Справа № 462/3808/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт

№ 0000311 від 27.03.2024 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коршилів Зборівського району Тернопільської області, громадянина України, українця, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

встановив:

ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, 24.03.2024 приблизно о 17.54 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту на вул. Шептицького, 1 у селищі Рудне, віднесеному до Львівської міської територіальної громади Львівського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, виявивши на зупинці громадського транспорту мобільний телефон, який забула ОСОБА_5 , та належить її матері ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що потерпіла може за ним повернутись, викрав вказаний мобільний телефон марки Samsung Galaxy A12, модель SM-A127FZRVSEK з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому була сім-картка мобільного оператора Київстар з мобільним номером телефону НОМЕР_3 , загальною вартістю 2 950 грн, який знаходився в чохлі із зображенням у вигляді дівчини з квітами, вартістю 90 грн, та в якому знаходилась банківська картка «Юніор» банку «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , які належали потерпілій ОСОБА_6 . Викравши вказані речі, ОСОБА_3 покинув місце події, а майном надалі розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїми діями

ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3 040 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, 24.03.2024, приблизно о 17.54 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту на вул. Шептицького, 1 у селищі Рудне, що віднесено до Львівської міської територіальної громади Львівського району Львівської області, викравши за вищевказаних обставин мобільний телефон Samsung Galaxy A12, модель SM-A127FZRVSEK, виявивши у чохлі, в якому знаходився мобільний телефон, банківську картку «Юніор» № НОМЕР_4 , відкриту у банку АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_5 , власником якої є її мати - ОСОБА_6 , усвідомивши, що виявлена ним банківська картка належить іншій особі та є офіційним документом, маючи умисел на незаконне привласнення офіційного документа (банківської картки) привласнив банківську картку № НОМЕР_4 , видану на ім`я ОСОБА_5 , з метою її подальшого використання ним з корисливих мотивів.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному привласненні офіційного документа (банківської картки) з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, пояснив, що дійсно 24.03.2024 виявивши на зупинці громадського транспорту на

АДРЕСА_3 мобільний телефон марки Samsung Galaxy A12, модель SM-A127FZRVSEK, вирішив його викрасти, а виявлену у подальшому в чохлі, в якому знаходився телефон, банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» вирішив також залишити собі, щоб потім розпорядитись нею на власний розсуд.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, при цьому, подала письмову заяву, в якій просила судовий розгляд кримінального провадження проводити за її відсутності.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

Таким чином, аналізуючи наведене, допитавши обвинуваченого, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні незаконного привласнення офіційного документа, а саме банківської картки та у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4

ст. 185 доведена повністю та його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до змісту ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, беручи до уваги положення

ст. 65-67 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, згідно положення ст. 12 КК України, є кримінальним проступком та тяжким злочином, вчиненими умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, а також враховує особу винного, який раніше не судимий, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження арк 97-101).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 в ході судового розгляду не встановлено.

Виходячи з наведеного та з урахуванням всіх обставин по справі, беручи до уваги думку прокурора, досудову доповідь, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, в межах санкцій ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України у виді пробаційного нагляду та позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід обрати на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи характер та співвідношення тяжкості вказаних кримінальних правопорушень, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних правопорушень, - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі,оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів у майбутньому.

Між тим, беручи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочинів, його ставлення до вчиненого та факт добровільного повернення ним потерпілій викраденого майна, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення експертизи відсутні.

На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, тому питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних првопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік;

за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 70 КК Укpаїни, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробовуванням, призначивши іспитовий строк - 1 (один) рік.

Згідно ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: компакт-диски - залишити при справі (а.с. 29, 83), мобільний телефон марки «Sаmsung» модель SM-A127FZRVSEK червоного кольору з пошкодженням на захисному склі у вигляді тріщин з ІМЕІ НОМЕР_1 , в чохлі чорного кольору із зображенням у вигляді дівчини з квітами, банківська картка «Юніор» банку «Приватбанк» № НОМЕР_4 , сім-картка оператора «Київстар» з збереженим на ній номером № НОМЕР_5 - повернути потерпілій ОСОБА_6 , скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 03.04.2024 (арк.51).

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно. Оригінал вироку у справі № 462/3808/24

Суддя ОСОБА_1