Справа № 472/553/24
Провадження №1-кп/472/93/24
УХВАЛА
про закриття кримінального провадження
31 жовтня 2024 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. с. Кірилен Унгенського району Республіки Молдова, громадянина України, освіта базова загальна середня, неодруженого, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
Дане кримінальне провадження надійшло до суду 27 травня 2024 року.
В судовому засіданні 26 вересня 2024 року захисник ОСОБА_5 подав до суду клопотання, яке уточнив 31 жовтня 2024 року, про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого обвинуваченим діяння, посилаючись на те, що в зв`язку із внесенням змін до ст. 51 КУпАП було підвищено поріг кримінальної відповідальності, яка тепер настає тоді, коли сума викраденого майна перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та погодився на закриття кримінального провадження.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, була повідомлена про дату та місце судового засідання своєчасно - 13.10.2024 року. Проте про причини своєї неявки не повідомила суд.
Учасники судового провадження висловили думку про можливість розгляду справи і зокрема розгляду клопотання сторони захисту у відсутність потерпілої.
Прокурор ОСОБА_3 вважає за можливе закрити дане кримінальне провадження в зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого обвинуваченим діяння.
Вислухавши думку учасників судового провадження щодо можливості закриття кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що в період дії воєнного стану в січні 2024 року ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні корівника ферми ОСОБА_7 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , помітив алюмінієвий бідон ємністю 40 л., який був у вжитку, після чого в нього виник умисел на його крадіжку. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, діючи в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 таємно викрав алюмінієвий бідон ємністю 40 л., що був у вжитку, який належав ОСОБА_7 , вартістю 500 гривень.
На час вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» передбачала настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (ч. 1 ст. 51) та повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч. 2 ст. 51). При цьому, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.
Законом № 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань доцільності правоохоронних органів", який набув чинності 09 серпня 2024 року, у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.
Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.
Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.
Тобто, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК України.
Таким чином, зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян.
У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння.
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21.
Неоподатковуваний мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2024 рік складає 1514 грн. Тобто два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1514 грн х 2 = 3028,00 грн.
ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення в січні 2024 року таємного викрадення чужого майна (крадіжку) на суму 500 гривень.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, вартість якого становить 500 гривень, тобто ця сума є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 3028 гривень, суд вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.
Таким чином, оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.
Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Таким чином, оскільки під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, та обвинувачений ОСОБА_4 згоден на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України, то суд вважає за можливе клопотання захисника задовольнити та закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Речовий доказ, а саме: алюмінієву кришку від алюмінієвого бідона ємністю 40 л., яку передано потерпілій ОСОБА_7 , - слід залишити останній за належністю як власнику майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 26, 284, 369, 371, 372, 477 КПК України, суд
Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, - задовольнити.
Речовий доказ, а саме: алюмінієву кришку від алюмінієвого бідона ємністю 40 л., яку передано потерпілій ОСОБА_7 , - залишити останній за належністю як власнику майна.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1