ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/126/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 650/2286/23 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2024 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №000404 від 01.04.2015 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 06.06.2024, якою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новорайськ, Бериславського району, Херсонської області, громадянина України, освіта не повна середня, працюючого на Одеському заводі залізобетонних виробів, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, військову службу не проходив, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 27.10.2006 Голопристанським районним судом Херсонської області за ст.185 ч.3, ст.70 ч.1 КК України на 3 роки позбавлення волі;

24.07.2008 Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ст.185 ч.2, ст.70 ч.4 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі; 14.05.2009 звільненого по відбуттю строку покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.185 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 37 діб, за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною залишати це житло в період часу з 21:00 год. до 05:00 год. наступного дня, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на строк до 12.07.2024.

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він 30.03.2015 близько о 11:00 годин, знаходячись на території дачного кооперативу «Освітянин» в АДРЕСА_2 , переслідуючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, проник на територію дачної ділянки №189, котра належить ОСОБА_8 , звідки таємно, умисно, із корисливих спонукань, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку майна, після чого збув дані речі ОСОБА_9 , тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 1605 гривень.

Крім того ОСОБА_7 , 27.03.2015 близько 10:00 годин, знаходячись на території дачного кооперативу «Освітянин» в АДРЕСА_2 , переслідуючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, шляхом підбору ключа, проник до приміщення дачної будівлі № НОМЕР_1 , котра належить ОСОБА_8 , звідки таємно, умисно, із корисливих спонукань, з метою власного збагачення здійснив крадіжку майна, після чого збув дані речі ОСОБА_9 , тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 1396,25 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх доводів указує, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а отже може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, та знаючи, що вчинений злочин є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що може спонукати його переховуватися з метою ухилення від покарання.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 06.06.2024, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без права внесення застави.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, позицію підозрюваного ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів провадження СВ Бериславського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №000404 від 01.04.2015 за підозрою ОСОБА_7 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.185 України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на які послався слідчий суддя в ухвалі, та дав їм належну оцінку, а саме:

-протокол огляду місця події від 01.04.2015 року проведений на дачній ділянці АДРЕСА_2 ;

-протокол огляду місця події від 01.04.2015 року проведений на території подвір?я будинку АДРЕСА_3 , впізнання за фотознімком з ОСОБА_9 ;

-допит потерпілої ОСОБА_8 від 02.04.2015, допити свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , та свідченнями самого підозрюваного ОСОБА_7 від 10.04.2015 року.

10.04.2015 підозрюваному ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст. 185 КК України.

30.04.2015 кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_7 , обвинувальним актом направлено до Бериславського районного суду Херсонської області.

13.07.2015 обвинувальний акт по кримінальному провадженню повернуто прокурору прокуратури Бериславського району Херсонської області.

Постановою слідчого від 26.11.2015 підозрюваного ОСОБА_7 було оголошено в розшук, оскільки місце його перебування не було відоме і були підстави вважати, що він переховується з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

05.06.2024 ОСОБА_7 було затримано на підставі ухвали слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області 30.04.2024.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, послався на те, що ризики передбачені ст.177 КПК України, прокурором не доведені.

Разом з цим, слідчий суддя вважав доведеним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який передбачає можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він перебував у розшуку та не вчиняв дії спрямовані на з`явлення до правоохоронних органів, не цікавився ходом здійснення досудового розслідування за фактом скоєних ним крадіжок.

З матеріалів провадження встановлено, що 26.11.2015 постановою слідчого ОСОБА_7 було оголошено у розшук, у зв`язку з не встановленням його місця проживання.

Проте, відповідної постанови слідчому судді надано не було, у зв`язку з чим неможливо з`ясувати, які саме заходи щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_7 були вжиті до його оголошення у розшук, щоб перевірити їх обґрунтованість, з огляду на ті пояснення, які з цього приводу надав підозрюваний, а також встановити чи дійсно він вчиняв активні дії на переховування від органів досудового розслідування.

Не було надано слідчому судді і матеріалів розшукової справи або не було надано відомостей із неї, які б надали можливість встановити чи дійсно органами досудового розслідування вживалися необхідні розшукові заходи щодо підозрюваного, чи дійсно ними ухвалювались відповідні рішення з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 .

Відсутність відповідних розшукових матеріалів та вказані обставини викликають обґрунтовані сумніви щодо вжиття правоохоронними органами належних заходів щодо встановлення дійсного місця знаходження ОСОБА_7 , а отже не дає підстав для звинувачення його у тому, що він цілеспрямовано ухилявся від органів досудового розслідування.

Також, прокурор не надав інших матеріалів, які б свідчити про те, що підозрюваний дійсно постійно змінював своє місце проживання, номер мобільного телефону, приховував свої анкетні дані при комунікації з установами, підприємствами, організаціями та громадянами, з метою ухилення від правоохоронних органів.

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, наявний, але є не настільки вираженим, що намагатись запобігти йому виключно встановленням найсуворіших обмежень для підозрюваного.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний час доби, який, на думку слідчого судді, забезпечить належну подальшу процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано для особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Положення ч.4 ст.194 КПК України вказують, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до сталої судової практики про застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового розслідування, запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно п.3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 08 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06 грудня 2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Відповідно до п.«с», ч.1 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на свободу та особисту недоторканність) - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У всіх випадках, коли ризику переховування підозрюваного (обвинуваченого) від органу досудового розслідування та суду можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного (обвинуваченого) має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч.2 ст.177, ст.181 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби.

Відповідно до клопотання слідчого та апеляційної скарги прокурора, основною підставою обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 є тяжкість кримінальних правопорушень, а наведені ризики прокурором в апеляційній скарзі відповідають застосованому до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, що зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Чинним КПК України не передбачено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні кримінального правопорушення, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

З урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 , спроб з його боку переховуватися від органів досудового розслідування та суду, суд апеляційної інстанції вважає, що, незважаючи на підозру у вчиненні ним тяжких кримінальних правопорушень та передбачене за них покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою.

У зв`язку із чим, щодо нього може бути застосований інший більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби з покладенням на нього певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства як суспільства, так і потерпілих.

Інші посилання прокурора були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, про необхідність скасування ухвали слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби щодо ОСОБА_7 буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у вказаній справі.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 06.06.2024 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4