КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5277/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_10 , яке погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Застосовановідносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, тобто до 17.09.2024 року включно, заборонивши ОСОБА_7 цілодобово залишати місце свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 17.09.2024 рокувключно, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

- не відлучатися цілодобово з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду, окрім випадків надання невідкладної медичної допомоги та при повідомленні про повітряну тривогу;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

В застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовлено.

Визначено строк дії ухвали слідчого судді до 17.09.2024 року включно.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000131 від 29.03.2023 року - прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваному та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням його в Київському слідчому ізоляторі строком на 60 (шістдесят) днів, в межах строків досудового розслідування.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор посилається на те, що часткове задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею фактично мотивоване тим, що існування зазначених слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні ризиків має місце у цьому кримінальному провадженні, однак ступінь їх ймовірності дозволяє слідчому судді застосувати більш м`який запобіжний захід.

Прокурор вважає, що висновки суду щодо можливості застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м'якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є хибними та ґрунтуються на помилковій оцінці зібраних у кримінальному провадженні та доданих до матеріалів клопотання доказів щодо фактичних обставин скоєння підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, доказів, які характеризують його особу, а також поверхневій оцінці ризиків, які зазначені у клопотанні, та ступеню ймовірності їх настання.

Поза увагою слідчого судді залишилася висока ймовірність ризику протиправного впливу підозрюваного на свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також ризик впливу на інших підозрюваних з метою узгодження показань, висунення хибних версій скоєних злочинів, узгодження порушень процесуальної поведінки з метою перешкоджання досудовому розслідуванню та подальшому судовому розгляду.

Також, слідчим суддею у недостатній мірі оцінено наявність ризику продовження протиправної діяльності, який є об'єктивно наявним з огляду на докази причетності підозрюваного до іншого аналогічного епізоду протиправної діяльності, які встановлено під час слідства, а також на можливість підозрюваного вчинити дії, пов'язані з приховуванням причетності його та інших підозрюваних до інших епізодів протиправної діяльності.

Водночас, слідчим суддею не достатньо враховано тяжкість вчинених злочинів, особу підозрюваного, а також те, що ОСОБА_7 у подальшому може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Прокурор посилається на те, що у ході досудового розслідування є необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на підтвердження існування заявлених ризиків також вказує характер кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , а саме, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому організованою групою, тривалість та багатоепізодичність такої протиправної поведінки учасників організованої групи.

Також слідчим суддею не враховано, що у підозрюваного відсутнє підтвердження достатніх стримуючих факторів, які б переважали встановлений високий ступінь ризику ухилення від слідства та суду, вчинення нових злочинів чи продовження кримінальних правопорушень, у яких підозрюється, незаконного впливу на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, відсутні підстави вважати, що без застосування запобіжного заходу він зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Апелянт стверджує, щозапобіжний захід у вигляді домашнього арешту жодним чином не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, так як він не буде належним чином обмежений у спілкуванні з потерпілими, свідками, а такожне буде продовжувати злочинну діяльність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, слідчим управлінням ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 29.03.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 255-1 КК України.

17.07.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

18.07.2024 року старший слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування вимог даного клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий зазначив, що слідчим управлінням ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 29.03.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 255-1 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_11 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше серпня 2022 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території України, спільно та по взаємній згоді з ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, організував та очолив стійке об`єднання, визначивши необхідну для досягнення загальної злочинної мети кількість учасників злочинної групи, а також злочинну спеціалізацію вказаної злочинної групи, при цьому, керуючись бажанням спільного здійснення тяжких та особливо тяжких злочинів на території Київської області, корисливою метою яких було протиправне особисте збагачення, шляхом заволодіння чужим майном шляхом шахрайства на території м. Біла Церква Київської області , а саме об`єктами нерухомості, які перебували у приватній та комунальній власності, що відбулося сплановано і під керівництвом ОСОБА_11 .

Так, ОСОБА_11 , усвідомлюючи неспроможність одноособово реалізувати свій злочинний намір, спланував досягнути поставленої мети за рахунок створення і керування організованої злочинної групи, яку він почав формувати у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше серпня 2022 року, обравши направленістю її діяльності - вчинення шахрайських дій з метою заволодіння об`єктами нерухомості на території м. Біла Церква Київської області, які перебували у приватній та комунальній власності. З метою забезпечення існування та функціонування організованої злочинної групи між її учасниками розробив єдиний план з розподілом функцій кожного з учасників групи.

Характерним було визначення способів і засобів конспірації та прикриття злочинної діяльності, і надання розробленому плану «законного» вигляду, який полягав у поданні до Сквирського районного суду Київської області позовних заяв із завідомо неправдивими відомостями про визнання права власності на майно, яке перебуває на території м. Біла Церква Київської області, яка не є підсудною вказаному суду, після отримання рішення на користь учасників злочинного угруповання (позивачів), та реєстрації на них права власності відповідно до діючого законодавства, останні мали можливість розпоряджатися ним на власний розсуд, з метою особистого збагачення, шляхом реалізації вказаного майна.

Відповідно до вказаного плану, завданням і метою існування злочинної групи було заволодіння об`єктами нерухомості шляхом шахрайства з метою збагачення учасників групи.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи необхідність залучення до організованої злочинної групи більшої кількості учасників для досягнення максимального злочинного результату та уникнення викриття правоохоронними органами, в невстановлений досудовим розслідуваннямчас та за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_11 вирішив залучити до складу створеної ним групи раніше йому знайомих та довірених осіб - ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , та інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб, окрім того при необхідності та виникненні додаткових питань залучити інших осіб, які б сприяли вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками.

В подальшому, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше серпня 2022 року, ОСОБА_11 спільно та по взаємній згоді з ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, які мають відповідне соціальне положення та зв`язки для вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з заволодінням чужим майном шляхом шахрайства для прийняття участі у вчиненні запланованих ними злочинів, пов`язаних із заволодінням нерухомим майном шляхом шахрайства на території м. Біла Церква Київської області, повідомив останнім свої наміри щодо механізму їх вчинення.

Отримавши від ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб згоду на зайняття спільною злочинною діяльністю у складі організованої злочинної групи, ОСОБА_11 за покладеними на себе функціями її організатора та керівника, з метою підготовки до вчинення корисливих злочинів, дотримання співучасниками заходів конспірації для протидії викриттю правоохоронними органами, розробив загальний план, який на етапі створення групи довів її учасникам та за яким їх дії були направлені на досягнення єдиного злочинного результату. ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб, ОСОБА_11 залучив як учасників створеної ним організованої групи та співвиконавців вчинюваних ним злочинів, на яких поклав функції виконавців.

ОСОБА_7 , будучи активним учасником організованою ОСОБА_11 групи, та її виконавцем, згідно розподілених ролей, особисто приймав участь у заволодінні чужим нерухомим майном шляхом шахрайства, за вказівкою ОСОБА_11 підшукував та залучав осіб, які виступали в ролі «підставних» власників майна та були присутні у нотаріусів під час укладання угод купівлі-продажу об`єктів нерухомості, виступав в суді у ролі «фіктивного» відповідача по інших об`єктах нерухомості, якими організована ОСОБА_11 група заволоділа шахрайським шляхом, займався процесом підготовки квартир для продажу шляхом надання їм «товарного вигляду».

Таким чином, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше серпня 2022 року по березень 2023 року учасники організованої групи заволоділи чужим майном шляхом шахрайства на території м. Біла Церква Київської області , а саме об`єктами нерухомості, які перебували у приватній та комунальній власності.

Слідчий у клопотанні зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману, у великих розмірах, організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У клопотанні слідчий посилався на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інші злочини, у зв`язку із чим з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, слідчий зазначив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, у зв`язку із чим просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_10 , яке погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Застосовановідносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, тобто до 17.09.2024 року включно, заборонивши ОСОБА_7 цілодобово залишати місце свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 17.09.2024 рокувключно, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

- не відлучатися цілодобово з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду, окрім випадків надання невідкладної медичної допомоги та при повідомленні про повітряну тривогу;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

В застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовлено.

Визначено строк дії ухвали слідчого судді до 17.09.2024 року включно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зокрема, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Слід зазначити, що виходячи з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, оскільки доведеність вини підозрюваного ОСОБА_7 потребує перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Таким чином, суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Вирішуючи питання про доцільність застосування тримання під вартою, слідчий суддя повинен переконатися, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, надаючи оцінку наявності вказаним у клопотанні ризикам, слідчий суддя врахував, що слідчим у клопотанні не зазначено, а прокурором в судовому засіданні не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, такого ступеню, які виправдовують застосування до підозрюваного ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, правильним є висновок слідчого судді щодо відсутності необхідності обмеження права ОСОБА_20 на свободу застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні, оскільки припущення прокурора щодо можливості ОСОБА_20 переховуватися від органів досудового слідства, суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, в даному випадку, не є визначальними для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчим суддею при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу, враховано мету застосування запобіжного заходу, тяжкість кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_7 , а також обставини у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, що характеризують підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні малолітню дитину.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні ризики та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, такого, як цілодобовий домашній арешт із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та який, з урахуванням усіх обставин справи, буде достатнім запобіжним заходом для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів зауважує, що вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, необхідно враховувати вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед позитивними даними про особу підозрюваного.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як встановлено колегією суддів, ні в самому клопотанні слідчого, ні прокурором в судовому засіданні, не було наведено переконливих та достатніх підстав для підтвердження необхідності застосування до ОСОБА_7 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Зокрема, клопотання слідчого не містить переконливого обґрунтування припущень про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту узгоджується з матеріалами справи та відповідає законній меті застосування запобіжного заходу.

ЄСПЛ наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями).

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, слідчому судді належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що і було зроблено слідчим суддею, з обґрунтуванням прийнятого рішення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 , в їх сукупності, при цьому, застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Тобто, законодавцем встановлено певний процесуальний запобіжник, що унеможливлює обмеження прав особи поза межами кримінального провадження.

Станом на час розгляду апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 оскаржувана ухвала слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року вичерпала свою дію 17 вересня 2024 року.

За таких обставин, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 17.09.2024 року, - без змін.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4