Справа № 164/645/22 Провадження №11-кп/802/563/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000061від 29 березня 2022 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 20 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Семки Маневицького району Волинської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, пенсіонер, раніше не судимий,

винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та йому призначено покарання у виді 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнено з випробуванням, якщо він протягом 1 року 6 місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_9 3 890 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_10 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В порядку ст. 100 КПК України вироком суду вирішено питання речових доказів.

В С Т А Н О В И В

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за таких обставин.

Інспектор групи реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області лейтенант поліції ОСОБА_9 , який призначений на посаду наказом начальника ГУНП у Волинській області № 6 о/с від 04 січня 2021 року та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, на підставі розстановки особового складу відділення поліції № 1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області, затвердженого начальником ВП № 1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області 28 березня 2022 року, відповідно до покладених на нього завдань, передбачених положеннями Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року, в період з 08 години 00 хвилин 29 березня 2022 року по 08 годину 00 хвилин 30 березня 2022 року ніс службу на території обслуговування в межах с. Рудка, Камінь-Каширського району Волинської області, при цьому, знаходився в однострої працівника поліції із закріпленим на ньому жетоном із зображеннями спеціального номера.

Так, близько 19 години 07 хвилин 29 березня 2022 року ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, знаходячись навпроти магазину «Товари повсякденного попиту», що на АДРЕСА_2 , у автомобілі марки «Volkswagen Т-4» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , достовірно знаючи, що вказаний поліцейський є працівником правоохоронного органу, який відповідно до ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» виконував свої службові обов`язки, спрямовані на припинення правопорушення, пов`язаного із незаконним перевезенням деревини, всупереч законним вимогам поліцейських вийти з автомобіля та не розпочинати рух, умисно, з явної неповаги до працівників поліції почав їхати на поліцейського ОСОБА_9 , який стояв біля передньої лівої частини вказаного автомобіля та намагався перешкодити руху транспортного засобу, внаслідок чого переднім лівим колесом здійснив наїзд на ступню правої ноги ОСОБА_9 чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження у вигляді поширеного підшкірного крововиливу тильної поверхні ступні правої ноги.

Таким чином своїми умисними, протиправними діями, що виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що інспектор групи реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (сел. Маневичі) Камінь- Каширського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 , який призначений на посаду наказом начальника ГУНП у Волинській області № 425 о/с від 10 листопада 2021 року та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу на підставі розстановки особового складу відділення поліції № 1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області, затвердженого начальником ВП № 1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області 28 березня 2022 року, відповідно до покладених на нього завдань, передбачених положеннями Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року, в період з 8 години 00 хвилин 29 березня 2022 року по 8 годину 00 хвилин 30 березня 2022 року ніс службу на території обслуговування в межах АДРЕСА_2 , при цьому, знаходився в однострої працівника поліції із закріпленим на ньому жетоном із зображенням спеціального номера.

У подальшому, близько 19 години 12 хвилин 29 березня 2022 року ОСОБА_7 , навпроти магазину «Товари повсякденного попиту», що на АДРЕСА_2 , у автомобілі марки «Volkswagen Т-4» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , достовірно знаючи, що вказаний поліцейський є працівником правоохоронного органу, який відповідно до ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» (далі Закон) виконував свої службові обов`язки, спрямовані на припинення правопорушення, пов`язаного із незаконним перевезенням деревини, всупереч законних вимог поліцейських вийти з автомобіля та не розпочинати рух, після наїзду на поліцейського ОСОБА_9 , повторно, умисно, з явної неповаги до працівників поліції та їхніх законних вимог, під час вжиття заходів поліцейським ОСОБА_10 для примусової зупинки автомобіля, який для цього розбив скло водійських дверей та через нього рукою намагався вимкнути двигун ключами запалювання з одночасними усними вимогами до водія про припинення руху транспортного засобу, ОСОБА_7 розуміючи протиправність своїх дій відносно працівника поліції, знову розпочав рух вказаним автомобілем, внаслідок чого рамою водійських дверей умисно травмував ліве передпліччя поліцейського ОСОБА_10 чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу передньо-медіальної поверхні ділянки лівого ліктьового суглобу.

Таким чином своїми умисними, протиправними діями, що виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.

У поданій на вирок суду першої інстанції апеляційній скарзі захисник обвинуваченого оскаржує вирок з підстав його незаконності через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що судом не надано оцінки установленим обставинам неправомірних дій поліцейських ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які всупереч положенням Закону, КУпАП, КПК України, застосували превентивний захід у вигляді обмеження фактичного володіння транспортним засобом, без визначених на це підстав. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв виключно з метою захисту від дій працівників поліції, які у незаконний спосіб позбавляли право членів його родини на володіння транспортним засобом. А тому, задля відвернення та припинення неправомірного посягання на майно усієї родини, обвинувачений вчинив дії, спрямовані на захист охоронюваних законом прав та інтересів. За вказаних обставин, ОСОБА_7 скористався своїм законним правом на самозахист від протиправного посягання на майно (автомобіль) своєї сім`ї та його дії були спрямовані на запобігання заподіяння шкоди у вигляді позбавлення права на майно (автомобіль). Відтак, наявні усі підстави стверджувати, що ОСОБА_7 діяв у стані необхідної оборони, і у відповідності до ст. 36 КК України вказана обставина виключає кримінальну протиправність діяння. Зафіксовані відеореєстратором обстановка та взаємне розташування ОСОБА_9 і автомобіля є свідченням того, що саме рухи поліцейського були необережними, непродуманими та могли спричинити контакт із автомобілем, і такі обставини, на його думку, виключають наявність прямого умислу обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень поліцейському. Тоді як ОСОБА_10 просунув ліву руку у при відкрите скло водійських дверцят та намагаючись дотягнутись до обличчя водія ОСОБА_7 , вдарився в скло дверей, попри те, що судово-медичний експерт ОСОБА_11 виключив можливість отримання цим потерпілим тілесних ушкоджень, унаслідок удару рукою в тупий предмет з обмеженою поверхнею. У зв`язку із цим, просить вирок Маневицького районного суду Волинської області від 20 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення (злочину).

У запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 прокурор просив її залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та його захисника які, кожен окремо, підтримали подану апеляційну скаргу, просили задовольнити, прокурора, який відносно її задоволення заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. У ньому мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Тобто рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Змістом оскаржуваного вироку стверджується, що судом першої інстанції зазначених вимог закону було дотримано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні умисних протиправних дій, що виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та вчиненні аналогічних дій повторно, за що передбачена кримінальна відповідальність ч. 2 ст. 345 КК України.

В ході розгляду матеріалів даного кримінального провадження, при оцінці здобутих стороною обвинувачення доказів, суд визнав доведеними фактичні обставини вчиненого, викладені у обвинувальному акті, і з таким його висновком погоджується колегія суддів.

Вирок суду у цій його частині підставно обґрунтований показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який винуватість за інкримінованим йому обвинуваченням не визнав, однак не заперечував свого перебування у місці та часі, зазначених у обвинувальному акті. Підтвердив факт виниклої словесної суперечки із поліцейськими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які у даному кримінальному провадженні визнані потерпілими. Не погоджуючись із їх неправомірними діями, пов`язаними із затриманням автомобіля та поміщенням його на штрафний майданчик, змушений був сісти за кермо автомобіля, попереду якого стояв поліцейський ОСОБА_9 , завдати якому будь-якої шкоди він на меті не мав, тоді як ОСОБА_10 всунув руку в салон автомобіля через при відкрите вікно дверей, проте обвинувачений не припинив рух та залишив місце події.

Кожен із потерпілих окремо, як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_9 у суді показали, що під час їх добового чергування в наряді 29 березня 2022 року близько 19 год, було установлено порушення водієм транспортного засобу марки «Volkswagen Т-4» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 правил зупинки (стоянки), а також установлено відсутність у водія посвідчення водія, реєстраційних документів на автомобіль, полісу страхування, і у салоні виявлено деревину невідомого походження без відповідних на неї документів, у зв`язку із чим, ними було прийнято рішення про оформлення адміністративних матеріалів стосовно водія та затримання транспортного засобу, з метою з`ясування законності походження вантажу. Однак, по прибуттю на місце події, обвинувачений ОСОБА_7 , висловлюючи незадоволення діями поліцейських, відмовляючись від їх законних розпоряджень, дав вказівку синам розвантажити автомобіль, сів за його кермо та попри зауваження і вимогу поліцейських про заборону руху і розташування поліцейського ОСОБА_9 ліворуч попереду транспортного засобу, вивернув колеса вліво, здійснивши наїзд на його праву стопу. У свою чергу, ОСОБА_10 , вживаючи заходів для вимкнення двигуна, просунув ліву руку в салон через при відкрите вікно, яке обвинувачений закривав, у зв`язку із чим, потерпілий вибив його прикладом автомата, однак обвинувачений пришвидшив рух, тим самим, фактично «потягнувши» його за автомобілем. Додатково ствердили про спричинення їм фізичного болю через заподіяння тілесних ушкоджень та моральних страждань неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , підтримавши, тим самим, заявлені ними цивільні позови.

Такі їх показання є чіткими, послідовними та незмінними у ході всього судового розгляду матеріалів даного кримінального провадження, узгоджуються із даними, що містяться у сукупності інших належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених судом, зокрема: розстановки особового складу відділення поліції №1 ( АДРЕСА_3 , згідно якого в добовий наряд ГРПП, у період з 08 год 29 березня 2022 року по 08 год 30 березня 2022 року, заступили поліцейські ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; їх посадовими інструкціями; повідомленнями про нещасний випадок невиробничого характеру від 29 березня 2022 відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; журналу реєстрації нещасних випадків виробничого характеру, де зафіксовано звернення в медичний заклад потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 о 20 год 20 хв 29 березня 2022 року; протоколу огляду місця події від 29 березня 2022 року, яким зафіксовано на ній лісопродукцію колод дерева породи сосна і уламки скла; протоколу зняття показань технічних приладів, що мають функцію відеозапису від 30 березня 2022 року, згідно якого знято інформацію з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського та відеореєстратора з службового автомобіля поліції; протоколу огляду від 31 березня 2022 року; протоколів огляду предметів від 08 та 14 травня 2022; протоколів проведення слідчих експериментів від 08 червня 2023 року з участю потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 , судово-медичного експерта ОСОБА_11 та прокурора ОСОБА_13 .

Висновком судово-медичної експертизи за № 23 від 30 березня 2022 року та висновком додаткової судово-медичної експертизи за № 43 від 19 травня 2022 року у гр. ОСОБА_9 , 1995 р.н., було виявлено слідуюче тілесне ушкодження: забій м`яких тканин правої ступні у вигляді поширеного підшкірного крововиливу тильної поверхні правої ступні. Дане тілесне ушкодження, згідно його морфологічних особливостей і записів представленої медичної документації, утворилось внаслідок травмуючої дії тупого предмету (предметів), будь-які характерні особливості слідоутворюючої поверхні якого (яких) в даному ушкодженні відображення не знайшли (не виключається, що внаслідок перекочування колеса автомобіля через праву ступню потерпілого), не виключається, що в термін, вказаний у фабулі постанови про призначення додаткової судово-медичної експертизи. За ступенем тяжкості тілесне ушкодження, виявлене у гр. ОСОБА_9 , 1995 р.н., належить до категорії легких тілесних ушкоджень (п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 pоку).

Приймаючи до уваги характер та особливості анатомічної локалізації тілесного ушкодження, виявленого у гр. ОСОБА_9 , 1995 р.н., неможливим вважається його (ушкодження) утворення в результаті падіння потерпілого з висоти власного зросту з положення стоячи, як на площині, так і на тупі предмети з обмеженою виступаючою слідоутворюючою поверхнею.

Висновком судово-медичної експертизи за № 22 від 30 березня 2022 року та висновком додаткової судово-медичної експертизи за № 42 від 19 травня 2022 року, у гр. ОСОБА_10 , 1983 р.н., було виявлено слідуюче тілесне ушкодження: забій м`яких тканин лівого ліктьового суглобу у вигляді підшкірного крововиливу передньо-медіальної поверхні ділянки лівого ліктьового суглобу. Дане тілесне ушкодження, згідно його морфологічних особливостей і записів представленої медичної документації, утворилось в результаті травмуючої дії тупого предмету (предметів) з обмеженою слідоутворюючою поверхнею (не виключається, що частини (частин) автомобіля вищезазначених властивостей), не виключається, що в термін, вказаний у фабулі постанови про призначення додаткової судово-медичної експертизи. За ступенем тяжкості тілесне ушкодження, виявлене гр. ОСОБА_10 , 1983 р.н., належить до категорії легких тілесних ушкоджень (п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Дані висновки експертів є науково обґрунтованими, здобуті у встановленому кримінально процесуальним законом порядку, тому підставно взяті до уваги судом.

Характер та локалізацію отриманих потерпілими тілесних ушкоджень, а саме, забій правої стопи у ОСОБА_9 та забій м`яких тканин лівого ліктьового суглобу у ОСОБА_10 , у суді також підтвердили фельдшер ОСОБА_14 . КНП «Маневицької БЛ», який каретою швидкої допомоги прибув за викликом на місце події та судово-медичний експерт ОСОБА_11 , що був присутній при проведенні слідчих експериментів із участю кожного із потерпілих та підтвердив правдивість їх показань.

При безпосередньому досліджені судом інформації із нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського та відеореєстратора із службового автомобіля поліції, із достатньою повнотою установлено перебіг даної події, що мала місце 29 березня 2022 року. Зокрема, зафіксовано момент спричинення кожному із потерпілих тілесних ушкоджень, який жодним чином не свідчить на користь обвинуваченого та не підтверджує необережний чи провокативний характер дій кожного із поліцейських, а відтак, спростовує доводи сторони захисту про відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на спричинення кожному із них тілесних ушкоджень.

Зафіксована технічними засобами та відтворена показаннями потерпілих і частково самим обвинуваченим обстановка події, чітко вказує на те, що попри вимогу поліцейського про заборону руху, обвинувачений сів за кермо автомобіля та ввімкнув двигун. Маючи намір перешкодити таким його діям, поліцейський ОСОБА_9 став ліворуч попереду автомобіля, однак це не стало перешкодою для обвинуваченого, який вивернувши колеса ліворуч, здійснив наїзд на його праву стопу, а коли поліцейський ОСОБА_10 просунув руку у при відкрите вікно дверей транспортного засобу, почав його закривати та пришвидшив рух автомобіля. Вищеописаний перебіг події не викликає жодних сумнівів в умисному характері дій обвинуваченого ОСОБА_7 , який бачив попереду автомобіля поліцейського ОСОБА_9 , однак свідомо продовжив рух, а також умисно закривав вікно дверей автомобіля та не лише не припинив його рух, а навпаки продовжив.

Відтак, стверджувати про необережний характер дій обвинуваченого, у цьому конкретному випадку, підстав немає.

Вищеописаний перебіг події достатньо повно та детально відтворює обставини вчиненого, у тому числі і ті, які передували конфлікту, дає можливість оцінити не лише дії обвинуваченого, з точки зору їх протиправності, а й поведінку поліцейських у виниклій обстановці, її відповідність обсягу їх повноважень, визначених спеціальним Законом та обстановці, що склалась.

На думку колегії суддів, цими відео беззаперечно підтверджується факт не виконання вимог поліцейських, звернених до обвинуваченого, припинити рух транспортного засобу та вийти із нього який, попри таку їх вимогу, навпаки, продовжив рух, залишивши місце події, що, у свою чергу, супроводжувалось спричиненням потерпілим легких тілесних ушкоджень.

Серед доводів апеляційної скарги сторона захисту, у тому числі, стверджує, що у цьому конкретному випадку, у поліцейських не було законних підстав та повноважень для затримання транспортного засобу та поміщення його на штрафний майданчик що, на їх думку, виправдовує дії обвинуваченого, який діяв виключно в інтересах своєї сім`ї та в умовах необхідної оборони.

Розбіжність у підставі затримання транспортного засобу, що зазначена у акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 29 березня 2022 року та у обвинувальному акті і озвучена поліцейськими у суді, як виконання службових обов`язків, спрямованих на припинення правопорушення (ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»), пов`язаного із незаконним перевезенням деревини, жодним чином, не звільняє обвинуваченого від обов`язку виконання законних вимог працівників поліції, аналогічно, як і незгода із такими їх діями, які водій, у подальшому, не позбавлений був можливості оскаржити, у встановленому законом порядку.

Усе наведене вище також цілком спростовує твердження сторони захисту про незаконний характер дій працівників поліції, які відповідали виниклій обстановці, були адекватними та відповідними діям обвинуваченого, узгоджувалися із вимогами Закону України «Про національну поліцію», у цьому конкретному випадку. Тому, такі доводи були обґрунтовано відхилено судом через їх невідповідність фактичним обставинам вчиненого, надуманість та власне трактування обставин події і чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання, шляхом заподіяння тому, хто посягає шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, згідно із ч. 1 ст. 36 КК України.

Умовою правомірності необхідної оборони є вчинення особою такого діяння, характер та об`єктивні прояви якого вказують на досягнення ним того ступеня суспільної небезпеки, який притаманний злочину (кримінальному правопорушенню).

Беручи до уваги викладене вище, а також матеріали цього кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, що у діях кожного із потерпілих були відсутні характер та об`єктивні прояви досягнення ними такого ступеня суспільної небезпеки, який притаманний злочину, що стало б умовою правомірності необхідної оборони для обвинуваченого.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду без зміни.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 20 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: