Провадження №1-кп/369/2218/24
УХВАЛА

про призначення судового розгляду

05.11.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

встановив:

27 вересня 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду. Захисник заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки останній не відповідає вимогам КПК України, а саме з підстав незазначення в обвинувальному акті відповідного документу, в який було внесено недостовірні відомості.

Прокурор заперечувала щодо повернення обвинувального акту та вважала його таким, що відповідає вимогам КПК України.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши доводи клопотання, заперечення прокурора, суд дійшов таких висновків.

Так, дійсно відповідно до ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засідання суд має право зокрема, прийняти рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 цього Кодексу.

Крім того, за аналізом змісту ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового розслідування, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного, визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, та документи, які мають бути додані до нього, визначено ст. 291 КПК України. Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ст. 291 КПК України.

Згідно вказаної норми Закону, обвинувальний акт, зокрема, повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частина перша статті 91 КПК України передбачає, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Тобто формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» за № 9783/82). Крім того, суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого суду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пільсьє та Сассі проти Франції» за № 25444/94; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії» за № 23969/94).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 складений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, затверджений прокурором у кримінальному провадженні, містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію дій обвинуваченого, з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, і наданий до суду з додатком документів, визначених законом. Твердження сторони захисту щодо неконкретності обвинувачення та порушення права обвинуваченого на захист є безпідставними та такими, що порушують, передбачений ст. 26 КПК України, принцип диспозитивності, згідно якого суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Із наданого суду обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається суттєвих та очевидних підстав для його повернення прокурору.

Суд звертає увагу сторони захисту на те, що суд не може виходити за межі предмету судового розгляду, оскільки відповідно до положень ст. 314 КПК України, не вправі у підготовчому судовому засіданні досліджувати суть пред`явленого обвинувачення, давати оцінку обставинам, наведеним в обвинувальному акті та здійснювати їх аналіз, ці обставини підлягають перевірці на стадії судового розгляду.

Відтак, клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору суд вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки обвинувальний акт за своїм змістом та формою відповідає вимогам ст. 291 КПК України, доводи захисника про повернення обвинувального акту з наведених у клопотанні підстав є такими, що не перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду, а тому суд вважає їх не обґрунтованими.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України та закриття кримінального провадження, не встановлено.

Справа підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області.

Враховуючи наведене і керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору залишити без задоволення.

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України на 14 листопада 2024 року об 14 год. 00 хв у приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області за адресою: м. Київ, вул. Мельниченка, буд. 1.

У судове засідання викликати: прокурора, захисника та обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6