КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 255, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 410; ч. 4 ст. 410 КК України, на 60 днів, тобто до 18 серпня 2024 року включно,

за участі сторін провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 255, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407, ч.4 ст.410; ч.4 ст.410 КК України, на 60 днів, тобто до 18 серпня 2024 року включно.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого та обґрунтованість висунутого обвинувачення перевірятиметься в ході судового розгляду, також врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні сукупності кримінальних правопорушень різного ступеню тяжкості, в тому числі тяжких та особливо тяжких, обставини, які враховувались судом раніше не змінилися, ризики не зменшились та продовжують існувати.

Судом взято до уваги також характер висунутого обвинувачення, суспільну небезпеку інкримінованих дій, фактичні обставини, за яких інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, які свідчить про реальне існування ризиків переховування обвинуваченого від суду, продовження вчинення кримінального правопорушення, можливість незаконного впливу на свідків, експертів.

При цьому, зважаючи на дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , в тому числі стан здоров`я, суд першої інстанції не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення настання встановлених ризиків.

Судом також зауважено, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлені тяжкими наслідками, а тому відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2024 року у справі № 757/27525/23-к та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 та/або визначити розмір застави, в розмірі, передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КК України - від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що ухвала суду від 20 червня 2024 року, всупереч вимогам ст. 370 КПК України, є незаконною, оскільки ухвалена без додержання вимог щодо кримінального провадження, передбачених статтями 177, 193, 194, 196, 197, 331 цього Кодексу та практики ЄСПЛ; необґрунтованою, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також невмотивованою.

При цьому, захисник ОСОБА_7 зазначає про те, що, в порушення вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, прокурор, подаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а також безпідставно послався на неможливість застосування застави, оскільки його доводи повністю спростовуються вимогами кримінального процесуального закону та сталою судовою практикою.

На думку захисника, під час розгляду клопотання суд і прокурор не врахували даних про особу обвинуваченого. Зокрема, апелянт вказує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, працював, позитивно характеризується, має нагороди, грамоти.

Також захисник звертає увагу на те, що обвинувачений утримується під вартою майже два роки, 1 рік і 11 місяців, натомість суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що її підзахисний має право на справедливий судовий розгляд у розумні строки.

Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що не може продовження терміну утримання підозрюваного / обвинуваченого під вартою застосовано з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення волі.

За таких обставин, суд, з урахуванням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, а також характеру пред`явленої підозри, повинен був з`ясувати чи буде рішення про тримання ОСОБА_10 під вартою законним та доцільним, яке забезпечить його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не має можливості обмежитись застосуванням менш суворого запобіжного заходу.

Враховуючи ці та інші доводи, наведені у скарзі, а також посилаючись на судову практику Європейського суду з прав людини у контексті обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянт звертає увагу на обов`язковість доказування існування заявлених ризиків, а не лише на зазначення їх стандартного переліку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2024 року у справі № 757/27525/23-к в частині задоволення клопотання прокурора ОГП ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 на 60 діб. Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та в порядку ст. 201 КПК України задовольнити клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу та обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі. а саме цілодобовий домашній арешт із носінням електронного браслету, або встановити розмір застави в розмірі, визначеному ч. 5 ст. 182 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, з огляду на таке.

Зокрема, апелянт вважає, що клопотання прокурора, є необґрунтованим, формальним, таким, що містить лише одні припущення та судом не взято до уваги аргументи сторони захисту, про відсутність підстав подальшого тримання під вартою, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, з порушенням принципу пропорційності, права на справедливий суд у розумний строк, права на свободу та особисту недоторканність, без встановлення обставин, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, без належного доведення існування ризиків взагалі, з абстрактною оцінкою ризиків та самого автоматичного продовження строку тримання під вартою, тобто з грубим порушення ст. ст. 2, 3, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 29 Конституції України.

Окрім того, звертає увагу на ті обставини, що ОСОБА_7 не переховувався від органів досудового розслідування та/або суду; не знищував, не переховував, не знаходився у розшуку за місцем проживання проживав, перебував на службі та виконував накази та завдання щодо оборони країни у час повномасштабного вторгнення рф, на допити прибував за першим викликом до слідчого, про існування відносно нього кримінального провадження знав з кінця березня 2022 року, 08.07.2022 року був допитаний в якості свідка та 16.07.2022 року за результатами створення штучних обставин працівниками ДБР, ними ж затриманий безпідставно в порядку ст. 208 КПК України, не спотворював будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; не впливав незаконно на інших учасників справи; не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином; не вчиняв інших кримінальних правопорушень.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні зазначає, що вказаний ризик є припущенням та фантазією сторони обвинувачення та ні чим більшим, так як ОСОБА_7 знав про надані на нього покази, коли перебував на свободі, займав посаду в СБУ і жодних дій на те щоб свідки змінили свої покази не вчиняв, тобто процесуальна поведінка обвинувачуваного до його затримання спростовує зазначений ризик прокурором та доводить, що це є лише припущенням.

Щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином вказує таке.

Прокурор, зазначив вказаний ризик, але навіть не може належним чином його пояснити суду, тому що твердження «зможе координувати свої дії з іншими особами, т. ч. невстановленими на даний час співучасниками злочинів, що мають можливість впливати на викривлення значимих доказів і даних для кримінального провадження» є абстрактним і конкретно не зрозумілим, що ж саме ОСОБА_7 та з ким зможе, буде координувати для перешкоджанню розгляду даного кримінального провадження.

Прокурор не надав жодних доказів цього, хоча б наявної оперативної інформації, що ОСОБА_7 має на меті вчиняти зазначені дії в разі свого звільнення з під варти.

При затриманні ОСОБА_7 за результатами обшуків та проведення інших слідчих дій не встановлено, що останній мав наміри перешкоджати певним чином даному кримінальному провадженню, хочу вже достеменно знав про нього та був обізнаний про коло свідків, що свідчать проти нього, але жодних протиправних дій не вчинив.

Враховуючи ці та інші доводи, наведені у скарзі, апелянт звертає увагу на обов`язковість доказування існування заявлених ризиків, а не лише на зазначення їх стандартного переліку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисників обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, продовжити вчинення кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків та експертів, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисників обвинуваченого в апеляційних скаргах на те, що ризики наведені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, так саме, як і пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджується будь-якими фактичними даними, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року, оскільки, на думку колегії суддів, вказане судове рішення, відповідає вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, в тому числі на предмет його вмотивованості, з огляду на те, що в ньому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому вважає це рішення законним та обґрунтованим.

Всупереч доводам апеляційних скарг, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі дані про особу та стан здоров'я, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, про що детально наведено в оскаржуваній ухвалі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити уникнення дійсних та наявних ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які міститься посилання в оскаржуваній ухвалі, та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов'язків.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 серпня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги його захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 255, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 410; ч. 4 ст. 410 КК України,на 60 днів, тобто до 18 серпня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 757/27525/23-к

Провадження №11-кп/824/4550/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Доповідач ОСОБА_1