Провадження 1о/ 932/2/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро кримінальне провадження, за заявами засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування вироків судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 року, вироку судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року, ухвал даного суду від 27.07.2000 року та від 06.11.2000 року стосовно нього, а також проведення нового судового розгляду та ухвалення нового вироку, яким звільнити його від подальшого відбуття покарання, обмежившись відбутим покаранням,-

В С Т А Н О В И В :

13 квітня 2018 року, 09 липня 2018 року, 24 липня 2019 року, 11 червня 2021 року до Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від засудженого ОСОБА_7 надійшли заяви про перегляд судових рішень: вироку Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 року, вироку від 30.12.1998 року, ухвал цього суду від 27.07.2000 року та від 06.11.2000 року.

В своїх заявах засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вищезазначені судові рішення, провести новий судовий розгляд та винести новий вирок, яким звільнити його від подальшого відбуття покарання, обмежившись відбутим покаранням.

В обґрунтування своєї заяви від 13 квітня 2018 року засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вищезазначені судові рішення, або відповідно до п.4 ч.1 ст.436 КПК України змінити вирок відносно нього й обмежитись вже відбутим покаранням, звільнив від подальшого відбуття покарання, оскільки судді ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на момент прийняття рішень щодо нього, не приймали письмової присяги судді.

Також, під час судового розгляду та прийняття рішень за вироками від 12.02.1997 року, від 30.12.1998 року та ухвал даного суду від 27.07.2000 року та 06.11.2000 року були допущені суттєві порушення: під час розгляду справи не допитані свідки, був сфальсифікований протокол судового засідання, судом не правильно кваліфіковані його дії, не встановлена зброя, якою були вбиті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не перевірені обставини про те, що під час інкримінованого йому вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в ніч з 04 грудня на 05 грудня 1994 року він знаходився на добовому чергуванні в міському відділу СБУ по вул.Ворошилова в м.Дніпропетровську, а по іншому інкримінованому вбивстві - ОСОБА_12 12.04.1995 року, петлю на шиї ОСОБА_12 затягнув не він, а ОСОБА_13 . Однак, дані обставини судом не враховані, а вироки щодо нього прийняті без повного дослідження всіх обставин даних вбивств й призначене покарання не відповідало ступеню тяжкості.

Також, під час досудового розслідування сфальсифіковані речові докази та спотворені його покази, які він давав під фізичним тиском з боку працівників міліції, речі з квартири ОСОБА_12 були викрадені працівниками міліції та слідчим, з матеріалами проведених на слідстві експертиз, його не знайомили.

Також, під час заміни покарання з розстрілу на довічне позбавлення волі, він та його захисник на судове засідання не запрошувались, й призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі, на момент винесення вироку взагалі не існувало.

Крім того, оскільки обласний суд розглядав його справи як суд першої інстанції, то він безпідставно був позбавлений права на апеляційне оскарження.

В заяві від 09.07.2018 року ОСОБА_7 вказав, що народні засідателі Дніпропетровського обласного суду ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 на момент розгляду й прийняття судових рішень вироків по його справі, письмової присяги судді України не приймали. Про дані обставини йому стало відомо із довідки Державного архіву Дніпропетровської області, яку він отримав 23 квітня 2018 року. На момент проголошення вироків про дану обставину він не знав, а тому вважає, що на момент прийняття рішень ці народні засідателі є незаконним складом суду, а тому не мали права приймати участь в розгляді його справ та прийняття рішень.

Також, головуючими на цих процесах були судді ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не приймали письмової присяги судді України, відповідно також не мали права здійснювати правосуддя та виносити вироки, а тому ухвалені цими суддями рішення є незаконними та нелегітимними, такими, що підлягають скасуванню та перегляду новим складом суду.

В своїх вироках від 12.02.1997 року та від 30.12.1998 року по епізодам вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд кваліфікував його дії за ч.1 ст. 222 КК України. Однак, дане обвинувачення є незаконним, оскільки під час слідства зброя, з якої були вбиті жінки, не знайдена та не досліджена. Також до суду дана зброя не надана й судом не досліджена, в зв`язку з чим судом було порушена ст.85, ч.2 ст.86, ст.94, ч.4 ст.95 КПК України. Про дані обставини зазначав і його захисник ОСОБА_20 в касаційній скарзі й прокурор Дніпропетровської області ОСОБА_21 , про що маються документи в матеріалах кримінальної справи. Також, суд виніс вирок по даному епізодові опираючись на покази свідка ОСОБА_22 , які, на його думку, є сумнівними, оскільки під час досудового розслідування містили суттєві протиріччя, а під час судового розгляду її не допитали.

Крім того, під час судових розглядів був сфальсифікований протокол судового засідання не правильно викладені його покази, покази допитаної потерпілої ОСОБА_23 .

По іншому інкримінованому вбивстві ОСОБА_12 12.04.1995 року, він не заперечує, що була бійка, в якій він приймав участь. Однак, останнім з квартири виходив ОСОБА_13 , який до цього часу не встановлений й не допитаний. Також, в суді давав покази ОСОБА_24 , який вказував, що не бачив, хто вбив ОСОБА_12 але це судом не було враховано під час ухвалення вироків.

Також, під час досудового розслідування спотворені його покази, які він давав під фізичним тиском з боку працівників міліції. Крім того, під час досудового розслідування та судового розгляду було порушено право на захист, про що він заявляв.

Під час заміни покарання з розстрілу на довічне позбавлення волі 27.07.2000 року та 06.11.2000 року, він та його захисник на судове засідання не запрошувались, дані розгляди відбувались без його участі та участі його адвоката.

В обґрунтування своєї заяви від 06 травня2019 року засуджений ОСОБА_7 (надійшла до суду 24.07.2019) зазначає, про відсутність відеозаписів слідчих дій під час досудового розслідування, проведених під час відтворення обстановки та обставин події з його участю, за участю ОСОБА_25 , його допиту та допиту ОСОБА_25 . Про наявність цих відеоматеріалів свідчить супровідний лист про передачу справи з Дніпропетровської обласної прокуратури до Дніпропетровського облсуду для розгляду, а також довідка про рух справи. При цьому, з даним відеоматеріалом він та інші підсудні знайомились наприкінці досудового розслідування, який йому та іншим підсудним надавався слідчим ОСОБА_26 . Після того, як вони ознайомились з матеріалами справи і виконали вимоги ст. 218 КПК України 1960 року, кримінальна справа разом з речовими доказами була передана до обласного суду для розгляду. Однак, слідчий ОСОБА_26 не надав до матеріалів справи цей відеоматеріал, а тому вважає дані обставини нововиявленими, оскільки про це йому не було відомо під час розгляду справи.

В обґрунтування своєї заяви від 13 травня2019 року засуджений ОСОБА_7 (надійшла до суду 24.07.2019) вказує про відсутність технічного носія, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції та відсутність з цього приводу клопотання його та його адвоката ОСОБА_27 про аудіофіксування процесу від 06.11.1995 року.

Також, про необхідність аудіофіксування судового процесу відсутній запис і в протоколі судового засідання. При цьому, секретар судового засідання ОСОБА_28 причетна до фальсифікації протоколу, в тому числі щодо відсутності аудіозапису. Поміж іншого секретар судового засідання перекрутила покази ОСОБА_29 в протоколі щодо належності виявленої шуби, її загиблій сестрі.

Крім того, з матеріалів кримінальної справи зникли записи, відеозаписи відтворення обстановки та подій та допитів його, ОСОБА_30 , інші відео.

Однак, не зважаючи на дані обставини, судом винесений вирок, в якому залишено поза увагою дані обставини.

В обґрунтування своєї заяви від 31 травня2021 року (надійшла до суду 11.06.2021) ОСОБА_7 вказує, що нововиявленою обставиною по справі є наявний встановлений факт місця перебування ОСОБА_13 в Россії, підозрюваного у вбивстві ОСОБА_31 , до якого повинні застосувати процедуру екстрадиції. Дана заява підтверджується листом заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_32 (том 10 а.с.359) та листом в.о. начальника УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_33 (том.10 а.с.360).

Ці обставини не були відомі суду під час прийняття рішення, проте вони мають суттєве значення.

Про те, що приймались відповідні заходи про екстрадицію ОСОБА_13 , йому стало відомо лише, коли він знайомився з матеріалами справи 1-4/98. Під час розгляду кримінальної справи, суд не міг допитати дану особу, оскільки ОСОБА_13 переховувався від слідства та суду. Виходячи з матеріалів кримінальної справи 1-4/98, слідчими органами готувались документи на екстрадицію ОСОБА_13 із РФ в Україну по звинуваченню у скоєні злочинів за ст. ст. 93,142 КК України.

Відповідно матеріалів справи і показів співучасників, ОСОБА_13 пішов останнім з місця скоєння злочину. Про це заявляли під час судового розгляду допитані ОСОБА_24 , ОСОБА_34 , ОСОБА_7 . Так, ОСОБА_13 першим розпочав бійку з ОСОБА_35 і затримався в кімнаті, після його ( ОСОБА_36 ) уходу. Саме ОСОБА_13 вони чекали на розі вулиці Комсомольської біля машин. Все це підтверджують матеріали кримінальної справи і вищевказані особи, саме ОСОБА_13 вбив ОСОБА_37 , а тому він і зник.

По даним заявам засудженого ОСОБА_7 про перегляд судових рішень за нововиявленим обставинам, було відкрито кримінальне провадження і вони об`єднані в одне провадження ухвалами суду від 12.04.2019 року, 17.10.2019 року, 30.08.2021 року.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 підтримав свої заяви та просив їх задовольнити. Також додав, що під час призначення йому покарання та в подальшому заміни йому покарання, не існувало такого поняття як особливо тяжкий злочин та вид покарання- довічне позбавлення волі.

Захисник- адвокат ОСОБА_6 підтримав заяви засудженого ОСОБА_7 , просив їх задовольнити.

Прокурор просив відмовити в задоволенні заяв засудженого, оскільки зазначені засудженим ОСОБА_7 обставини, не є нововиявленими.

Вислухав доводи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали заяв про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, матеріали кримінальної справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Частиною 1 ст.467 КПК України встановлено, що суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення, суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнається, зокрема, штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок, а також інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність судового рішення, що належить переглянути.

Тобто обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах.

У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

При цьому, суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин, в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів.

У своїх заявах про перегляд за нововиявленими обставинами, засуджений вказував на нововиявлену обставину, про яку йому не було відомо, а саме, що у 2018 року він дізнався про те, що судді Дніпропетровського обласного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , які розглядали справу щодо нього, не складали письмової присяги судді України ( том 2 а.с.38), а тому ці судді винесли завідомо неправосудні рішення. Також зазначав, що у 2018 році з відповіді Державного архіву Дніпропетровської області від 12.04.2018 року (том 1 а.с.6) йому стало відомо, що народні засідателі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які розглядали справу щодо нього, не склали письмової присяги судді України, а тому ці судді та народні засідателі є незаконним складом суду, не мали права приймати участь в розгляді його справ, а ухвалені судові рішення є незаконними, такими, що підлягають скасуванню та перегляду новим складом суду. А також про дану обставину свідчить і інформація Дніпровського апеляційного суду від 23.12.2020 р. за №04.4-63/96/2020

Перевіривши обставини, на які посилався засуджений ОСОБА_7 , суд вважає, що ці обставини, як підстави скасування вироків та ухвал обласного суду за нововиявленими обставинами, не є нововиявленими в розумінні вимог ч. 2 ст. 459 КПК України.

Так, відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року, вперше обраний суддя в урочистій обстановці приймає присягу. Вказаною нормою не передбачено повторної присяги суддів, які її прийняли до прийняття вказаного закону.

Крім того, відповідно до п. 12 Перехідних положень Конституції України від 28 червня 1996 року, судді всіх судів України, обрані чи призначені до дня набуття чинності Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.

Також до набрання чинності Законом України від 15 грудня 1992 року «Про статус суддів», яким було передбачено прийняття присяги вперше обраним суддею та визначено зміст такої присяги, раніше обрані судді до присяги не приводились з огляду на відсутність такої вимоги у зазначеному Законі та принципу незворотності закону в часі.

Судом встановлено, що кримінальна справа відносно ОСОБА_7 та інших, надійшла для розгляду до Дніпропетровського облсуду 01.08.1996 року за вх.№2-171, передано на розгляд 02.08.1996 року ( справа 1-4/98 том 8 а.с. 1).

Судді Дніпропетровського обласного суду ОСОБА_40 , ОСОБА_9 , ОСОБА_39 , які ухвалили вирок щодо ОСОБА_7 , були обрані до дня набуття чинності Конституцією України і здійснювали свої повноваження відповідно до вказаних вимог Конституції України.

Суддя ОСОБА_39 прийняв присягу, перебуваючи членом військового трибуналу. Суддя ОСОБА_38 прийняв присягу 18.07.1996 року, тобто до надходження даної кримінальної справи на розгляд. ( т.2 а.с.38)

Доводи засудженого ОСОБА_7 про відсутність під час судового розгляду повноважень у народних засідателів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , є безпідставними та ґрунтуються лише на припущеннях.

Як убачається з матеріалів провадження, народні засідателі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 обрані рішенням Дніпропетровської обласної ради народних депутатів 12 жовтня 1995 року (т.3, а.с. 6).

Крім того, розгляд кримінальної справи проводився судом, який постановив вирок від 12.02.1997 року у порядку КПК 1960 року у складі двох суддів: ОСОБА_40 , ОСОБА_41 та трьох народних засідателів: ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_42 , а вирок від 30.12.1998 року у складі двох суддів ОСОБА_9 , ОСОБА_39 та народних засідателів ОСОБА_43 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Ухвалою судової колегії по кримінальним справам даного суду від 27.07.2000 року у складі суддів ОСОБА_9 , ОСОБА_44 та народних засідателів ОСОБА_45 ОСОБА_42 , ОСОБА_46 (справа 1-4/98 том 10а.с. 302), в порядку ст. 409 КПК ( в редакції 1960 року) щодо ОСОБА_7 прийнято рішення про зміну вироку суду від 30.12.1997 року та вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.93 п. «з», ст. 140 ч.2, ст.142 ч.2, ст.17-140 ч.2, ст.42 ч.1, 42 ч.3 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Ухвалою судової колегії по кримінальним справам даного суду від 06.11.2000 року у складі суддів ОСОБА_47 , ОСОБА_48 та народних засідателів ОСОБА_49 , ОСОБА_46 , ОСОБА_50 ( справа 1-4/98 том 10 а.с. 327), в порядку ст. 409 КПК (в редакції 1960 року) щодо ОСОБА_7 прийнято рішення про зміну вироку суду від 12.02.1997 року та вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.93 п. п. «а, г», ст.142 ч.3, 222 ч.1, 193 ч.3 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Тому підстави стверджувати про незаконність складу колегії суддів Дніпропетровського обласного суду та винесення вказаними суддями та народними засідателями завідомо неправосудних судових рішень, як про це зазначає засуджений, відсутні.

Доводи засудженого ОСОБА_51 про суттєве порушення КПК України при прийнятті ухвал суду від 27.07.2000 року, 06.11.2000 року під час заміни покарання з розстрілу на довічне позбавлення волі, не є нововиявленою обставиною в розумінні ст. 459 КПК України.

Судові колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду 27.07.2000 року та 06.11.2000 року приймали судові рішення задля вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку в порядку ст. 404, 405-1, 409,411 КПК України (в редакції 1960 року) відповідно до діючих на той час вимог кримінально-процесуального закону, у зв`язку з прийняттям Закону України від 22.02.2000 року, яким покарання у вигляді смертної кари за злочини передбачені ст.93 КК України замінено на довічне позбавлення волі.

При цьому, дані норми КПК України 1960 року не передбачали обов`язкової участі захисника, засудженого при розгляді цих питань, про що необґрунтовано стверджує засуджений.

Також в матеріалах кримінальної справи містяться листи про направлення даних ухвал засудженому і його розписки про отримання копій від 02.08.2000 року, 13.11.2000 року ( справа 1-4/98 том 10 а.с. 306 -307, а.с.329-330)

Інші доводи засудженого ОСОБА_7 також не є нововиявленими обставинами, з наступних підстав.

Так, зі змісту ч.2 ст. 459 КПК України вбачається, що обов`язковою умовою розгляду кримінального провадження за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам і суду, такими, що в матеріалах кримінального провадження не висвітлені і потребують окремого розслідування.

Ці юридичні факти мають знаходитися в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні та спростовувати через їх попередню невідомість та істотність, висновки, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

При цьому, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як підстави для перегляду вироків суду від 12.02.1997 року та 30.12.1998 року, ухвал цього суду від 27.07.2000 та 06.11.2000 року, ОСОБА_52 зазначає у відповідності до ст.459 КПК України: штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, а також зловживання слідчим під час кримінального провадження, порушення КПК під час судового розгляду і неповноту судового слідства, під час якого не надана оцінка наявним доказам, не допитано свідків, фальсифікацію протоколу судового засідання, допущеної не правильної кваліфікації його дій, в т.ч. по ст.222 КК України, не встановлення зброї, якою були вбиті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не перевірені обставини про те, що під час інкримінованого йому вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в ніч з 04 грудня на 05 грудня 1994 року він знаходився на добовому чергуванні в міському відділу СБУ по вул.Ворошилова в м.Дніпропетровську, а по іншому інкримінованому вбивстві - ОСОБА_12 12.04.1995 року, петлю на шиї ОСОБА_12 затягнув не він, а ОСОБА_13 .

Засуджений вказує, що всі ці обставини судом не враховані, а вироки щодо нього прийняті без повного дослідження всіх обставин даних вбивств й призначене покарання не відповідало ступеню тяжкості.

Також, під час досудового розслідування сфальсифіковані речові докази та спотворені його покази, які він давав під фізичним тиском з боку працівників міліції, речі з квартири ОСОБА_12 були викрадені працівниками міліції та слідчим, з матеріалами проведених на слідстві експертиз, його не знайомили. Зникли відеозаписи, також не проводилась технічна фіксація судових процесів, про що він та його захисник заявляли в суді.

Визначаючись щодо заявлених підстав, суд враховує, що штучне створення або підроблення доказів в розумінні ст.459 КПК України означає їхню завідому неправильність, розраховану на введення суду в оману, та може бути вчинено як учасниками процесу, так і іншими особами.

Штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу, а також завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, висновку і пояснень експерта можуть бути підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, якщо вони спричинили винесення необґрунтованого або незаконного судового рішення.

Такі нововиявлені обставини, як штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу, висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок, зловживання слідчого, прокурора під час кримінального провадження повинні бути встановлені вироком суду, а за неможливості його постановлення матеріалами розслідування.

Провадженню за такими нововиявленими обставинами обов`язково повинно передувати здійснення досудового розслідування щодо фактів штучного створення або підроблення доказів, дачі свідомо неправдивих показань, завідомо неправильного перекладу, завідомо неправильного висновку чи пояснень експертом, зловживань слідчого, прокурора, слідчого під час кримінального провадження. Тобто, з конкретизацією такого факту відносно певної особи, у даному випадку працівників правоохоронних органів.

Такі протиправні дії є підставою для провадження за нововиявленими обставинами лише в тому випадку, якщо є зв`язок між незаконними діями осіб та прийнятим незаконним або необґрунтованим рішенням.

Однак, питання належності, допустимості чи достовірності окремих доказів, зміст окремих протоколів слідчих дій, кваліфікації дій, неправдивих показів свідка не можна визнати нововиявленими обставинами у розумінні положень ст. 459 КПК України, оскільки фактично доводи засудженого зводяться до бажання повторно оскаржити по суті судові рішення: вироки суду від 12.02.1997 та 30.12.1998 року, ухвали цього ж суду в порядку ст.409, 411 КПК 1960 року від 27.07.2000 року та 06.11.2000 року, з метою зміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Так, посилання засудженого ОСОБА_7 на незаконні дії з боку працівників досудового розслідування чи неправдиві показання свідка ОСОБА_22 , є виключно його суб`єктивним відношенням до процедури отримання доказів, порядку судового розгляду та критеріїв правдивості наданих свідком показань.

Підставою для перегляду судового рішення за вказаними нововиявленими обставинами є те, що вони можуть бути підтверджені належними засобами доказування, тобто, на момент звернення до суду із заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, мають бути наявні певні докази на підтвердження цього.

Разом з тим, належного підтвердження доводів у частині неправдивості показань свідка чи застосування до них фізичного або психологічного тиску співробітниками правоохоронних органів засуджений суду не надав, а результатів здійснення кримінальних проваджень за вказаними фактами матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, суд вважає, що одне лише посилання, без підтвердження належними доказами про надання неправдивих показань, не може бути підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами, оскільки не є достатнім для сумнівів у законності остаточного й обов`язкового до виконання судового рішення.

Крім того, засуджений висунув припущення з приводу неправдивості показань та фальсифікації протоколу огляду місця події, відтворення обстановки та обставин подій, але будь-яких доказів на підтвердження цього до заяв не надав.

Суд також звертає увагу, що всі протоколи слідчих дій , були предметом розгляду судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського облсуду 12.02.1997 та 31.12.1998 року як судом першої інстанції при постановленні вироку та їм надавалась оцінка з приводу їх належності та допустимості кримінальному процесуальному законодавству 1960 року, а потім предметом дослідження Верховним Судом України як касаційною інстанцією.

При цьому, під час судового розгляду, ОСОБА_7 жодним чином не був обмежений у здійсненні своїх прав та обов`язків в частині подачі відповідних заяв та клопотань з приводу недопустимості матеріалів оперативно-розшукових заходів.

Слід також звернути увагу і на те, що до часу звернення засудженого із заявою про перегляд вироку у відношенні нього за новоявленими обставинами, ці вироки від 12.02.1997 та 31.12.1998 року були переглянуті в касаційному порядку та колегіями суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах прийняті відповідні рішення, в тому числі за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника.

За таких обставин суд вважає, що засуджений ОСОБА_7 не навів жодної обставини, яка не була з`ясована в процесі розгляду кримінального провадження, і яка сама по собі або ж у сукупності з іншими обставинами могла вплинути на правильність судового рішення суду першої інстанції.

Засуджений, як на нововиявлену обставину, вказав, що під час судового розгляду не були перевірені обставини про те, що під час інкримінованого йому вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в ніч з 04 грудня на 05 грудня 1994 року він знаходився на добовому чергуванні в міському відділу СБУ по вул.Ворошилова в м.Дніпропетровську, тобто його алібі.

Однак, ця заява також не є нововиявленою обставиною. Так, в матеріалах кримінальної справи міститься запит заступника прокурора Самарського району м.Дніпропетровська ОСОБА_53 адресований Службі безпеки України в Дніпропетровській області щодо перевірки заяви ОСОБА_7 про перебування його у відпустці без збереження заробітної плати у середині грудня 1994 року.

При цьому прокурор в запиті вимагав надати табель, графіки виходу на роботу та відомості за листопад-грудень 1994 року. У відповідь, на адресу прокурора направлена довідка та рапорт. В довідці вказано про те, що графік виходу на роботу ОСОБА_7 у листопаді-грудні 1994 року не зберігся, точну дату наданої короткострокової відпустки встановити не можливо, т. я. ці дані не збереглися. В наявному рапорті та резолюції встановлено про надання ОСОБА_7 чергової відпустки з 25.12.1994 року по 23.01.1997 року.(справа 1-4/98 том 6 а.с.158-161).

Тобто дані обставини були перевірені під час розслідування справи, відомі під час судового розгляду, а тому не можуть бути нововиявленими.

Щодо заяви засудженого ОСОБА_7 про фальсифікацію, на його думку, протоколів судового засідання під час розгляду кримінальної справи, то дана заява, як нововиявлена, судом також не приймається.

Так, за результатами розгляду даної кримінальної справи, 12.02.1997 року ОСОБА_7 склав заяву на ознайомлення (справа 1-4/98 том 9 а.с.287), а потім в своїх заявах від 11.03.1997 року вказав, що ознайомився з протоколом судового засідання в т.8 а.с.1-241, зауважень не мав. В заяві від 13.03.1997 року ознайомився з протоколом т.8 а.с.85-241, том 9 а.с. 1-103 й також зауважень не мав (справа 1-4/98 том 9 а.с.293, 296). В своїй касаційній скарзі, ОСОБА_7 , обґрунтовуючи свою позицію, посилався на виклад показів з протоколу судового засідання, жодним словом не зазначаючи про наявність будь-яких зауважень до протоколу судового засідання(справа 1-4/98 том 9 а.с.317-323). Про наявність зауважень в протоколі також не зазначала й адвокат ОСОБА_7 - ОСОБА_20 (справа 1-4/98 том 9 а.с.330-333).

Після прийнятого судового рішення 30.12.1998 року, засудженим ОСОБА_7 подано заяви про ознайомлення з протоколом судового засідання 25.12.1998 року, 10.01.1999 року, а також касаційною скаргою його адвоката ОСОБА_20 (справа 1-4/98 том 10 а.с.193, 207). В заяві від 15.01.1999 року вказав, що ознайомився з протоколом судового засідання й зауважень не мав, а в заяві від 20.01.1999 року зазначив, що ознайомився з касаційною скаргою ОСОБА_20 (справа 1-4/98 том 10 а.с.195, 209), й також будь- які заяви від засудженого про наявність зауважень на протокол, відсутні.

Крім того, будь-яких скарг про допущені порушення під час ознайомлення з даними документами, матеріали кримінальної справи не містять.

Посилання засудженого ОСОБА_7 на неналежність умов під час ознайомлення з протоколами судових засідань, в розуміні чинного законодавства, не є підставою для скасування судових рішень за нововиявленими обставинами.

Щодо необхідності виклику ОСОБА_54 і перевірки її показів, неповноту судового слідства та виклику свідків, відсутність зброї, не правильну кваліфікацію його дій по ст.222 КК України, не причетність до вбивств ОСОБА_55 та ОСОБА_56 , ОСОБА_37 , засуджений ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_20 вказували в своїх касаційних скаргах.

Про недозволені методи ведення слідства, фізичний й психологічний тиск, порушення права на захист, порушення КПК під час слідства, в т.ч. під час проведення очної ставки, відтворення обстановки та подій, огляду місця події злочину, засуджений вказував і в своїй касаційній скарзі ( справа 1-4/98 том 9 а.с.317-323), про це також зазначала і його адвокат ОСОБА_20 (справа 1-4/98 том 9 а.с.330-333).

Ухвалою судової колегії по кримінальним справам Верховного Суду України від 27 травня 1997 року були перевірені й надана оцінка доводам ОСОБА_7 і його адвоката щодо інкримінованих злочинів, в тому числі Верховним Судом України надана оцінка заявам про недозволені методи ведення слідства (справа 1-4/98 том 9 а.с.399-412).

Також відповідно до змісту вироку судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського облсуду від 30.12.1998 року, судом проаналізовані докази, надана оцінка, в тому числі і заявам ОСОБА_7 щодо причетності ОСОБА_57 до вбивства ОСОБА_12 , а тому заяви засудженого ОСОБА_7 про дану обставину, як нововиявлену, є безпідставними (справа 1-4/98 том 10 а.с.164-187).

Про недозволені методи ведення слідства, застосований тиск з боку працівників правоохоронних органів, порушення норм КПК під час досудового розслідування та права на захист, вимушених обставин, внаслідок яких він давав покази під час слідства та в судовому засіданні, свою непричетність до вбивства ОСОБА_37 , й причетність до цього ОСОБА_13 , засуджений ОСОБА_7 виклав в своїй касаційній скарзі після проголошеного вироку 30.12.1998 року (справа 1-4/98 том 10 а.с.216-223, 240-242).

Ухвалою судової колегії по кримінальним справам Верховного Суду України від 09.03.1999 року були перевірені й надана оцінка доводам ОСОБА_7 щодо відповідності дій суду під час розгляду справи, відповідності доказів КПК, в тому числі вбивства ОСОБА_37 . Також Верховним Судом України надана оцінка заявам ОСОБА_7 про недозволені методи ведення слідства й його заявам про не ознайомлення з протоколом судового засідання. (справа 1-4/98 том 10 а.с.244-254).

Доводи засудженого ОСОБА_7 про відсутність технічного носія та фіксації судових процесів, як підстави скасування вироків суду та ухвал цього ж суду за нововиявленими обставинами, судом не приймається, оскільки дана заява поступила від нього лише 13.05.2019 року вже під час розгляду заяв про скасування рішень за нововиявленими обставинами. Втім, досліджені матеріали справи, касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 , захисників, інших учасників, не містили будь-якого посилання про заяви щодо технічної фіксації процесів, відсутність цих технічних записів судових засідань, в т.ч. після ознайомлення з матеріалами справи та протоколами судових засідань. Крім того, в своїх касаційних скаргах, засуджений ОСОБА_7 та його захисники також не робили будь-яких заяв з цього приводу.

Доводи засудженого ОСОБА_7 про спотворення його показів під час досудового розслідування, в судовому засіданні, при прийняті вироків суду від 12.02.1997 року, 30.12.1998 року, які викладені в цих документах, без врахування показів ОСОБА_24 по вбивству ОСОБА_12 , необхідність етапувати шляхом екстрадиції ОСОБА_13 для повноти розгляду справи по цьому епізодові, судом не приймаються.

Так, перевіривши вказані доводи, суд вважає їх не обґрунтованими.

Як вбачається зі змісту вироків від 12.02.1997 року та вироку цього ж суду від 31.12.1998 року, при розгляді кримінального провадження, ОСОБА_7 ОСОБА_58 та ОСОБА_24 давали покази, судом були дослідженні письмові доказі, яким надана оцінка, потім рішенням Верховного Суду України, вирок суду від 12.02.1997, в т.ч. по епізоду від 12.04.1995 року щодо вбивства ОСОБА_12 був скасований.

В подальшому, під час нового судового розгляду, в присутності інших підсудних повторно були надані свідчення ОСОБА_7 , ОСОБА_24 та ОСОБА_58 , дослідженні докази по факту вбивства ОСОБА_12 , в тому числі щодо участі ОСОБА_59 , матеріали щодо якого були виділені в окреме провадження, в зв`язку з розшуком.

Всім доказам та показам була надана оцінка, і вироком суду від 30.12.1998 року, ОСОБА_24 виправданий по епізоду вбивства ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 засуджений за вбивство ОСОБА_12 за п. "з" ст.93 КК України, а за п.п. «а», «е» ст. 93 КК України по даному епізодові виправданий в зв`язку з недоведеністю вчиненого ним вбивства ОСОБА_12 з корисних мотивів та особливою жорстокістю. Дії ОСОБА_58 по даному епізодові перекваліфіковані на ч.2 ст. 187 КК України як недонесення про злочин та ч.1 ст.213 КК України як заздалегідь не обіцяне придбання майна, здобутого злочинним шляхом.

Даний вирок від 30.12.1998 року оскаржений засудженим ОСОБА_7 і ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 09.03.1999 року залишений без змін. При цьому, зміст цього рішення містить оцінку та аналіз не тільки обставин вчиненого злочину щодо вбивства ОСОБА_12 , а й версії ОСОБА_7 щодо причетності та участі в ньому ОСОБА_13 (кримінальна справа 1-4/98 том 10 а.с.253).

Заяви ОСОБА_7 про екстрадицію ОСОБА_13 , в розумінні ст. 459 КПК України, не є нововиявленою обставиною, оскільки щодо останнього матеріали були виділені в окреме провадження в зв`язку з розшуком, і це було достеменно відомо всім учасникам кримінальної справи, а в подальшому надана оцінка судовими рішеннями.

Враховуючи наведене, суд вважає, що доводи ОСОБА_7 не відповідають критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом для здійснення провадження за нововиявленими обставинами, а тому судом не приймаються.

Таким чином, зміст заяв засудженого ОСОБА_7 , щодо необхідності перегляду вироків та ухвал суду фактично зводяться до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом при ухваленні вироків від 12.02.1997 року, 30.12.1998 року та прийняття ухвал від 27.07.2000 року та від 06.11.2000 року, а обставини, на які посилається засуджений, не можуть вважатися нововиявленими, оскільки були відомі засудженому ОСОБА_7 і суду ще при розгляді кримінальної справи та на момент ухвалення судових рішень.

За таких обставин суд вважає, що засуджений ОСОБА_7 не навів жодної обставини, яка не була з`ясована в процесі розгляду кримінальної справи, і яка сама по собі або ж у сукупності з іншими обставинами могла вплинути на правильність судового рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, підстав для задоволення заяв засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироків суду від 12.02.1997 року, 30.12.1998 року та перегляд ухвал суду від 27.07.2000 року і від 06.11.2000 року за нововиявленими обставинами, суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 466, 467, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування вироків судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 року, вироку судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року, ухвал даного суду від 27.07.2000 року та від 06.11.2000 року стосовно нього, а також проведення нового судового розгляду та ухвалення нового вироку, яким звільнити його від подальшого відбуття покарання, обмежившись відбутим покаранням.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3