Справа № 944/6513/24
Провадження №1-кс/944/798/24
УХВАЛА

21.11.2024 рокум.Яворів

Слідчий суддя Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_7 розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подану в порядку статті 206 Кримінального процесуального кодексу України щодо незаконного затримання уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

встановив:

21 листопада 2024 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області із заявою, поданою в порядку статті 206 Кримінального процесуального кодексу України щодо незаконного утримання ОСОБА_2 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви зазначає, що 19 листопада 2024 року о 19:00 год ОСОБА_3 повертався з роботи додому в АДРЕСА_1 . На трасі ІНФОРМАЦІЯ_3 його автомобіль зупинили представники ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після перевірки документів один військовий сів в машину ОСОБА_2 для насильного супроводу його в ІНФОРМАЦІЯ_4 . При цьому, повістку ОСОБА_4 не давали, протокол про адміністративне затримання не складали. О 19:20 год під моральним тиском з позиції сили ОСОБА_2 завели до ІНФОРМАЦІЯ_2. Сказали що документи, які він мав при собі, а саме довідка що він є Свідком Єгови, паспортні дані, постанова про закриття кримінальної справи, заява про заміну військової служби на невійськову, нічого не міняють, він буде в найближчі дні на передовій. У червні 2024 року ОСОБА_3 добровільно прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_6 для оновлення даних, пройшов ВЛК, був визнаний придатним, але від отримання бойової повістки відмовився за релігійними переконаннями, в результаті чого була порушена кримінальна справа, яка з часом була закрита через відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального злочину. При цьому військовий квиток не видали, на облік не поставили. ОСОБА_3 неодноразово подавав до ІНФОРМАЦІЯ_6 письмову заяву з відповідною довідкою про свою належність до релігійної організації Свідків Єгови, і на цей раз мав таку заяву при собі, проте йому було відмовлено у її реєстрації, без жодних пояснень. Ігноруючи чітку відмову ОСОБА_2 від військової служби, працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 , перевищуючи свої повноваження, застосовуючи при цьому силу, фактично фабрикують підстави для подальшого притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності вже як військовослужбовця, хоча він такого статусу не набув і вчиняв усі надані йому законом правомірні дії, щоб пояснити свою позицію, продовжуючи наполягати на своїй відмові від військової служби та неодноразово пояснював, що є Свідком Єгови і що ця відмова продиктована виключно його релігійними переконаннями та навченим по Біблії сумлінням. Таким чином, безперервна тривалість тримання ОСОБА_2 під вартою в умовах безпідставного позбавлення його волі становить вже понад 48 годин.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Стаття 2 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів заяви, ОСОБА_1 звернулася до Яворівського районного суду Львівської області з клопотанням, в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України, в якому просить: зобов`язати керівника Яворівського відділу Головного управління Національної поліції у Львівській області у Львівській області надати відомості (документи), на підставі яких ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , затриманий (якщо затриманий) та утримується (якщо утримується) у даній установі; у разі перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у приміщенні Яворівського відділу ГУНП у Львівській області - доставити його до Яворівського районного суду Львівської області; у разі відсутності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вказаному відділі - повідомити про його теперішнє місце перебування (за наявності такої інформації); зобов`язати керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відомості (документи), на підставі яких ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , затриманий (якщо затриманий) та утримується (якщо утримується) у даній установі; у разі перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у приміщенні, що належить (перебуває під контролем) ІНФОРМАЦІЯ_2 - доставити його до Яворівського районного суду Львівської області; у разі відсутності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у приміщенні, що належить (перебуває під контролем) ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомити про його теперішнє місце перебування (за наявності такої інформації); ухвалити рішення про негайне звільнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у разі виявлення обставин, зазначених в частині третій статті 206 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Водночас, із заяви ОСОБА_1 не встановлено, що подана нею заява підлягає розгляду у порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України, а правовідносини виходять із норм Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст.102, п.1, п.17, п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації в тому числі на території Львівської області, який продовжено і на теперішній час.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до ст. ст. 64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Як вбачається із змісту заяви у даному випадку має місце незгода ОСОБА_1 із діями уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов`язаними з мобілізацією ОСОБА_2 , оскільки він може бути призваний по мобілізації до ЗСУ, а твердження заявника про незаконне позбавлення ОСОБА_2 свободи не відповідає дійсності, оскільки призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Відтак, ОСОБА_2 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями Кримінального процесуального кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 6 ст. 9 Кримінального процесуального кодексу України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст. 304 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою заявою.

Керуючись ст.2, 3, 9, 24, 26, 206, 309, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , поданою в порядку статті 206 Кримінального процесуального кодексу України щодо незаконного затримання уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду в порядку та строки, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України.

Слідчий суддя ОСОБА_7