ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/418/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/365/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши в рамках розгляду клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 в межах матеріалів кримінального провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , прокурора Тернопільської окружної прокуратури на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2024 року, заяву про відвід суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Перед початком розгляду даного провадження обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про відвід суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Підставою для відводу судді ОСОБА_2 обвинувачений ОСОБА_7 зазначає те, що вже приймала раніше участь у цьому кримінальному провадженні та здійснювала перегляд ухвал слідчих суддів та ухвал суду, що суперечить вимогам КПК України, а тому він не довіряє їй розгляд цього провадження, а також з даного приводу ним були подані скарги до ВРП.

Також обвинувачений ОСОБА_7 вказує як на підставу для відводу судді ОСОБА_3 те, що він неодноразово надсилав на ім`я голови Тернопільського апеляційного суду ОСОБА_3 скарги, що на думку обвинуваченого унеможливлює учать ОСОБА_3 у цьому провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали заяву про відвід суддів, міркування прокурора, що заперечив проти задоволення відводу, колегія суддів приходить до висновку, що такий не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Аналіз матеріалів даного кримінального провадження свідчить про те, що суддя ОСОБА_2 в рамках саме цього кримінального провадження під час досудового розслідування участі не приймала, а отже на даному етапі кримінального провадження відсутні підстави для відводу судді ОСОБА_2 , з мотивів зазначених обвинуваченим.

Статтею 75 КПК України регламентовано обставини, що виключають участь судді у кримінальному провадженні, зокрема: якщо суддя є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Як визначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 9 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України», наявність безсторонності відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ визначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України»).

Висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням судді чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства, який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких заявника не влаштовує.

Вказана позиція висловлена ВПВС в ухвалі від 15.09.2022 у справі № 201/10234/20.

Таким чином, незгода обвинуваченого із прийнятими раніше у вказаній справі рішеннями суддею ОСОБА_2 , а також надіслання на ім`я голови суду - судді ОСОБА_3 скарг ОСОБА_7 не можуть самі по собі бути підставою для відводу суддів з урахуванням відсутності при цьому підстав, передбачених ст.ст. 75, 76 КПК України.

Також подання скарги на суддю до ВРП є правом особи, що, за загальним правилом, не створює конфлікту інтересів та не свідчить про упередженість судді під час розгляду справи, а тому не може бути підставою для відводу судді.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що в даному випадку заява ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, оскільки наведені ним підстави для відводу суддів є безпідставними.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_2 та судді ОСОБА_3 - відмовити.

Головуючий

Судді