У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.11.2020 у справі №302/1098/20, на 531/1000 частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , який полягає в забороні відчуження та здачі в оренду або безоплатне користування вказаного майна, а також забороною ОСОБА_6 та/або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо виселення з вказаної частини будинку ОСОБА_4 та її сім`ї у складі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Клопотання обґрунтовує тим, що 18.12.2020 ОСОБА_4 звернулась до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_9 , державного реєстратора відділу реєстрації прав Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, витребування майна та стягнення моральної шкоди.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_4 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій, серед іншого, було піднято питання про накладенення арешту на 531/100 житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.12.2020 у справі №302/1286/20 вказану заяву ОСОБА_4 задоволено частково та накладено арешт на 531/100 житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . 531/1000 частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.04.2021 у справі №302/1286/20 позов ОСОБА_4 задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним і скасувано рішення державного реєстратора ОСОБА_10 № НОМЕР_1 від 15.09.2020 щодо державної реєстрації 11.09.2020 права власності на 531/1000 частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 від 09.02.2017, виданий органом 2114, РНОКПП , мешканцем АДРЕСА_2 ;

- витребувано від ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_4 частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 ;

- стягнуто з ОСОБА_14 в користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень;

- у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 50000 гривень з ОСОБА_10 - відмовлено.

Водночас, у мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що відповідно до ч.7 статті 158 ЦПК України захід забезпечення у вигляді накладеного арешту 531/1000 частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , підлягає залишенню в дії протягом 90 днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишено без задоволення, а рішення Міжгірського районного суду від 12.04.2021 у справі №302/1286/20 без змін.

У подальшому, постановою Касаційного цивільного суду від 26.07.2023 у справі №302/1286/20 рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.04.2021 та постанову Закарпатського апеляційного суду від 23.01.2023 в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_10 про скасування рішення державного реєстратора індексний номер 54061633 від 15 вересня 2020 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_10 про визнання протиправним і скасування рішення та скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

У решті рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.04.2021 та постанову Закарпатського апеляційного суду від 23.01.2023 залишено в силі.Серед задоволених зазначеним судовим рішенням позовних вимог є витребування від ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 531/1000 частини будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Касаційного цивільного суду від 24.04.2024 у справі № 302/1286/20 відмовлено у задоволенні заяви відповдіача про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року у справі № 302/1286/20.

Таким чином, судовий спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_15 в рамках цивільного судочинства у справі № 302/1286/20 завершено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 щодо витребування на її користь 531/1000 частини будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , - з чужого незаконного володіння визнано обгрунтованими та задоволено.

Тобто, порушені права ОСОБА_4 поновлено в судовому порядку і відповідні судові рішення набрали законної сили.

Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В рішенні суд зазначив, що вказаний захід забезпечення позову втратить свою силу після спливу 90 днів з моменту набрання рішенням у даній справі законної сили.

Зазначив, що таким чином, накладений судом арешт на даний час втратив свою дію.т

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.11.2020 у справі № 302/1098/20 за клопотанням органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000078 від 22.10.2020 за ч.1 ст.190 КК України також було накладено арешт на 531/1000 частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , - із забороною відчуження та здачі в оренду або безпоплатне користування вказаного майна, а також забороною ОСОБА_6 та/або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо виселення з вказаної частини будинку ОСОБА_4 та її сім`ї у складі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Даний арешт слідчим суддею було накладено з метою запобігання можливим протиправним діям ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 чи будь-яких інших осіб щодо його подальшого відчуження третім особам, його знесення, а також виселення з нього сім`ї ОСОБА_4 .

Наразі рішення Міжгірського районного суду від 12.04.2021 у справі № 302/1286/20, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 , набрало законної сили і по суті ініційований позивачкою спір вирішено, суд визнав незаконним набуття ОСОБА_15 права власності на спірну частину будинку і скасував відповідне рішення державного реєстратора.

Однак, ОСОБА_4 через наявність арешту, накладеного на 531/1000 частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000078 не може зареєструвати за собою право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна та розпоряджатись ним в належному їй обсязі.

В даному випадку поновлення прав позивачки ОСОБА_4 та по суті виконання судового рішення полягає саме в реєстрації за нею права власності на належну їй частину будинку, що на даний час через накладений на вказане майно арешт є неможливим.

За наведених обставин, стверджує, що потреба у подальшому застосуванні арешту належного ОСОБА_4 майна відпала, відтак наявні підстави для його скасування.

З огляду на те, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000078 проводить СУ ГУНП в Закарпатській області, вирішення вказаного питання відноситься до підсудності слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

У судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, при цьому в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без його участі.

Слідчий в судове засідання не з`явився, будучи належним повідомленим про розгляд клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч.2 ст.174КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.11.2020 у справі № 302/1098/20 накладено арешт на 531/1000 частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , - із забороною відчуження та здачі в оренду або безоплатне користування вказаного майна, а також забороною ОСОБА_6 та/або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо виселення з вказаної частини будинку ОСОБА_4 та її сім`ї у складі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Метою накладення арешту на майно відповідно до ухвали слідчого судді є запобігання можливим протиправним діям ОСОБА_9 , чи будь-яких інших осіб щодо його подальшого відчуження третім особам, його знесення, а також виселення з нього сім`ї ОСОБА_4 , з метою забезпечення кримінального провадження, зокрема, збереження речових доказів, недопущення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, необхідності призначення ряду експертиз по даному кримінальному провадженні, а також з`ясуванню всіх інших обставин справи.

Клопотання заявника аргументовано тим, що на даний час потреба у подальшому застосуванні арешту належного ОСОБА_4 майна відпала, оскільки рішення Міжгірського районного суду від 12.04.2021 у справі № 302/1286/20, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 , набрало законної сили і по суті ініційований позивачкою спір вирішено, суд визнав незаконним набуття ОСОБА_15 права власності на спірну частину будинку і скасував відповідне рішення державного реєстратора. В даному випадку поновлення прав позивачки ОСОБА_4 та по суті виконання судового рішення полягає саме в реєстрації за нею права власності на належну їй частину будинку, що на даний час через накладений на вказане майно арешт є неможливим.

Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, уст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна (потерпілої сторони), разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя, бере до уваги, те що рішення Міжгірського районного суду від 12.04.2021 у справі № 302/1286/20, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 , набрало законної сили і по суті ініційований позивачкою спір вирішено, суд визнав незаконним набуття ОСОБА_15 права власності на спірну частину будинку і скасував відповідне рішення державного реєстратора. Водночас, у мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що відповідно до ч.7 статті 158 ЦПК України захід забезпечення у вигляді накладеного арешту 531/1000 частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , підлягає залишенню в дії протягом 90 днів з дня набрання цим рішенням законної сили. Тобто, в даному випадку поновлення прав позивачки ОСОБА_4 та по суті виконання судового рішення полягає саме в реєстрації за нею права власності на належну їй частину будинку, що на даний час через накладений на вказане майно арешт є неможливим.

У зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право власності потерпілої ОСОБА_4 на 531/1000 частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт накладений на дане нерухоме майно, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст174, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.11.2020 у справі № 302/1098/20, на 531/1000 частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , який полягає в забороні відчуження та здачі в оренду або безпоплатне користування вказаного майна, а також забороною ОСОБА_6 та/або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо виселення з вказаної частини будинку ОСОБА_4 та її сім`ї у складі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1