Справа № 367/7184/23
Провадження по справі № 1-кп/367/473/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ірпені кримінальне провадження № 0000708 від 11.08.2022 за обвинуваченням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ірпені кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2023 року за № 0000940 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастирище Черкаської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2014 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2023 близько 10:00 (більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи на Набережній, що розташована по АДРЕСА_3 , де на тротуарі помітив банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належну потерпілому ОСОБА_6 , яка є різновидом офіційного документу, який містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального засобу. У цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на привласнення офіційного документу, а саме - вищевказаної банківської картки, з корисливих мотивів для подальшого заволодіння за допомогою вказаної картки грошовими коштами потерпілого, що зберігались на його банківському рахунку.

Реалізуючи свій умисел, не вживаючи будь-яких заходів для повернення знайденого ним майна, усвідомлюючи те, що знайдена ним банківська картка належить іншій особі та є офіційним документом, який містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, підняв та поклав до власної кишені зазначену пластикову картку банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належну потерпілому ОСОБА_6 , та яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 13, 56, 63 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, є безконтактною технологією оплати, забезпечує швидкі розрахунки без вводу пін-коду, таким чином привласнив її з корисливих мотивів. Після чого, утримуючи вищевказаний офіційний документ при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив та в подальшому розпорядився вказаною банківською карткою на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, а саме привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, визнав та підтвердив фактичні обставини скоєння ним кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся та просив вибачення в потерпілого, просив його суворо не карати, свої дії засуджує.

Потерпілий до суду не прибув, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся у передбачений законом спосіб, у матеріалах кримінального провадження наявна заява, в якій потерпілий просить судове провадження проводити за його відсутності. Цивільний позов не подавав.

Оскільки сторони кримінального провадження не оспорюють жодну з обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, а тому відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції.

За таких обставини, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , показання якого відповідають фактичним обставинам справи, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 дав суду правдиві показання, які відповідають встановленим судом обставинам справи та свідчать про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує тяжкість вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до проступку, обставини вчинення діянь, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, де негативно не характеризується, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному кримінальному правопорушенні, що полягає у критичній оцінці обвинуваченого своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до правил призначення покарання, закріплених ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути необхідним та достатнім для такого виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, з врахуванням всіх обставин справи, а також враховуючи позицію сторони обвинувачення, яка просила призначити покарання в межах санкцій інкримінованої статі у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 357 КК України в межах санкції статті у виді штрафу.

Суд при прийнятті такого рішення виходить також з принципу гуманізму, вважає його достатнім саме у даному випадку для кари та виправлення ОСОБА_5 , запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого суд не застосовує.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень.

Речовий доказ, що зберігається в матеріалах справи (а.с. 101), банківську картку «Приватбанк» з номерам НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції до Ірпінського міського суду Київської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1