Справа №950/680/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/369/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

Іменем України

31 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Новосибірськ рф, мешканцю АДРЕСА_1

у кримінальному провадженні № 950/680/22 за ч. 1 ст. 115 КК України,

установила:

Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 01.03.2023 ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 9 років. Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в закону силу залишено тримання під вартою.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 30.10.2024 скасовано вирок Лебединського районного суду Сумської області від 01.03.2023 відносно ОСОБА_6 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому, згідно п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК резолютивна частина ухвали не містить рішення щодо запобіжного заходу.

Вислухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно продовжити з таких підстав.

Як зазначено вище, ухвалою Сумського апеляційного суду від 30.10.2024 скасовано вирок Лебединського районного суду Сумської області від 01.03.2023 відносно ОСОБА_6 та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, при цьому згідно п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК резолютивна частина ухвали суду апеляційної інстанції повинна містити рішення щодо запобіжного заходу.

Вирішуючи питання доцільності подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою після скасування вироку суду першої та призначення нового судового розгляду, колегія суддів, дотримавшись вимог ст. 183, 194, 197 і 199 КПК, з`ясувавши і дослідивши всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, враховує, що наявні у кримінальному провадженні ризики, які існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, не зменшилися і є актуальними.

Так, ОСОБА_6 є обвинуваченим за ч. 1 ст. 115 КК, а обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку або іншого рішення по суті при новому судовому розгляді.

Відповідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вони свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні (впливати на потерпілих/свідків), що також узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Таким чином, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови», §58). При цьому серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема в справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96 від 26.07.2001) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість подальшого тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому як такої, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Зважаючи на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, необхідність забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить запобіганню встановленим ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу тримання ОСОБА_6 під вартою після скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. 183, 193, 194, 196, 197, 199, 331, 405 і 419 КПК України,

постановила :

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 28.12.2024 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4