Справа № 296/5059/24
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2024 року.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №0000675 від 15.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антопіль, Андрушівського району, Житомирської області, громадянина України , пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше несудимого,

у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №0000675 від 15.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується втому, що 14 травня 2024 року близько 00 години 30 хвилин перебував у приміщенні квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своєю дружиною ОСОБА_5 , де в ході раптово виниклого словесного конфлікту на грунті неприязних відносин у нього виник умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин ОСОБА_4 наніс один удар ступнею правої ноги в ліву сідницю ОСОБА_5 , яка стояла до нього спиною. Після того, як ОСОБА_5 повернулася до ОСОБА_4 обличчям, останній своїми руками вхопив за кисті рук ОСОБА_5 та відштовхнув від себе.

Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_4 умисно заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синців на правому передпліччі та лівій сідниці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями, які виразились в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про закриття даного кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку з її відмовою від обвинувачення та надала суду письмову заяву про відмову від обвинувачення для приєднання до матеріалів кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання потерпілої про закриття кримінального провадження відносно нього в зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав думку свого підзахисного та клопотання потерпілої просив задовольнити та закрити дане кримінальне провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала щодо задоволення клопотання потерпілої, зазначаючи, що згідно обвинувального акту однією з обтяжуючих обставин відносно ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя в зв`язку з чим прокурор вважає , що дане кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо ряду кримінальних правопорушень, які перелічені в даній статті, зокрема, за статтею 125 КК України.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.7 ст. 284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9 частини першої цієї статті виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Судом, встановлено, що потерпіла добровільно відмовилась від підтримання обвинувачення в суді, яке було пред`явлено обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України і згідно своєї заяви в судовому засіданні просила кримінальне провадження закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України.

Потерпілій ОСОБА_5 наслідки відмови від підтримання обвинувачення зрозумілі, остання пояснила, що жодних претензій до обвинуваченого немає, заяву підтримала в повному обсязі, в судовому засіданні зазначила, що дане кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 не пов`язане з домашнім насильством.

Обвинувачений не заперечував проти закриття провадження в зв`язку з відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення, наслідки закриття кримінального провадження обвинувачений усвідомлює.

Верховний суд в своїй постанові №647/1931/19 від 07.07.2020 року звернув увагу, що посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства, яке надається цьому терміну Конвенцією Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та законом, що ухвалено з метою її імплементації. Для того, щоб обґрунтувати застосовність виключення домашнього насильства у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України , обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину є особа у той же час і жертвою домашнього насильства.

Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації.

Однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами. Суд не має підстав вважати, що законодавець, приймаючи Закон №2227-VIII, під терміном «домашнього насильства» мав намір визначити більш широке коло діянь, ніж міжнародне законодавство, на імплементацію якого він спрямований.

Тому посилання сторони обвинувачення лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено зметою її імплементації.

Для того, щоб обґрунтувати застосовність виключення щодо домашнього насильства у пункті 7 частини 1 статті 284КПК до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла відінкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства.

Докази тому, що інкримінований злочин пов`язаний з домашнім насильством, мають бути надані стороною обвинувачення, аби сторона захисту отримала можливість їх спростовувати. Така вимога вже висловлювалась Судом, коли він зазначив, що необхідною умовою визнання судом злочину таким, що пов`язаний із домашнім насильством, є відображення цієї обставини у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) з встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо)»

Це не виключає того, що докази існування ситуації домашнього насильства можуть міститися і в самих обставинах злочину, які доводять, що певний випадок насильства є проявом поведінки, характерної для домашнього насильства.

У цій справі сторона обвинувачення в обвинувальному акті стверджувала, що ОСОБА_4 вчинив проступок в ході раптово виниклого словесного конфлікту на грунті неприязних відносин. Саме по собі таке формулювання не свідчить про те, що насильство було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілої з боку ОСОБА_4 мало на меті підтримання панівного становища по відношенню до потерпілої або було одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства, що склалася між ОСОБА_4 і його жінкою.

Судом в судовому засіданні не встановлено, що дане кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством, в тому числі під час додаткових запитань потерпілій.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю, так як вказане вище кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 не відноситься до кримінального правопорушення пов`язаного з домашнім насильством.

Керуючись ст. ст. 284, 314, 477 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження №0000675 від 15.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити у зв`язку із відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення.

На ухвалу може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1