Справа № 183/7125/24
№ 1-кп/183/1666/24

У Х В А Л А
22 липня 2024 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника
ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференцзв`язку,
Всі учасники судового провадження вважали можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 408 КК України у відкритому судовому засіданні.
Прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 на 60 днів, оскільки наявні ризики, передбачені
п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Дане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України, за які передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є всі підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду. Крім того, знаходячись під загрозою застосування тяжкого покарання, ОСОБА_2 , володіючи відомостями щодо свідків сторони обвинувачення, які не допитані, може вплинути на них з метою відмови від дачі показів чи зміни показів, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також, на думку прокурора, враховуючи, що ОСОБА_2 вчинив злочин в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, існує ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.
Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_2 , кожен окремо заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вважали можливим змінити обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі.
Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувального акта відносно ОСОБА_2 , вважає, що підстав для закриття провадження, передбачених п.п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, не має; підстав для повернення обвинувального акта відповідно до вимог п. 3) ч. 3 ст. 314 КПК України не має; кримінальне провадження підсудне Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області; обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 , суд вважає, що на цей час є всі підстави для його задоволення, виходячи з наступного.
Так, відповідно до змісту обвинувального акта солдат ОСОБА_2 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, який полягав у самовільному залишенні тимчасового місця служби в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби, не виконанні службових обов`язків, неповідомленні про своє місцезнаходження до органів командування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирства, санкція якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років.
Враховуючи тяжкість пред`явленого ОСОБА_2 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує
ОСОБА_2 , у разі визнання останнього винуватим у вищевказаних кримінальних правопорушеннях, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Про наявність та продовження існування ризику незаконного впливу на свідків, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що у разі повернення ОСОБА_2 до розташування військової частини, останній може, як у спосіб погроз так і реально впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення, які являються його співслужбовцями та командирами підрозділів, в якому останній проходив військову службу.
На існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що обвинувачений мав можливість, самостійно прибути до військової частини та продовжити проходити військову службу, однак, останній протягом тривалого часу не вживав заходів щодо самостійного повернення до військової частини, що свідчить про умисне продовження вчиненого злочину у якому він обвинувачується.
Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, з урахуванням реальної наявності ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1
ст. 177 КПК України та виходячи з обставин вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_2 , умови проходження ним служби, забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та належної поведінки можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів неможливо.
Крім того, суд при оцінці можливості продовження запобіжного заходу, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Означене є беззаперечною підставою для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з відсутністю підстав для зміни його на більш м`який запобіжний захід.
Суд, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень наявності у ОСОБА_2 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_2 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Тому, на переконання суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_2 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_2 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.
В судовому засіданні, прокурор Хмельницької окружної прокуратури
ОСОБА_4 , який підтримає державне обвинувачення по даному кримінальному провадженню, захисник ОСОБА_5 , просили проводити подальший судовий розгляд даного кримінального провадження в режимі відеоконференції, з використанням власних засобів зв`язку, з огляду на неможливість прибувати в судове засідання.
Крім того, захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_2 , просили проводити подальші судові засіданні в режимі відео конференції з Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор», проти чого не заперечував прокурор.
Суд, вислухавши думки прокурора, захисника та обвинуваченого, вважає за можливим проводити підготовче судове засідання у режимі відео конференції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відео конференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами суду (дистанційне судове провадження), у разі:
- неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин;
- необхідності забезпечення безпеки осіб;
- необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження;
- введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України;
- наявності інших підстав, визначених судом достатніми.
Згідно з ч. 2 ст. 336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.
Як вбачається зі змісту ч.9 ст. 336 КПК України особа, яка тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, може брати у судовому засіданні у режимі відео конференції у приміщенні такої установи за допомогою її технічних засобів та з використанням власного кваліфікованого електронного підпису.
У разі відсутності власного кваліфікованого електронного підпису участь особи у судовому засіданні в режимі відео конференції здійснюється з використанням електронного кабінету установи або кабінету її службової особи.
Технічну можливість участі у відеоконференції, належну якість зображення та звуку, інформаційну безпеку тощо забезпечує така установа.
Обвинувачений ОСОБА_2 не може особисто з`явитися до зали судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, оскільки перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», що є поважною причиною, яка унеможливлює його безпосередню участь в судовому провадженні. Крім того, через введення воєнного стану та перебування прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_4 поза межами території Дніпропетровської області виникли поважні причини, які унеможливлюють безпосередню участь прокурора та захисника в судовому розгляді даного кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 314-316,336, 369,371,372 КПК України, суд
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 17.09.2024 включно.
Викликати у судове засідання всіх учасників судового провадження.
Згідно ст. 317 КПК України роз`яснити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання.
Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, її захисником, потерпілим, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя ОСОБА_1