Справа № 345/4174/19
Провадження № 11-кп/4808/494/24
Категорія ст.539 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Івано-Франківську матеріали клопотання органу пробації за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 06.09.2024 року про відмову у звільненні засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.09.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання провідного інспектора Калуського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання призначеного за вироком Калуського міськрайонного суду від 21.02.2020 року за ч.2 ст.190 КК України.

Згідно матеріалів справи, орган пробації звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , якого було засуджено вироком Калуського міськрайонного суду від 21.02.2020 року за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Клопотання мотивоване тим, що Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав законної сили 09.08.2024 року, усунена караність діяння вчиненого засудженим.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні клопотання, своє рішення мотивував тим, що з матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_5 ухиляється від відбування покарання, на виклики Калуського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області з питань сплати штрафу не з`являється, штраф не сплатив, тобто покарання не відбув. При цьому, на час вчинення ним кримінального правопорушення, розгляду кримінального провадження, постановлення обвинувального вироку та звернення його до виконання, вартість викраденого ним майна підпадала під кримінальну відповідальність, а в діях засудженого був склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Разом з тим, суд вказав, що заявником належним чином не обґрунтовано, якою нормою процесуального законодавства передбачено звільнення засудженого від відбування покарання з підстав вказаних у клопотанні.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX, визначено, що дрібним викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, вважається якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 «прожитковий мінімум для працездатної особи в період з 01.01.2019р. встановлено 1921,00 грн. Згідно вироку суду, вартість майна, яким заволодів ОСОБА_5 складає 616,66 грн. Таким чином, діяння вчинене засудженим перестало бути караним, а тому відповідно до ч.2 ст.74 КК України, він підлягає звільненню від відбування покарання.

Розгляд справи проведено в письмовому провадженні, оскільки сторони подали заяви про проведення апеляційного розгляду у їх відсутність.

Дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Проте суд першої інстанції наведених вимог діючого законодавства не дотримався та ухвалив судове рішення, яке суперечить діючому законодавству.

Так, за змістом ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироку суд вирішує питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст.74 КК України та за приписами п.2 ч.2 ст.539 КПК України зазначені питання вирішуються місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Клопотання, подане органом пробації до суду першої інстанції, належним чином обґрунтоване. Всі викладені у ньому обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема вартість майна (616,66 грн.), яким засуджений заволодів шляхом обману у 2019 році. Таким чином, з клопотання вбачаються підстави передбачені ч.2 ст.74 КК України для звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом покарання.

На ці ж обставини вказує і прокурор в своїй апеляційній скарзі. При цьому, прокурор обґрунтовано зауважує, що факт тривалої несплати штрафу засудженим не може бути підставою для невиконання приписів ч.2 ст.74 КК України.

Такі доводи прокурора відповідають вимогам наведеної норми права, а тому заслуговують на увагу апеляційного суду.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню, а клопотання про звільнення засудженого від призначеного судом покарання задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 06.09.2024 року про відмову у звільненні засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом покарання - скасувати.

Подання провідного інспектора Калуського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_5 від покарання призначеного Калуським міськрайонним судом за вироком від 21.02.2020 року за ч.2 ст.190 КК України задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Калуського міськрайонного суду від 21.02.2020 року за ч.2 ст.190 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4