Провадження № 1-в/638/844/24
УХВАЛА

Іменем України

13 листопада 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в дистанційному режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_4 , який відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)», звернувся до суду із заявою, в якій просив суд привести його вирок у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив задовольнити.

Прокурор не заперечував проти часткового приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та особову справу засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 13, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2023 року, який набрав законної сили 12 червня 2023 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2022 року та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2022 року ОСОБА_4 , 1983 року народження визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року визначено покарання: за ч.1 ст. 309 КК України - 1 (однин) рік позбавлення волі; за ч.2 ст. 185 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі; ч.3 ст.185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді (трьох) років позбавлення волі в кримінально виправній установі. Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.11.2017 року остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.11.2017 року ОСОБА_4 , 1983 року народження, засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Частина 1 ст. 2 Кримінального кодексу України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З вироку Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2020 року встановлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,засуджено, серед іншого, за ч. 2 ст. 185 КК України за те, що він 25.10.2018 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, маючи злочинний умисел та переслідуючи корисливу мету, викрав комп`ютерний монітор TM «PHILIPS» вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №4123 від 05.11.2018 - 427,00 грн, одне цинкове відро вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №4123 від 05.11.2018 - 50,00 грн, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму у розмірі 477,00 грн. Крім того, ОСОБА_4 згідно з цим вироком здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше сховище, за 15 епізодами, а саме:

22 січня 2019 року на суму 3235 гривен 70 копійок;

06 жовтня 2018 року на суму 2656 гривен 88 копійок;

14 жовтня 2018 року на суму 3344 гривен 29 І копійок;

18 жовтня 2018 року на суму 4553 гривен 64 копійок;

02 листопада 2018 року на суму 897 гривен 60 копійок;

17 листопада 2018 року на суму 979 гривен 20 копійок;

21 листопада 2018 року приблизно о 15 год. 00 хв. на суму 4264 гривен 48 копійок;

21 листопада 2018 року приблизно о 16 год. 00 хв. на суму 4264 гривен 48 копійок;

21 листопада 2018 року приблизно о 18 год. 00 хв. на суму 4264 гривен 48 копійок;

21 листопада 2018 року приблизно о 21 год. 00 хв. на суму 4264 гривен 48 копійок;

28 листопада 2018 року на суму 897 гривен 60 копійок;

06 грудня 2018 року на суму 736 гривен 71 копійок;

29 грудня 2018 року на суму 816 гривен 00 копійок;

20 січня 2019 року приблизно о 17 год. 00 хв. на суму 3572 гривен 59 копійок;

20 січня 2019 року приблизно о 18 год. 00 хв. на суму 1730 гривен 79 копійок.

Відповідно до вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2023 року ОСОБА_4 , діючи повторно, з проникненням у приміщення та сховища, викрав чуже майно за 16 епізодами, а саме:

20.04.2021 року майно вартістю 3500 грн;

21.04.2021 року майно вартістю 2549 грн;

30.06.2021 року майно вартістю 2843 грн;

10.07.2021 року майно вартістю 3133 грн;

05.08.2021 року майно вартістю 3000 грн;

28.08.2021 року майно вартістю 1395 грн 42 коп;

04.09.2021 року майно вартістю 1305 грн 86 коп;

06.09.2021 року майно вартістю 334 грн 74 коп;

06.09.2021 року майно вартістю 1013 грн 84 коп;

28.09.2021 року майно вартістю 1573 грн;

05.10.2021 року майно вартістю 1362 грн 71 коп;

07.10.2021 року майно вартістю 310 грн 20 коп;

07.10.2021 року майно вартістю 1775 грн 76 коп;

14.10.2021 року майно вартістю 3572 грн 20 коп;

22.11.2021 року майно вартістю 1083 грн 13 коп;

24.11.2021 року майно вартістю 1498 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2018 на рівні 1762 гривня. Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01.01.2018, становить 881,00 грн (1762,00 грн *50% = 8821,00 грн.), а відтак кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна у 2018 році настає за умови, що вартість викраденого майна перевищує 1762 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2019 на рівні 1921 гривня. Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01.01.2019, становить 960,50 грн (1921,00 грн *50% = 960,50 грн.), а відтак кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна у 2019 році настає за умови, що вартість викраденого майна перевищує 1921 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2021 на рівні 2270 гривні. Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01.01.2021, становить 1135,00 грн (2270,00 грн *50% = 1135,00 грн.), а відтак кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна у 2021 році настає за умови, що вартість викраденого майна перевищує 2270 грн.

Зі змісту вироку, за яким ОСОБА_4 відбуває покарання, а також вироку, невідбута частина покарання за яким частково приєднана до остаточного покарання, вбачається, що вартість викраденого ОСОБА_4 майна за епізодами від 25.10.2018, 02.11.2018 року, 17.11.2018 року, 28.11.2018 року, 06.12.2018 року, 29.12.2018 року, 20.01.2019 року приблизно о 18 год. 00 хв, 28.08.2021 року, 04.09.2021 року, 06.09.2021 року, 06.09.2021 року, 28.09.2021 року, 05.10.2021 року, 07.10.2021 року, 07.10.2021 року, 22.11.2021 року, 24.11.2021 року, на день вчинення правопорушення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) вказала, що Закон №3886-IX є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Частина 2 ст. 74 КК встановлює кримінально-правовий наслідок зворотної дії закону, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Якщо злочин декриміналізовано після набуття законної сили вироком суду, яким особа засуджена за такий злочин із призначенням їй покарання, вона має бути негайно звільнена від призначеного судом покарання. Це, зокрема, означає, що, якщо особа відбуває призначене їй покарання - вона звільняється від його невідбутої частини.

Враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом України «Про внесення змін до КУпАП», на підставі ч.1 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, засуджений ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2020 року, з урахуванням покарання, визначеного ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, за ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодами від 02.11.2018 року, 17.11.2018 року, 28.11.2018 року, 06.12.2018 року, 29.12.2018 року, 20.01.2019 року приблизно о 18:00 год), а також від покарання, призначеного вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2023 року за ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодами від 28.08.2021 року, 04.09.2021 року, 06.09.2021 року, 06.09.2021 року, 28.09.2021 року, 05.10.2021 року, 07.10.2021 року, 07.10.2021 року, 22.11.2021 року, 24.11.2021 року).

При цьому, міра покарання за цими вироком за рештою епізодів зміні не підлягає, як і остаточне покарання за цими вироками, визначене за сукупністю вироків (Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2020 року) та сукупністю злочинів (вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2023 року).

Керуючись ст. 537, 539 КПК України

п о с т а н о в и в:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 , 1983 року народження, про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року задовольнити частково.

Привести вирок Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2020 року, з урахуванням покарання, визначеного ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2020 року, з урахуванням покарання, визначеного ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, а також за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодами, які мали місце 02.11.2018 року, 17.11.2018 року, 28.11.2018 року, 06.12.2018 року, 29.12.2018 року, 20.01.2019 року.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2020 року, з урахуванням покарання, визначеного ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року, за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі; за ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодами від 22.01.2019 року, 06.10.2018 року, 14.10.2018 року, 18.10.2018 року, 21.11.2018 року, 20.01.2019 року) до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати засудженим до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року строком 1 місяць позбавлення волі, вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим до остаточного покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Привести вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2023 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2023 року за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодами від 28.08.2021 року, 04.09.2021 року, 06.09.2021 року, 06.09.2021 року, 28.09.2021 року, 05.10.2021 року, 07.10.2021 року, 07.10.2021 року, 22.11.2021 року, 24.11.2021 року.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2023 року за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодами від 20.04.2021 року, 21.04.2021 року, 30.06.2021 року, 10.07.2021 року, 05.08.2021 року та 14.10.2021 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2022 року, вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали буде проголошено 14 листопада 2024 року о 12 год 00 хв.

Суддя ОСОБА_1