Справа № 716/1995/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_6

законного представника - ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_9

законного представника - ОСОБА_10

представника потерпілої - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду по кримінальному провадженні внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002974 від 28.07.2024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Петрівка Красногвардійського району Кримської області, із середньою освітою, одруженого, на утриманні перебуває малолітня дитина, є опікуном малолітньої дитини сироти, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинуваченого ОСОБА_4 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, солдата, наказом командира військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України (по строковій частині) від 27.04.2022 № 14 призначено на посаду механіка водія механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону, зараховано до списків особового складу та постановлено на всі види забезпечення і вважати таким, що 27.04.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , 27.07.2024 приблизно о 22 годині 00 хвилин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати власні дії, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2108» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в темну пору доби по вул. Шевченка в с. Звенячин Чернівецького району Чернівецької області в напрямку смт. Кострижівка Чернівецького району з перевищенням допустимої швидкості в межах населеного пункту.

Наближаючись до будинку № 9 вищевказаної вулиці водій ОСОБА_4 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, в результаті чого допустив наїзд на неповнолітніх пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які рухались вздовж лівого краю проїзної частини дороги на зустріч автомобілю.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: саден в ділянці нижніх кінцівок, рани в ділянці голови, струсу головного мозку, перелому поперекового хребця на рівні L5, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: вдавленого, комбінованого, багатоуламкового перелому лобної кістки з розповсюдженням переломів на основу та склепіння черепа, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості, множинних саден та синців: обличчя, тулуба, кінцівок, забійно-рваної рани зовнішньої поверхні верхньої третини лівої гомілки, забійно-рваної рани надбрівної ділянки зліва з переходом на верхню повіку та спинку носа, забійно-рваної рани верхньої губи та підборіддя, різаної рани долонної поверхні середньої фаланги 3 пальця лівої кисті, закритого перелому нижньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків, перелому медіальної стінки лівої орбіти без зміщення, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Вказану дорожню-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв в результаті порушення та невиконанні вимог п. 12.3., 12.4 Правил Дорожнього руху, що безпосередньо перебуває у причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, а також п.п. 1.5.,2.3 (б,д), 2.9. (а), які сприяли порушенню вищевказаних правил, затверджених постановю Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

-п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

-п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків

-п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

-п. 2.9. водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у інкримінованому злочині, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілим тяжких і середньої тяжкості тілесних ушкодженнь, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України визнав повністю, розкаявся. Вказав, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася, через те що керуючи в стані алкогольного сп`яніння відволікся на мобільний телефон. Цивільний позов визнає частково, а саме згідний відшкодувати 50 000 грн. моральної шкоди завданої неповнолітній потерпілій ОСОБА_9 .

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що події які відбулися 27.07.2024 взагалі не пам`ятає, пам`ятає тільки момент, коли поверталася із друзями додому. Безпосередньо, хто вчинив наїзд, яким транспортним засобом не пам`ятає.

Законний представник ОСОБА_10 , яка являється матір`ю неповнолітньої ОСОБА_9 , суду вказала, що свідком дорожньо-транспортної пригоди не була. Коли прийшла на місце ДТП побачила, що тіла дітей були розкидані по дорозі, було багато крові. На місці була тільки одна швидка, яка забрала ОСОБА_6 , оскільки він був у гіршому стані. Згодом приїхала інша, і забрали доньку в лікарню. Її донька ОСОБА_12 , коли була в свідомості її не впізнавала, і що з нею відбулося нічого не пам`ятала. Через вказані події змушені проходити тривале лікування та реабілітацію. Просила суд задовольнити цивільний позов, з підстав викладених в ньому.

Представник ОСОБА_11 просив суд задовольнити поданий цивільний позов в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 з підстав, які викладені в позовній заяві.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що взагалі не пам`ятає за яких обставинах відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Законний представник ОСОБА_7 , яка являється матір`ю ОСОБА_6 вказала, що 27.07.2024 до її дому прибігли діти, які є знайомими сина, та повідомили, що ОСОБА_13 збив автомобіль. Коли вона прибігла на місце події побачила сина у дуже важкому стані, він був в калюжі крові, з переломами кісток, які було видно. Деякі частини тіла від неї прикрили, щоб вона не бачила. ЇЇ син був у важкому стані, при якому лікарі повідомили, що в нього є тільки 1% на життя. Йому зроблено декілька операційних втручань, проходить постійну реабілітацію, яка є досить тривалою. У зв`язку із скоєним кримінальним правопорушенням, важжає що ОСОБА_4 має понести суворе покарання у виді позбавлення волі.

Представник ОСОБА_8 підтримав позицію потерпілої щодо призначеного покарання обвинуваченому.

З урахуванням думки сторін та беручи до уваги, що ніхто з них не оспорює обставини обвинувачення та кваліфікацію злочину, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин обвинувачення, викладених у обвинувальному акті, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілих, законних представників, дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони позбавляються права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності повного визнання обвинуваченим своєї винуватості та правильному розумінні його суті, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та необхідність призначення йому покарання.

Сторона захисту не оспорює фактичні обставини справи, проте звертає увагу на те, що неповнолітні потерпілі рухались по проїжджій частині дороги. Крім того просили суд дослідити для підтвердження поведінки неповнолітніх потерпілих документи, для врахування їх дій при вчиненні ОСОБА_4 дорожньо-транспортної пригоди, а саме:

Схему до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.07.2024, в якій зазначено розміщення транспортного засобу, та речей потерпілих (а.с. 20);

Висновок експерта від 31.07.2024 № СЕ-19/126-24/8426-ІТ відповідно до якого 1. швидкість руху автомобіля ВАЗ 2108 (номерний знак НОМЕР_2 ), виходячи з довжини залишинех ним слідів гальмування, становила не менше 74,7...78 км/год. 2. За умови руху автомобіля ВАЗ 2108 (номерний знак НОМЕР_2 ) зі швидкістю 74,7…78 км./год, мінімальна відстань, на якій перебував автомобіль ВАЗ 2108 (номерний знак НОМЕР_2 ) своєю передньою частиною від початку слідів гальмування, коли водій ОСОБА_4 прийняв рішення про застосування гальмування становить біля 12,3…13 м. (а.с. 189-197);

Висновок експерта від 09.09.2024 № СЕ-19/126-24/9692-ІТ, відповідно до п.4-5 оцінка дій пішохода в даній дорожньо-транспортній ситуації не потребує застосування спеціальних знань, а тому може бути вирішена ініціатором призначення експертизи або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху.

Отже, оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, які учасниками справи не оспорювалися, суд вважає, що зібраними по справі доказами поза межами розумного сумніву підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило неповнолітній потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження та неповнолвтіноьму потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжуючі покарання. ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, вчинене кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжкого злочину, також суд враховує, ставлення обвинуваченого до вчиненого, поведінку до та після вчинення злочину, наявність обставин, які пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, одружений, на утриманні перебуває малолітня донька, є опікуном над малолітньою дитиною - сиротою ОСОБА_14 , позитивно характеризується за місцем проживання, місцем несення військової служби, неодноразово нагороджений командуванням відзнаками при виконання обов`язків під час проходження служби в ЗСУ, нагороджений знаком «За Службу Державі», на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Суд враховує думку потерпілих, які наполягали на суровій мірі покарання та намагання ОСОБА_4 вже під час розгляду справи частково відшкодувати завдані збитки.

Також, судом враховується те, що обвинувачений керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

При цьому, суд виходить із того, що вчинений злочин обвинуваченим, хоча вчинений з необережності, разом з тим, сідаючи за кермо транспортного засобу, обвинувачений не міг не розуміти значення своїх дій та міг передбачити їх негативні наслідки. Тобто, обвинувачений, сідаючи за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, не міг не розуміти, що він піддає загрозі як своє життя, так і життя іншим учасникам дорожнього руху. Саме цей стан - стан алкогольного сп`яніння, в тому числі, сприяв тому, що обвинувачений не впорався з керуванням автомобіля, втративши контроль над керуванням транспортного засобу, що призвело до створення загрози життю потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Суд також враховує досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 від 25.11.2024, згідно з якою обвинуваченому надано соціально-психологічну характеристику, встановлено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства, у тому числі для окремих осіб. З урахуванням інформації, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, середню ймовірність вчинення повторного правопорушення орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе і не становить високої небезпеки для суспільства. До вказаної досудової доповіді долучено характеристику видану начальником державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор», відповідно до якої ОСОБА_4 за час перебування в даній установі зарекомендував себе з позитивної сторони.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якого покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягненні справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має бути законним, пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи)(справи Балканов проти росії від 09.06.2005р., Ісмалова проти росії від 29.11.2007 року).

Виходячи з викладеного, враховуючи, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 діяння є тяжким злочином, суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України. Призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням обставин, які бралися до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи, що забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Беручи до уваги керування обвинуваченим ОСОБА_4 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та наслідки в результаті порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху у вигляді спричинення потерпілим тяжких та середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень, суд вважає за необхідне призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за правилами ст. 69 КК України, не зважаючи на його щиросердечне каяття, молодий вік, перебування на утриманні малолітньої дитини не є тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та не дають підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, зважаючи на вказівки, зазначені у ст. 75 КК України, суд не вбачає підстав для можливості звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням.

При розгляді цивільного позову цивільного позивача законного представника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_9 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 500000 грн., суд приходить до наступного.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, із застосуванням норм цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст.128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Так, відповідно до положень ст.1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), загальними підставами відповідності за завдану моральну шкоду є спричинення моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи, що вина цивільного відповідача ОСОБА_4 , у спричиненні неправомірних дій цивільному позивачу малолітній ОСОБА_9 підтверджується фактичними обставинами справи, винні дії цивільного відповідача знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з моральною шкодою, що була спричинена цивільному позивачу, суд вважає, що моральна шкода в даному випадку це втрати немайнового характеру, які цивільний позивач зазнав внаслідок моральних страждань в зв`язку з отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями, перебуванням ОСОБА_9 тривалий час на лікуванні, враховуючи страждання потерпілої, пов`язані з перенесенням нею лікуванням, реабілітацією, боязнь транспортних засобів, тривогу, загальну слабкість, погіршення сну, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру і глибини моральних страждань, яких зазнав цивільний позивач, суд дійшов висновку щодо стягнення на користь цивільного позивача моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.

Враховуючи обраний вид покарання, наявність ризику, передбаченого п.1ч.1 ст.177 КПК України суд, приймаючи до уваги обставини, визначені пунктами 2,3,5 ст.178 КПК України, вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити без зміни обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 6 (шість) років.

Запобіжний захід у вигляді тримання підвартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання 28.07.2024 02 години 56 хвилин.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , в інтересах якої діє ОСОБА_10 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.07.2024, а саме на автомобіль марки «ВАЗ" моделі 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 належить ОСОБА_15 .

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ" моделі 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути законному володільцю, одяг в якому був одягнутий пішохід ОСОБА_6 , та пішохід ОСОБА_9 , які визнані речовими доказами та знаходяться на зберігання в камері зберігання речових доказів Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області - повернути власникам.

Стягнути з ОСОБА_4 12116 (дванадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 48 копійок витрат за проведення судових експетиз.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні при ухваленні вироку, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1