УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001249 від 14.09.2024 року, досудове розслідування у якому здійснюється ВП № 1 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- 04.03.1992 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. ст. 141 КК України (1961 року) до 1 року позбавлення волі;

- 30.06.1993 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 141 КК України (1961 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнений 21.06.1994 року за відбуттям строку покарання;

- 20.11.1996 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. 17, ч. 2 ст. 81 КК України (1961 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі; звільнений 12.05.1997 року за постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.1997 року;

- 03.10.1997 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140 КК України (1961 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 20.11.1999 року за відбуттям строку покарання;

- 29.03.2001 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 193, ст. 42 КК України (1961 року) до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна та лікуванням від наркоманії; постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.07.2006 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк: 02 місяці 01 день;

- 17.06.2008 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання на 1 рік;

- 26.02.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 02.06.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.03.2011 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 05 місяців 07 днів;

- 25.12.2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання на 2 роки;

- 11.02.2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі; звільнений по відбуттю строку покарання 16.12.2016 року,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001249 від 14 вересня 2024 року, досудове розслідування у якому здійснюється СВ Відділу поліції №1 ЗРУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, в обґрунтування якого зазначено наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.09.2024 року, приблизно о 14 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись у якості покупця у приміщенні торгівельного залу магазину «Аврора №457», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, викрав з торгівельних полиць майно, що належить ТОВ «МП АВРОРА», а саме: Кабель «USB-micro USBAPE» блакитного кольору, у кількості 1 шт., вартістю 24 гривні 17 копійок; Підставку для телефону пластикову, розкладну, білого кольору, у кількості 1 шт., вартістю 32 гривні 50 копійок. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 сховав вищевказане майно до кишені штанів, в які був одягнутий та разом з ним покинув приміщення магазину, але на вулиці біля магазину був зупинений працівником магазину ОСОБА_6 , який пред?явив усну вимогу повернути викрадений товар, але ОСОБА_5 , розуміючи, що його злочинні дії несуть відкритий характер, на зауваження працівника магазину застосував до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я, а саме дістав із своєї кишені балончик із сльозоточивим газом та тримаючи його у руці, направив в область ОСОБА_6 і застосував його декілька разів. Після чого, скориставшись безпорадним станом свідка, ОСОБА_5 разом з викраденим майном побіг у бік вул. Перемоги в м. Запоріжжя, покинувши місце злочину та отримавши змогу розпорядитись викраденим майном, тим самим закінчив свій злочинний умисел до кінця. Своїми умисними діями, ОСОБА_5 , спричинив ТОВ «МП АВРОРА» матеріальну шкоду на суму 56 гривень 67 копійок.

15.09.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, зазначаючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, оскільки підозрюваний раніше засуджений, офіційно не працевлаштований, веде аморальний спосіб життя, вчинення злочинів є єдиним способом його заробітку, слідчий звернулася до суду з клопотанням, у якому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні з підстав, викладених у клопотанні. Посилаючись на тяжкість кримінального правопорушення, а також особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, раніше засуджений, наполягала на наявності ризиків, про які зазначено у клопотанні. Вважає, що більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належну поведінку підозрюваного, тому просила застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечував. Вважає необґрунтованою підозру, невірною кваліфікацію дій підозрюваного, а також недоведеними ризики, про які зазначає сторона обвинувачення. Крім того, вважає недоведеними доводи клопотання щодо аморального способу життя підозрюваного та його способу заробітку шляхом вчинення злочинів. Просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, який забезпечить його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію захисника, наполягав на відсутності у нього наміру перешкоджати кримінальному провадженню. Суду пояснив, що працює неофіційно, проходить замісну терапію, проживає разом із матір`ю, є старший брат, який працює. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Відділу поліції №1 ЗРУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001249 від 14.09.2024 року, у якому 14.09.2024 року о 15:27 годині ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та 15.09.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні даного клопотання, слідчий суддя бере до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи з наявних в наданих слідчому судді матеріалах даних, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Доводи сторони захисту в цій частині щодо необґрунтованості підозри слідчий суддя не бере до уваги, оскільки на даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_5 до скоєння інкримінованого злочину. Крім того, кваліфікація кримінального правопорушення може бути уточнена під час досудового розслідування у разі встановлення його нових фактичних обставин, а її правильність підлягає оцінці під час судового розгляду.

Таку ж позицію виклав Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, у якому зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Виходячи із тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні слідчого та наведено прокурором у судовому засіданні, що не спростовано стороною захисту.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, а також дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше засуджений, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, не одружений, неповнолітніх дітей або інших осіб на утриманні не має, а також його вік, міцність соціальних зв`язків, стан здоров`я.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначає, що суд повинен врахувати наведені особою конкретні факти, здатні поставити під сумнів існування умов, які мають суттєве значення для «законності» позбавлення свободи у світлі цілей Конвенції.

Слідчий суддя, вирішуючи клопотання, враховує обставини, встановлені в ході розгляду клопотання, та дані про особу підозрюваного.

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 стороною захисту надано достатньо доводів про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначено у клопотанні та наведено прокурором у судовому засіданні.

Виходячи з загальних принципів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судовим органам не надається вибору між тим, щоб „притягнути звинуваченого до суду у розумний строк або дарувати йому тимчасове звільнення до суду. До засудження звинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає перед усім у забезпеченні „умовного звільнення, якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим. Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (рішення у справі „Ідалов проти Росії).

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення його явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на „розгляд судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, а й передбачає, що „звільнення може бути обумовлено гарантіями з`явитися на судове засідання.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі „Летельє проти Франції, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є достатні підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути „формою очікування обвинувального вироку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Враховуючи, що у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри, та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, враховуючи дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає не доведеним, що більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам, та приходить до висновку про наявність підстав для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

З урахуванням вищезазначених обставин, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, та покласти на нього передбачені ст. 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні. Покладення інших обов`язків слідчий суддя вважає недоцільним.

Такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, є достатнім та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та в суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КПК України, підозрюваний ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з-під варти.

Враховуючи вимоги ст. ст. 194, 219 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 визначені обов`язки в межах строку досудового розслідування до 15.11.2024 року включно.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 184, 192-194, 196, 205, 206, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти у залі суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 строком до 15.11.2024 року включно, обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 положення ч. 2 ст. 179 КПК України, у відповідності до яких, у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити строк дії даної ухвали до 15.11.2024 року включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню, подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1