В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілих/цивільних позивачів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого/цивільного відповідача - ОСОБА_6 ,

захисника/представника цивільного відповідача - адвоката ОСОБА_7 ,

здійснивши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0004124, яке внесене до ЄРДР 28 серпня 2023 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснокутськ, Харківська область, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньо-спеціальною освітою, працюючого на посаді водія автотранспортних засобів в КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

а також цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна Страхова компанія «Оранта», про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_3 ,

потерпілі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпіла/цивільний позивач - ОСОБА_9 ,

представник потерпілого/представник цивільного позивача - адвокат ОСОБА_10 ,

обвинувачений/цивільний відповідач - ОСОБА_6 ,

цивільний відповідач - ПАТ «Національна акціонерна Страхова компанія «Оранта»

представник цивільного відповідача - ОСОБА_11 ,

захисник/представник цивільного відповідача - адвокат ОСОБА_7 установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

27 серпня 2023 року приблизно о 12 годині 52 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «PEUGEOT BOXER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (карета ШМД),рухаючись по бульвару Олександрійському в напрямку площі Соборної на регульованому перехресті з вул. Героїв Небесної Сотні в м. Біла Церква, Київської області, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»,п. 2.3 (д) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», п.3.1Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не обрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням автомобілем, здійснив виїзд автомобіля на перехрестя, де допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 ,який рухався по своїй смузі руху на дозволений сигнал світлофора в напрямку вул. Героїв Небесної Сотні зі сторони вул. Чернишевського в м. Біла Церква Київської області.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу в м`які покриви голови; крововиливу під м`якими мозковими оболонками, тканину та шлуночкові систему головного мозку; переломів ребер справа та зліва; правобічного гемотораксу (150 мл. рідкої крові), лівобічного гемотораксу (сліди рідкої крові); ушкодження реберної плеври; крововиливу у передній межи стінок; гемоперитонеуму (сліди рідкої крові); заочеревної правобічної гематоми; синця на голові; синців, саден на тілі.

Смерть ОСОБА_12 настала від поєднаної травми голови та тулуба з переломом кісток склепіння і основи черепа та дифузійної травми головного мозку. Знайдені ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, є небезпечними для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 3.1, 2.3 (б), (д), Правил дорожнього руху України перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_12 .

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії вчинені ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_6 , який повністю визнав пред`явлене йому обвинувачення, підтвердив кожну обставину, про яку зазначено у ньому, кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 286 КК України не оспорював та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними в обвинувальному акті, просив суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки з ним пов`язане єдине джерело його доходу (він працює водієм).

У разі якщо його позбавлять права керування транспортними засобами, він не матиме можливості забезпечувати і себе, і свою сім`ю.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, cуд визнає обставинами, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ч. 1 ст. 67 КК України, прокурором не заявлялися.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, якщо в обвинувальному акті прокурором не заявлені обставини, які обтяжують покарання, суд позбавлений можливості їх установлювати на власний розсуд, оскільки це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отож, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі ЄУН 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Судом установлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3-х (трьох) до 8-ми (восьми) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3-х (трьох) років або без такого.

Визначаючи розмір та вид покарання ОСОБА_6 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, суд враховує ступінь його суспільної небезпеки, характер допущених порушень Правил дорожнього руху; відсутність вини з боку потерпілого; наслідки, які настали - смерть потерпілого; поведінку та ставлення ОСОБА_6 до вчиненого кримінального правопорушення, який щиро каявся, відшкодував моральну шкоду потерпілим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , цивільний позов визнав та зобов`язався сплатити усі зазначені в ньому суми.

Суд бере до уваги, що потерпілі просили не давати реальну міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , але просили позбавити його права керування транспортними засобами.

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений, має неповнолітню доньку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює на посаді водія автотранспортних засобів в КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», на роботі характеризується позитивно, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання на нього компрометуючих даних на нього не надходило.

Отже, за викладених обставин, враховуючи встановлені обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами можливе, шляхом призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.

Визначаючись з додатковим покаранням, суд врахував, що заробіток ОСОБА_6 пов`язаний з правом керування транспортними засобами, однак характер допущених ним порушень Правил дорожнього руху, невідворотність наслідків, що настали - смерть потерпілого, та позицію потерпілих, які наполягали на позбавленні ОСОБА_6 права керування транспортними засобами, суд вважає, що без позбавлення права керування транспортними засобами, буде явно несправедливим і не пропорційним вчиненому ОСОБА_6 діянню.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_6 призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, зважаючи на те, що він раніше не судимий, щиро каявся, вживав заходи для відшкодування потерпілим моральної та матеріальної шкоди, позицію потерпілих, які просили не давати ОСОБА_6 реальну міру покарання, а також враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 є необережним, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що він не становить такого рівня суспільної небезпеки, який унеможливлює його звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України.

Отже, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, зважаючи на усі викладені дані про особу ОСОБА_6 , суд вважає за можливе звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строк на 1 (один) рік та покладенням обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення без розгляду.

Згідно з цивільним позовом ОСОБА_9 просила:

(1) стягнути з ОСОБА_6 на її користь моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.;

(2) стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на її користь моральну шкоду в розмірі 96 000 грн.

В обґрунтування цивільного позову зазначала, що смертю батька їй завдано душевних страждань, яка полягає у розладі психоемоційного та душевного здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_6 позов визнав у повному обсязі.

ПАТ «НАСК «Оранта» звернулася із заявою, у якій просила закрити провадження у справі в частині вимог пред`явлених до нього, оскільки між ним та ОСОБА_9 досягнута домовленість про відшкодування моральної шкоди і фактично вона відшкодована.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунків.

Отже, суд враховуючи глибину душевних страждань потерпілої ОСОБА_9 , ступінь вини обвинуваченого, визнання ним суми моральної шкоди в повному обсязі, керуючись вимогами розумності і справедливості, вважає, що з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 належить стягнути 250 000 грн. моральної шкоди.

Своєю чергою, згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Судом установлено, що ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_9 уклали угоду про припинення зобов`язання переданням відступного від 15 липня 2024 року, за якою сторони погодили суму відшкодування ОСОБА_9 за страховою подією, що мала місце 27 серпня 2023 року, в розмірі 40 200 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 40082 від 23 липня 2024 року, ПАТ «НАСК «Оранта» сплатила ОСОБА_9 вище вказану суму.

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що предмет спору між ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_9 відсутній, а тому в частині заявлених ОСОБА_9 вимог до ПАТ НАСК «Оранта» суд провадження закриває.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Вказане питання вирішується судом за правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: (1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю); (2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються; (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання; (5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; (6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються; (6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно. (7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Судом установлено, що постановою про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 30 серпня 2023 року, визнано речовим доказом: автомобіль «PEUGEOT BOXER», д.н.з. НОМЕР_1 .

Суд вважає, що його слід вважати повернутим ОСОБА_6 , згідно з п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, про що є розписка в матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо обвинувачено декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

Судом установлено, що у ході досудового розслідування здійснені такі витрати на залучення експерта: згідно з довідкою на проведення експертизи від 23 жовтня 2023 року № СЕ-19/111-23/46352-ІТ - 4302 грн.; згідно з довідкою на проведення експертизи від 03 жовтня 2023 року № СЕ-19/111-23/46960-ІТ - 2390 грн.; згідно з довідкою на проведення експертизи від 03 жовтня 2023 року № СЕ-19/111-23/46349-ІТ - 2390 грн.; згідно з довідкою на проведення експертизи від 27 жовтня 2023 року № СЕ-19/111-23/47404-ФП - 5736 грн.; згідно з довідкою на проведення експертизи від 27 листопада 2023 року № СЕ-19/111-23/63586-ІТ - 1912 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, їх необхідно стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки в порядку ст. 331 КПК України, від прокурора клопотань про це не надходило.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання (позбавлення волі) з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_6 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 , під час іспитового строку, виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з 20 серпня 2024 року.

Строк відбування додаткового покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна Страхова компанія «Оранта», про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 250 000 гривень.

Провадження в частині вимог потерпілої ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна Страхова компанія «Оранта», про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, - закрити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 16 730 грн.

Речові докази: автомобіль «PEUGEOT BOXER», д.н.з. НОМЕР_1 , - залишити власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_13

Київської області