КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа: № 939/899/22 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/824/5037/2024 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2 Категорія: ст. 399 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року суддя-доповідач - суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_2 , отримавши апеляційні скарги захисника ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , кожного окремо, на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року у кримінальному провадженні № 120 211 110 500 025 11 від 13 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 05.08.2024 на задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 продовжено дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 04.10.2024.

ОСОБА_4 визначено заставу у розмірі 908.400 гривень, у разі внесення якої на нього покладаються обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині визначення розміру застави, захисник ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 05.08.2024 про визначення ОСОБА_4 застави у розмірі 908.400 гривень та постановити нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242.240 гривень, з обґрунтуванням апеляційних вимог.

Також, не погоджуючись з ухвалою суду в частині визначення розміру застави, представник потерпілої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 теж подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 05.08.2024 в частині визначення ОСОБА_4 застави у розмірі 908.400 гривень, як безпідставної, з обґрунтуванням апеляційних вимог.

Перевіривши апеляційні скарги захисника ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , кожного окремо, на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 05.08.2024, слід дійти висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за апеляційними скаргами, за наступним.

Як установлено ч. 3 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно норми ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, що знайшло своє відтворення і в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016, з послідуючими змінами.

У відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Основного Закону України, у Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України).

Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п. 4.1 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Також, як ухвалено цим Рішенням, в аспекті конституційного звернення положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному.

Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Процесуальним законом, який конкретизує положення Конституції України, у даному провадженні виступає Кримінальний процесуальний кодекс України.

Завданнями кримінального провадження, як висвітлено в ч. 1 ст. 2 КПК України, - є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами п. 17 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 24 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, у тому числі, суду в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, чітко визначений та регламентований Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного впливу;

3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до норми ч. 2 вказаного закону, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Цей порядок визначений ст. 422-1 КПК України.

Отже, кримінальним процесуальним законом визначений певний перелік рішень, які підлягають окремому оскарженню в апеляційному порядку, що розширеному тлумаченню не підлягає.

Водночас, і у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), неодноразово наголошував на тому, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута, як приклад: п. 53 Рішення від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України".

Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 Рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес".

Щодо останнього, то у цьому ж Рішенні Конституційний Суд України вказав, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Як убачається зі змісту апеляційних скарг та долученої копії оскаржуваного рішення, ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 05.08.2024 на задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 продовжено дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.10.2024 та визначено заставу у розмірі 908.400 гривень, у разі внесення якої на нього покладаються обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, з мотивуванням ухваленого рішення, постановленого в порядку ст. 331 КПК України.

При цьому, зі змісту положень ст.ст. 331, 392, 422-1 КПК України не випливає, що ухвала постановлена в порядку ст. 331 КПК України в частині саме визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави може бути предметом окремого оскарження в апеляційному порядку на відміну від обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою.

Отже, оскільки кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості окремого оскарження ухвали суду в частині визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, за приписами ч. 4 ст. 399 КПК України, у відкритті провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , кожного окремо, на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 05.08.2024 слід відмовити, а апеляційні скарги - надіслати особам, які їх подали, як на це вказують положення ч. 5 ст. 399 КПК України.

Керуючись ст. 399 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , кожного окремо, на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року, якою на задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 продовжено дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.10.2024, з визначенням застави у розмірі 908.400 гривень, у разі внесення якої на нього покладаються обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Копії ухвали про відмову у відкритті провадження разом з апеляційними скаргами адвокатів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , з доданими до них матеріалами надіслати особам, які їх подали.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_2