Справа № 954/744/24
Номер провадження 1-кп/954/158/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Нововоронцовка Херсонської області кримінальне провадження №0000736, внесеного до ЄРДР 01.04.2018 відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Нововоронцовського районного суду Херсонської області на розгляд надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000736, внесеного до ЄРДР 01.04.2018 відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки підстав для закриття провадження, передбачених п. 4-8 ч.1, 2 ст. 284 КПК України, або повернення обвинувального акту прокуророві не вбачається, обвинувальний акт складено з дотриманням вимог КПК України.

Також просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, про що попередньо подано клопотання.

Захисник у підготовчому засіданні щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду не заперечувала. Щодо продовження строку тримання під вартою заперечувала, оскільки такий запобіжний захід був вперше обраний з порушенням вимог КПК України, оскільки не вирішено питання про можливість внесення застави. Тому просила суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на заставу.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Вирішуючи питання про відповідність обвинувального акту та можливість призначити судовий розгляд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України та про наявність підстав для його повернення прокурору з огляду на наступне.

Завданням підготовчого судового провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду, ефективність якого залежить від повноти, всебічності та ретельності його підготовки. Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Так, ч.2 ст. 291 КПК України визначає, що обвинувальний акт має містити такі відомості, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення за ч. 5 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, вчинене у особливо великих розмірах (96 000 доларів США, які на момент вчинення злочину еквівалентні 2 335 680,00 грн; 12 700, Євро, які на момент вчинення злочину еквівалентні 400 177,00 грн).

Разом з тим, за формулюванням обвинувачення зазначено також:

«…Крім того, в зазначеному сейфі знаходились документи: договір про купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 , договір про купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , договір про купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , копія договору купівлі-продажу магазину в с. Корсунка Новокаховського району Херсонської області, договори та проекти стосовно постачання газу, папка з документами на освіту ОСОБА_6 , свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , паспорти громадян України для виїзду за кордон ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , договір купівлі - продажу на будинок за адресою: АДРЕСА_3 , державний акт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , державний акт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 , проект землеустрою на земельну ділянку будинок за адресою: АДРЕСА_3 , договір купівлі-продажу автомобіля Peugeot, договір купівлі- продажу автомобіля Ford, договір купівлі-продажу будинку в с. Соколов Тернопільської області…».

Тобто, сформоване обвинувачення формально містить ознаки ще одного кримінального правопорушення без визначення положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто правової кваліфікаці.

Кримінально-правова кваліфікація це оцінка діяння, яке заподіяло чи могло заподіяти істотну шкоду та характеризується рисами кримінальної протиправності, що полягає у визначеннітого, яка стаття (частина, пункт статті) кримінального закону передбачає це діяння. Вона включає в себе пошук відповідної статті, обґрунтування потреби її застосування, процесуальне закріплення висновку про те, що діяння передбачено вказаною статтею та, відповідно, що воно є (не є) злочином чи іншим діянням, передбаченим кримінальним законом.

Так, якщо під час вчинення крадіжки особа, крім майна, заволоділа офіційним документом потерпілого, такі дії підлягають кваліфікації за сукупністю злочинів, передбачених статтями 185 та 357 КК України. Релевантною практикою при визначенні правильної кваліфікації є висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 127/4109/16-к (провадження № 51-4087км18).

Однак, за обвинувальним актом не кваліфіковано дії обвинуваченого за сукупністю злочинів.

Крім того, обвинувальний акт при викладені фактичних обставинах не містить відомостей про те, чому сторона обвинувачення вважає, що встановлений факт викрадення офіційних документів, який також покладений в основу формування обвинувачення, не повинен кваліфікуватися окремим складом кримінального правопорушення.

Відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права підозрюваного на захист.

Натомість зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення повністю ідентичні формулюванню обвинувачення ОСОБА_4 . Відтак, КПК України хоч і не забороняє викладення ідентичних за змістом фактичних обставин та формулювання обвинувачення, проте кожен з цих інституцій виконує окреме завдання, зокрема усуває всі сумніви щодо правильності кваліфікації дій, які не суперечитимуть встановленим фактичним обставинам.

Указані недоліки усунуть можливість реалізувати обвинуваченому права на справедливий суд, бо за змістом сторона обвинувачення пред`являє обвинувачення за двома складами кримінального правопорушення, при цьому офіційно кваліфікує лише за одним.

Також, зі змісту обвинувального акту неможливо встановити правильність дат внесення відомостей до ЄРДР (01.04.2018) та дати вчинення кримінального правопорушення (27.01.2019), оскільки відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені за більш ніж сім місяців до його вчинення. Знову ж таки, зазначення у фактичних обставинах всі дійсно встановлені обставини вчинення правопорушення (зокрема щодо дати внесення відомостей про кримінальне правопорушення та дати вчинення кримінального правопорушення) усунуло б сумніви та протиріччя таких обставин. Доданий реєстр матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні не усуває такі сумніви щодо правильності визначених дат.

Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки містить розбіжність у формуванні обвинувачення та визначенні статті кримінального правоворушення, за якою кваліфікують дії обвинуваченого.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вирішуючи питання про можливість повернення обвинувального акту прокурору, суд також враховував, що таке повернення є правом суду. Однак очевидна невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України не сприятиме належному судовому розгляду такого кримінального провадження. Також встановлено, що усунення таких недоліків іншим чином не може бути виконане.

Отже, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору.

Щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 .

Прокурор зазначав, що ОСОБА_4 спільно із невстановленими особами спричинили ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2 735 857 гривень, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, вчинене у особливо великих розмірах.

Сторона обвинувачення вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на даному етапі провадження не зменшились.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк від семи до дванадцяти років. Крім того, ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має стабільного джерела доходів та вчиненим злочином спричинив потерпілій матеріальну шкоду у особливо великому розмірі, тому є всі підстави вважати, що наявні ризики того, що перебуваючи на волі, він може: вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, у тому числі пов`язані з таємним викраденням чужого майна з метою отримання незаконного доходу, знищити або сховати речі, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб - стосовно нього необхідно продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожуватиме ОСОБА_4 у разі визнання його винним, а саме позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК України).

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Щодо наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, суд дійшов наступного висновку.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Прокурор наполягав, що в цьому кримінальному провадженні існують ризики.

Так, першим ризиком зазначеним п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Прокурор стверджував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, та у разі визнання останнього винним, дає підстави вважати, що він може переховуватись від правоохоронних органів з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Суд зазначає, що при формуванні внутрішнього переконання врахування тяжкості кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, бо це свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості.

Однак, суд при доведеності такого ризику врахував, що під час дії на території України воєнного стану, обвинувачений може виїхати на місцевість, що перебуває на території громади, яка перебуває в тимчасовій окупації, у зв`язку з реєстрацією місця проживання підозрюваного в смт Таврійськ Херсонської області, яке відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією». Отже, прокурор довів про те, що указаний ризик продовжує існувати.

Другим ризиком, зазначеним у п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, є можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 із деякими свідками добре знайомий, може переконати їх змінити свої показання, що негативно позначиться на судовому розгляді кримінального провадження. Суд з урахуванням відомостей щодо наявності свідків, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування, та, враховуючи, що такі свідки ще не були допитані в ході судового розгляду, вважає такий ризик доведеним.

Отже, прокурор довів, що наявні ризики впливати на свідків, переховування обвинуваченого від суду. Запобігти настанню вказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів. Тому суд дійшов висновку про задоволення клопотання та продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Щодо посилання прокурора у клопотанні про продовження строку триманні під вартою на практику ЄСПЛ, а саме справу «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001, де ЄСПЛ зазначив що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», суд зазначає наступне.

У вказаному рішенні дійсно в п.80 ЄСПК констатував, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Разом з тим, у наступному пункті (п.81) та зі змісту всього рішення слідує, що тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням для тривалих періодів попереднього ув`язнення. Більше того, у вказаній справі ЄСПЛ одноголосно визнав наявність порушення:

- п.3 ст.5 ЄКПЛ (Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "с" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання);

- п.4 ст.5 ЄКПЛ (Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним).

Крім того, за фактичними обставинами справи, попереднє ув`язнення тривало понад три роки, та під час цього строку єдиною додатковою підставою для продовження такого строку було відсутність вийняткових обставин, що б свідчили на користь звільнення з під варти (п.82). Також у вказаній справі суд констатував, що не було надано оцінку доводам заявника, що з часом ризики зменшилися (п.84). Вказане рішення містить й інші суттєві відмінності між справою «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 та провадженню щодо продовження строків тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000736, внесеного до ЄРДР 01.04.2018 відносно ОСОБА_4 .

Тому посилання прокурора на справу «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 при обґрунтуванні необхідності продовжити строки тримання під вартою є нерелевантним, та суперечить викладеним у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою власним доводам.

Щодо можливості визначення розміру застави.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (ч.3 ст.183 КПК України).

Разом з тим, у ході розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, не встановлено обставин, за яких суд не визначає розмір застави, зокрема обставин, визначених ч.4 ст.183 КПК України.

Отже, суд, продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, визначає розмір застави, а саме у розмірі матеріальної шкоди, встановленої за обвинувальним актом 2 735 857, 00 грн, з огляду, що такий розмір хоч і більший за вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що визначено п.2 ч.5 ст.182 КПК України), проте узгоджується з абз.2 ч.5 ст. 182 КПК України та досягне мету застосовування запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 314, 182, 183 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000736, внесеного до ЄРДР 01.04.2018 відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України повернути прокурору відділу прокуратури Херсонської області.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 30.09.2024.

Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 2 735 857,00 грн, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок територіального управління ДСА України в Херсонській області.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно після отримання та перевірки документу, що підтверджує внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_4 :

- прибувати за викликом до прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований та проживає без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити ОСОБА_4 (іншій фізичній або юридичній особі (заставодавцю) у разі внесення застави за ОСОБА_4 ) у разі внесення застави, що у разі, якщо будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до прокурора, суду, без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього процесуальні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу протягом семи діб з дня її оголошення може бути подана апеляція до Херсонського апеляційного суду через Нововоронцовський районний суд Херсонської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1