452/1811/22
1-в/465/493/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2024 м. Львова

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

учасників:

прокурора ОСОБА_3 ,

лікаря-психіатра ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні заяву Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», про продовження примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який скоїв суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України,

в с т а н о в и в:

20 серпня 2024 року у провадження судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 надійшли матеріали заяви голови КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_7 та лікуючого лікаря-психіатра ОСОБА_4 , відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який скоїв суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України, про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

В обґрунтуванні заяви зазначено про перебування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 01.09.2022.

Примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом востаннє продовжувались Франківським районним судом м. Львова 04.03.2024 (провадження 1-в/465/201/24). Однак, оскільки за результатом огляду комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку про те, що ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді органічного шизофреноподібного розладу. Стан формування компенсації хворобливих проявів. За своїм психічним станом незважаючи на досягнення стану формування у пацієнта помітного послаблення хворобливого процесу потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

У судовому засіданні лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_4 заяву підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у заяві. Просив продовжити ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Прокурор у судовому засіданні заяву підтримав.

ОСОБА_6 у судовому засіданні щодо продовження йому лікування не заперечив.

Захисник, у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви та продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом.

Заслухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора щодо задоволення заяви, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити.

Відповідно до ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу», якщо буде потреба продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричної установи повинен направити в суд за місцем знаходження психіатричної установи заяву про продовження такої госпіталізації.

Вимогами ст. 514 КПК України, встановлено, що розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Норми аналогічного змісту викладено у ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» статтею 95 КК України, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з 01.09.2022 перебуває на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на підставі ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.09.2022.

Востаннє примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом відносно ОСОБА_6 продовжувалися ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.03.2024.

За результатом огляду ОСОБА_6 , оформленого висновком комісії лікарів-психіатрів № 192 від 12.08.2024 встановлено, що ОСОБА_6 , у процесі проведеного комплексного обстеження та лікування нейролептиками (Рісперідон, Росемід, Оланзепін, Азапін, Клозапін, Галдол-деканоат, Клопіксол-акуфаз), антидепресантами, коректорами настрою (Вальпроат хроно, Прегабалін, ОСОБА_8 ) симптоматичним лікуванням, реабілітаційними заходами психічний стан пацієнта покращився та стабілізувався. Пацієнт адаптувався у відділенні. Зовні впорядкований. На момент огляду свідомість ясна, доступний формальному мовному контакту. На запитання відповідає стереотипно, коротко. Орієнтований в часі просторі та власній особі достатньо. Галюцинаторну симптоматику заперечує. Мислення, в`язке, торпідне, сповільнене за темпом з елементами нецілеспрямованості. Судження примітивні, поверхневі та недостатньо критичні. Маячна симптоматика стосунку та відношення втратила афективну насиченість, вплив на поведінку, утримується на резидуальному (залишковому) рівні. Інтелект, когнітивні процеси знижені. У клінічній картині домінують ознаки помірно-вираженого психоорганічного синдрому. Коло інтересів обмежене фізіологічними потребами, володіє навиками самообслуговування, вирішенням побутових питань. У відділенні в поведінці впорядкувався, режиму перебування формально дотримується. Отримує необхідний догляд, нагляд. Фон настрою вирівнявся. ОСОБА_9 лабільність з дисфоричним відтінком, схильністю до афективного відреагування, знижений контроль імпульсів погашається контрольованим прийомом ліків, терапевтичним середовищем. До свого стану та скоєного формально критичний. Періодично демонструє розуміння необхідності подальшого спостереження та лікування з приводу хронічного психічного розладу у себе. Антисоціальних, суїцидальних тенденцій у відділі не виявляє. Спілкується з хворими за необхідності. Після заохочення медперсоналом зрідка відвідує деякі реабілітаційні заходи. У відділі пристосувався. Частково відновив соціальні зв`язки. Подекуди відвідується братом, поруч із яким поводився впорядковано, спокійно. Тож, в деякій мірі, пацієнт досягнув стану формування компенсації хворобливих проявів (помітного послаблення хворобливого процесу). Потребує продовження застосування примусових заходів у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним.

Відповідно до зазначеного висновку, ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді органічного шизофреноподібного розладу. Стан формування компенсації хворобливих проявів. За своїм психічним станом незважаючи на досягнення стану формування у пацієнта помітного послаблення хворобливого процесу потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Висновок комісії лікарів-психіатрів є переконливим і належним чином вмотивованим, підстав ставити під сумнів його правильність суд не вбачає.

За таких обставин, з`ясувавши всі обставини заяви, заслухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора, суд дійшов висновку про обґрунтованість продовження ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, оскільки не вбачається, що у ОСОБА_6 покращився стан здоров`я, внаслідок чого відпала б потреба в раніше застосованих заходах, він на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді органічного шизофреноподібного розладу та враховуючи рекомендації пацієнту, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, а тому заяву слід задовольнити.

Керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву голови ЛПК Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 27.08.2024.

Суддя: ОСОБА_1