Справа №534/3052/24
Провадження №1-кп/534/343/24
У Х В А Л А

04 грудня 2024 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , здійснивши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду підготовче засідання з розгляду клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000171 від 28.04.2023 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

До Комсомольського міського суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000171 від 28.04.2023 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Згідно поданого клопотання, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.01.2023 № 9, старшого матроса ОСОБА_4 призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 12.01.2023 № 2-РС на посаду старшого водія- гранатометника НОМЕР_3 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 , з 14.01.2023 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення.

З 14.01.2023 старший матрос ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.04.2023 №79, старшого матроса ОСОБА_4 , старшого водія-гранатометника НОМЕР_3 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , який станом на 10.04.2023 самовільно залишив розташування підрозділу, з 10.04.2023 знято зі всіх видів забезпечення та з котлового забезпечення по нормі згідно з каталогом продуктів харчування під час польового виходу. За самовільне залишення місця служби старшого матроса ОСОБА_4 позбавлено премії за квітень 2023 року в повному обсязі та припинено виплату грошового забезпечення.

Відповідно до приписів ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», на момент вчинення злочину, старший матрос ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Вимоги ст.17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» зобов?язують старшого матроса ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил У країни, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (зі змінами), ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, старший матрос ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов?язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов?язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов?язків він зобов?язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов?язків, зобов?язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира ( начальника).

Старший матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 N? 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 N? 551-XIV, які зобов?язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, старший матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді старшого водія-гранатометника 1 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов?язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, не маючи об?єктивних та поважних підстав для залишення розташування військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 10.04.2023 близько 18 год 00 хв, самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , вибув у невідомому напрямку та незаконно перебував не за місцем несення служби проводячи час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан.

Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2119-IX від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

21.04.2022 Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 №259/2022 до 25.05.2022.

22.05.2022 Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 № 341/22 на 90 діб.

15.08.2022 Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 № 573/2022, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб до 21.11.2022.

18.11.2022 Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.11.2022 №757/2022, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.

07.02.2023 Верховна Рада прийняла Закон України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким затверджено Указ Президента України від 06 лютого 2023 року N? 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», згідно якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

02.05.2023 Верховна Рада прийняла Закон України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким затверджено Указ Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», згідно якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Таким чином, 10.04.2023 старший водій-гранатометник 1 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , старший матрос ОСОБА_4 , умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин, в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 06.11.2024.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Як убачається з матеріалів клопотання та пояснень підозрюваного ОСОБА_4 , судом встановлено, що військова частина НОМЕР_1 знаходиться в адміністративно-територіальних межах АДРЕСА_1 .

Отже, місцем вчинення кримінального правопорушення є військова частина НОМЕР_1 , яка дислокується в адміністративно-територіальних межах АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції Кременчуцького районного суду Полтавської області.

Судом поставлено на обговорення питання щодо направлення клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000171 від 28.04.2023 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України направити до Полтавського апеляційного суду для визначення підсудності.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти направлення справи до Полтавського апеляційного суду для вирішення питання про підсудність.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у вирішенні вказаного питання поклалися на розсуд суду.

Згідно з п.4 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.32 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Суд вказує, що встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом. Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ такий суд має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.

У п.24 рішення ЄСПЛ від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказується про те, що фраза «встановлений законом» стосується не лише правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У спільній окремій думці у цій справі суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з якою погодилася суддя ОСОБА_8 , мовиться, що буквальне тлумачення формулювання «встановлений законом» приводить до думки, що вимагається правова підстава для існування та організації суду виключно із визначенням питань, які підпадають під його юрисдикцію.

У справі «Занд проти Австрії» Комісія зазначається, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

У цьому контексті суд наголошує, що за змістом ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

У відповідності до приписів ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.2 ст.34 Кримінального процесуального кодексу України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції.

Приписами ч.9 ст.615 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України № 721-р від 21.06.2020 року створено Горішньоплавнівську об`єднану територіальну громаду, до складу якої увійшли: Горішньоплавнівська, Дмитрівська, Келебердянська (Кременчуцький район), Салівська (Кременчуцький район), Григоро-Бригадирівська (Кобеляцький район) територіальні громади.

Згідно з п.3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Суд наголошує, хоча с. Салівка Кременчуцького району Полтавської області і входить до складу Горішньоплавнівської ОТГ, проте за приписами вказаного закону Комсомольський міський суд Полтавської області продовжує здійснювати свої повноваження в межах підсудності визначеної раніше

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку щодо направлення кримінального провадження до Полтавського апеляційного суду для вирішення питання про передачу кримінального провадження за територіальною підсудністю іншому місцевому суду Полтавської області.

Керуючись ст.32, 34 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000171 від 28.04.2023 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України направити до Полтавського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали суду оголошено 06 грудня 2024 року о 09 год 15 хв в приміщенні Комсомольського міського суду Полтавської області.