Провадження №1-кп/201/31/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у місті Дніпрі кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004899 від 26 листопада 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лучки, Кобиляцького району Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Історія кримінального провадження та процесуальний рух справи.

1. 22 серпня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт від 15 серпня 2017 року у кримінальному провадженні №0004899 від 26 листопада 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України. До обвинувального акту додано позовну заяву потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_7 від 28 листопада 2013 року, у якій він просить в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнути з останнього на свою користь 11 364 грн., а в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн. (т.1 а.с.1-4, 12-17,18).

2. Протоколом автоматичного розподілу справ між суддями від 22 серпня 2017 року, за даним обвинувальним актом заведено судову справу, якій присвоєно номер №201/14267/16-к (провадження №1-кп/201/496/2017) та цю справу розподілено до розгляду судді ОСОБА_9 (т.1 а.с.19).

3. 23 серпня 2017 року суддею ОСОБА_9 постановлено ухвалу, якою він заявив самовідвід від розгляду даної справи, пославшись на те, що 16 жовтня 2015 року ним прийнято постанову, якою кримінальну справу відносно ОСОБА_7 було направлено в Жовтневу районну прокуратуру м. Дніпропетровська на додаткове розслідування та після проведення якого вона направлена з обвинувальним актом з іншою кваліфікацією дій обвинуваченого до суду першої інстанції для розгляду по суті. Тобто фактично за результатами судового розгляду суддя ОСОБА_9 надавав оцінку певним доказам по справі, а також висловлював свої думки з приводу кваліфікації дій обвинуваченого щодо тих самих обставин, які знайшли своє відображення після додаткового розслідування у надісланому до суду обвинувальному акті (т.1 а.с.20).

4. Протоколом повторного автоматичного розподілу справ від 23 серпня 2017 року, дану справу розподілити між суддями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська виявилося не можливим через брак потрібної кількості суддів (т.1 а.с.21).

5. 23 серпня 2017 року голова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10 спрямував дану справу до апеляційного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про визначення підсудності за іншим судом у зв`язку із неможливістю провести авторозподіл справи між суддями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (т.1 а.с.22-23).

6. 30 серпня 2017 року апеляційним судом Дніпропетровської області в задоволенні подання про визначення підсудності за іншим судом відмовлено, справу повернуто до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для розгляду (т.1 а.с.27-28).

7. Після повернення справи із суду апеляційної інстанції, протоколом автоматичного розподілу справ між суддями у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року, справу розподілено до розгляду судді ОСОБА_11 (т.1 а.с.31).

8. 06 вересня 2017 року суддею ОСОБА_11 постановлено ухвалу, якою він заявив самовідвід від розгляду даної справи, пославшись на те, що 06 листопада 2016 року ним було розглянуто заяву потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по вказаному кримінальному провадженню про відвід судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_12 та всіх суддів кримінальної колегії Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_13 , у задоволенні якої відмовлено, а при розгляді даної заяви ним перевірялися матеріали кримінального провадження та висловлювалася думка з приводу заявленого відводу (т.1 а.с.33). До даної ухвали додано зазначену постанову від 06 листопада 2016 року (т.1 а.с.32).

9. Протоколом повторного автоматичного розподілу справ від 07 вересня 2017 року, справу розподілено до розгляду судді ОСОБА_10 (т.1 а.с.35).

10. 07 вересня 2017 року суддею ОСОБА_10 постановлено ухвалу, якою він заявив самовідвід від розгляду даної справи, пославшись на те, що 18 грудня 2013 року ним було ухвалено вирок, яким ОСОБА_7 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та засуджений до трьох років позбавлення волі, і на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з дворічним іспитовим строком. Цей вирок було скасовано ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2014 року, після чого дії ОСОБА_7 були перекваліфіковані і обвинувальний акт стосовно нього повторно надіслано до суду (т.1 а.с.52). До даної ухвали додано зазначений вирок та від 18 грудня 2013 року (т.1 а.с.36-46), та відповідну ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2014 року (т.1 а.с.47-51).

11. Протоколом повторного автоматичного розподілу справ від 07 вересня 2017 року, справу розподілено до розгляду судді ОСОБА_14 (т.1 а.с.53).

12. Ухвалою судді ОСОБА_14 від 11 вересня 2017 року по справі призначено підготовче судове засідання на 15 вересня 2017 року (т.1 а.с.54).

13. 15 вересня 2017 року, відповідно до Журналу судового засідання, учасники кримінального провадження до суду не з`явилися, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 13 жовтня 2017 року (т.1 а.с.56).

14. 26 вересня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини надійшов лист щодо скарги ОСОБА_7 з приводу необґрунтованого, на його думку, притягнення до кримінальної відповідальності та надмірної тривалості кримінального провадження відносно нього із відповідною скаргою останнього (т.1 а.с.60- 61, 62-64).

15. 14 жовтня 2017 року суддею ОСОБА_14 надано відповідь до секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини з приводу руху справи (т.1 а.с.66- 68).

16. 13 жовтня 2017 року до суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_7 з проханням перенести судове засідання, призначене на цю дату у зв`язку із відпусткою захисника. В цей же день потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до суду клопотання про перенесення підготовчого засідання на іншу дату через зайнятість їх представника в іншому процесі (т.1 а.с.70-71).

17. 15 вересня 2017 року, відповідно до Журналу судового засідання, у зв`язку із клопотаннями сторін, підготовче засідання відкладено на 08 листопада 2017 року (т.1 а.с.75-76).

18. 20 жовтня 2017 року до суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору (т.1 а.с.81-82).

19. 09 листопада 2017 року до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_15 про повернення обвинувального акту прокурору (т.1 а.с.123-124).

20. 08 листопада 2017 року, відповідно до Журналу судового засідання, у зв`язку із клопотаннями прокурора про надання часу для ознайомлення із клопотанням про повернення обвинувального акту та необхідності підготовки до реагування на нього, підготовче засідання відкладено на 24 листопада 2017 року (т.1 а.с.119-121).

21. 24 листопада 2017 року до суду надійшла заява потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору, у якій вони послалися на те, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам закону також як і обвинувальний акт 29 вересня.2016 року за фактом їх побиття обвинуваченим ОСОБА_7 , відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004899 від 26 листопада 2015 року, та який раніше був повернутий прокурору. До цієї заяви додано копію обвинувального акту від 29 вересня.2016 року, та копію постанови слідчого від 31 серпня 2016 року про перекваліфікацію статті обвинувачення, за якою притягнуто до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.122 КК України. Крім того, до заяви додано копію ухвали, постановленої 12 січня 2017 року Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_12 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0004899, та копію ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року про залишення цієї ухвали в силі (т.1 а.с.130-133, 134-136, 137, 138-140, 141-144).

22. 24 листопада 2017 року, відповідно до Журналу судового засідання, у зв`язку із клопотаннями захисника про надання часу для ознайомлення із клопотанням про повернення обвинувального акту, поданого потерпілими та необхідності підготовки до реагування на нього, підготовче засідання відкладено на 05 грудня 2017 року (т.1 а.с.147-148).

23. 05 грудня 2017 року, за наслідками судового засідання, проведеного в цей день, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_14 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004899 повернуто прокурору (т.1 а.с.157-159, 160-165).

24. 08 грудня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла апеляційні скарги прокурора ОСОБА_16 та прокурора ОСОБА_17 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_14 від 05 грудня 2017 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0004899 прокурору (т.1 а.с.167-170, 171-174).

25. 15 грудня 2017 року кримінальне провадження №201/14267/16-к разом із апеляційними скаргами прокурорів направлено до апеляційного суду Дніпропетровської області, в цей же день до суду апеляційної інстанції надійшла апеляція ОСОБА_7 , у якій він просив повернути обвинувальний акт прокурору, яку ухвалою суду апеляційної інстанції від 18 грудня 2017 року повернуто ОСОБА_7 через пропуск строку на подачу апеляції (т.1 а.с.176-180, 186-187).

26. 25 січня 2018 року Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційні скарги прокурорів задоволено, ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_14 від 05 грудня 2017 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0004899 прокурору - скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції (т.2 а.с.11-15).

27. Протоколом автоматичного розподілу справ від 01 лютого 2018 року, справу розподілено до розгляду судді ОСОБА_13 (т.2 а.с.33а).

28. 02 лютого 2018 року суддею ОСОБА_13 постановлено ухвалу, якою він заявив самовідвід від розгляду даної справи, пославшись на те, 01 жовтня 2014 року ним було винесено вирок, яким ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України, і засуджений із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, та звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з іспитовим строком один рік. Цей вирок ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року було скасовано (т.2 а.с.46). До даної ухвали додано зазначений вирок та від 01 жовтня 2014 року (т.2 а.с.34-39), та відповідну ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року (т.2 а.с.40-45).

29.Протоколом повторного автоматичного розподілу справ від 05 лютого 2018 року, дану справу розподілити між суддями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська виявилося не можливим через брак потрібної кількості суддів (т.1 а.с.239).

30. 05 лютого 2018 року голова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10 спрямував дану справу до апеляційного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про визначення підсудності за іншим судом у зв`язку із неможливістю провести авторозподіл справи між суддями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (т.2 а.с.47-48).

31. 16 лютого 2018 року апеляційним судом Дніпропетровської області в задоволенні подання про визначення підсудності за іншим судом відмовлено, справу повернуто до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для розгляду (т.2 а.с.63-66).

32. Після повернення справи із суду апеляційної інстанції, протоколом автоматичного розподілу справ між суддями у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська від 23 лютого 2018 року, справу розподілено до розгляду судді ОСОБА_1 (т.2 а.с.75).

33. Ухвалою судді ОСОБА_1 від 23 лютого 2018 року по справі призначено підготовче судове засідання на 02 березня 2018 року (т.2 а.с.76).

34. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 від 03 березня 2018 року, постановленій в судовому засіданні, що тривало 02-03 березня 2018 року, розгляд кримінального провадження призначено на 15 березня 2018 року (т.2 а.с.97-102).

35. 15 березня 2018 року, відповідно до Журналу судового засідання, у зв`язку із клопотаннями потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо відкладення судового засідання через зайнятість їх представника в іншому процесі, судове засідання відкладено на 30 березня 2018 року (т.2 а.с.111).

36. 30 березня 2018 року до суду надійшло клопотання потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відвід прокурора ОСОБА_17 (т.2 а.с.125-126).

37. 30 березня 2018 року до суду надійшла позовна заява потерпілої ОСОБА_5 , у якій вона просить стягнути з ОСОБА_7 на свою користь 73 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та позовна заява ОСОБА_4 , у якій він просить стягнути з ОСОБА_7 на свою користь 30 864 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. До позовної заяви ОСОБА_4 додано довідку адвоката ОСОБА_6 від 11.10.2017 про витрати, понесені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на правову допомогу у період з січня 2013 року по жовтень 2017 року (т.2 а.с.138-139, 140-142, 143-146).

38. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 від 02 квітня 2018 року, постановленій в судовому засіданні, що тривало 30 березня - 02 квітня 2018 року, в задоволенні відводу прокурора ОСОБА_17 відмовлено, долучено до матеріалів справи цивільні позови потерпілих, що надійшли до суду 30 березня 2018 року, встановлено порядок розгляду справи: допит обвинуваченого, допит потерпілих, допит свідків, дослідження матеріалів справи. Наступне судове засідання призначено на 12 квітня 2018 року (т.2 а.с.147-148, 150-151, 152-153).

39. 05 квітня 2018 року до суду надійшов відзив на позовні заяви потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у якому обвинувачений ОСОБА_7 проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні (т.2 а.с.185-188).

40. 12 квітня 2018 року, відповідно до Журналу судового засідання, судове засідання за клопотанням потерпілих про його відкладення у зв`язку із хворобою їх представника, перенесено на 08 травня 2018 року. Факт хвороби адвоката ОСОБА_6 в подальшому підтверджено медичними документами (т.2 а.с.206-207, 215-216).

41. 08 травня 2018 року, відповідно до Журналу судового засідання, в судовому засіданні прокурором ОСОБА_17 оголошено обвинувальний акт, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що зміст обвинувального акту йому зрозумілий, але винним себе він не визнає та відмовився давати пояснення на підставі ст.63 Конституції України. Потерпілі просили надати їм час для підготовки до надання ними показів при їх допиті, у зв`язку з чим розгляд справи перенесено на 14 червня 2018 року, зі сторонами узгоджено резервні дати засідань - 15 червня 2018 року та 21 червня 2018 року (т.2 а.с.217-221).

42. 18 травня 2018 року до суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про відкладення судового засідання, призначеного на 14 червня 2018 року та на заплановані резервні дати, не раніше ніж до 23 липня 2018 року через його виліт на лікування до Ізраілю (т.2 а.с.224-225).

43. 14 червня 2018 року, відповідно до Журналу судового засідання, в судове засідання відкладено на 26 липня 2018 року через неявку обвинуваченого (т.2 а.с.231-233).

44. 26 липня 2018 року до суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про заміну захисника адвоката ОСОБА_15 , призначеного через Центр безоплатної вторинної правової допомоги на іншого, через неефективність її роботи. При цьому обвинувачений ОСОБА_18 просив призначити йому іншого захисника в порядку ст.49 КПК України (т.2 а.с.237-238)

45. 26 липня 2018 року розглянуто клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про заміну захисника адвоката ОСОБА_15 , ухвалою суду призначено іншого захисника через Центр безоплатної вторинної правової допомоги, судове засідання відкладено на 02 серпня 2018 року (т.2 а.с.239-241).

46. 02 серпня 2018 року судовий розгляд справи не відбувся через невиконання ухвали суду про призначення через Центр безоплатної вторинної правової допомоги захисника обвинуваченому ОСОБА_7 , судове засідання відкладено на 16 серпня 2018 року (т.2 а.с.248).

47. 16 серпня 2018 року судовий розгляд справи не відбувся через невиконання ухвали суду про призначення через Центр безоплатної вторинної правової допомоги захисника обвинуваченому ОСОБА_7 , судове засідання відкладено на 06 вересня 2018 року (т.3 а.с.7-10).

48. 06 вересня 2018 року судовий розгляд справи не відбувся через хворобу адвоката ОСОБА_19 призначеного Центром безоплатної вторинної правової допомоги як захисника обвинуваченому ОСОБА_7 , судове засідання відкладено на 24 вересня 2018 року (т.3 а.с.13-16).

49. 24 вересня 2018 році у судовому засіданні розпочато допит потерпілого ОСОБА_4 , за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 , у судовому засіданні оголошено перерву до 10 жовтня 2018 року для надання йому можливості підготувати свої питання до потерпілого (т.3 а.с.25-29).

50. 10 жовтня 2018 року судовий розгляд справи не відбувся через неявку адвоката ОСОБА_19 призначеного Центром безоплатної вторинної правової допомоги як захисника обвинуваченому ОСОБА_7 , судове засідання відкладено на 19 жовтня 2018 року. Про дату та час наступного судового засідання учасники справи повідомлені належним чином (т.3 а.с.43-48).

51. 19 жовтня 2018 року судовий розгляд справи не відбувся через хворобу головуючого судді, судове засідання відкладено на 31 жовтня 2018 року. Про дату та час наступного судового засідання учасники справи повідомлені належним чином (т.3 а.с.49-55).

52. 31 жовтня 2018 року та 21 листопада 2018 року у судовому засіданні продовжено та завершено допит потерпілого ОСОБА_4 , у судовому засіданні оголошено перерву до 11 грудня 2018 року (т.3 а.с.56-60, 64-68).

53. 11 грудня 2018 року, 16 січня 2019 року, 12 лютого 2019 року у судових засіданнях допитано потерпілу ОСОБА_5 , у судовому засіданні оголошено перерву до 04 березня 2019 року (т.3 а.с.70-71, 74, 76).

54. 04 березня 2019 року та 04 квітня 2019 року судові засідання не відбулися через зайнятість представника потерпілих у іншому судовому засіданні, неявку потерпілих, відповідно. Розгляд справи відкладено на 22 травня 2019 року (т.3 а.с.80-87).

55. 22 травня 2019 року, а потім і 11 липня 2019 року судові засідання не відбулися через необхідності ознайомлення із матеріалами справи новим прокурором ОСОБА_20 та відсутності технічної можливості проводити відеофіксацію процесу, відповідно. Розгляд справи відкладено на 22 липня 2019 року (т.3 а.с.89-94).

56. 22 липня 2019 року та 13 серпня 2019 року, за участю прокурора ОСОБА_17 продовжено та завершено допит потерпілої ОСОБА_5 , в судовому засіданні оголошено перерву до 23 вересня 2019 року для виклику свідків (т.3 а.с.95-102).

57. 23 вересня 2019 року, 01 листопада 2019 року та 17 грудня 2019 року, свідки, потерпілі та захисник, відповідно до цих дат, до суду не з`явилися, в судовому засіданні оголошено перерву до 27 січня 2020 року (т.3 а.с.111-142).

58. 27 січня 2020 року справу було знято з розгляду у зв`язку із відрядженням головуючого судді. Наступне судове засідання призначене на 10 лютого 2020 року (т.3 а.с.192).

59. 10 лютого 2020 року свідки до суду не з`явилися, в судовому засіданні оголошено перерву до 17 березня 2020 року (т.3 а.с.195-197).

60. 17 березня 2020 року до суду надійшли клопотання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 про перенесення судового засідання у зв`язку із зайнятістю першої в цей день в іншому судовому процесі, а останнього - неможливістю прибути до суду через зайнятість по роботі. Крім того, в цей же день від прокурора ОСОБА_17 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через пандемію короновірусної хвороби. Зважаючи на викладене, розгляд справи відкладено на 14 квітня 2020 року. Однак в цей день до суду надійшло клопотання потерпілих про відкладення розгляду справи через пандемію короновірусної хвороби, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 20 травня 2020 року (т.3 а.с.200-205, 208-209).

61. 20 травня 2020 року день до суду надійшло клопотання потерпілих про відкладення розгляду справи через пандемію короновірусної хвороби, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 10 червня 2020 року (т.3 а.с.215-216).

62. 10 червня 2020 року до суду надійшли заяви обвинуваченого ОСОБА_7 про відмову від захисника адвоката ОСОБА_19 призначеного Центром безоплатної вторинної правової допомоги, а також про необхідність звернення суду до цього органу з питання призначення йому іншого захисника. Судове засідання відкладено на 07 липня 2020 року через пандемію короновірусної хвороби (т.3 а.с.221-222, 226).

63. 07 липня 2020 року до суду надійшли клопотання свідка ОСОБА_21 про перенесення судового засідання у зв`язку із її зайнятістю в цей день в іншому судовому процесі. В судове засідання з`явився новий прокурор ОСОБА_23 , однак не з`явився захисник ОСОБА_19 , від якого обвинувачений відмовився, відповідно до заяви 10 червня 2020 року. Інших захисників у обвинуваченого не було, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 26 серпня 2020 року (т.3 а.с.233-239).

64. 26 серпня 2020 року у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою заяву про відмову від захисника адвоката ОСОБА_19 , призначеного Центром безоплатної вторинної правової допомоги, просив суд звернутися до цього органу з питання призначення йому іншого захисника. Адвокат ОСОБА_19 заявив самовідвід. Відмову обвинуваченого від захисника прийнято судом, зважаючи на наявність підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КПК України, постановлено ухвалу про доручення Центру безоплатної вторинної правової допомоги призначити іншого захисника. Наступне судове засідання призначено на 22 вересня 2020 року (т.3 а.с.244-246).

65. 22 вересня 2020 року у судове засідання прибув новий захисник, призначений Центром безоплатної вторинної правової допомоги - адвокат ОСОБА_24 , який, при прокурорі ОСОБА_23 просив перенести судове засідання та надати йому час для ознайомлення із матеріалами справи, у зв`язку з чим наступне судове засідання призначено на 27 жовтня 2020 року (т.4 а.с.6-9).

66. 27 жовтня 2020 року у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив про відмову від захисника адвоката ОСОБА_24 , призначеного Центром безоплатної вторинної правової допомоги, просив суд звернутися до цього органу з питання призначення йому іншого захисника. Адвокат ОСОБА_24 проти відводу його від участі у справі як захисника обвинуваченого ОСОБА_7 не заперечував. Відмову обвинуваченого від захисника прийнято судом, зважаючи на наявність підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КПК України, постановлено ухвалу про доручення Центру безоплатної вторинної правової допомоги призначити іншого захисника. Наступне судове засідання призначено на 23 листопада 2020 року (т.4 а.с.14-16).

67. 30 жовтня 2020 року до суду надійшло доручення Центру безоплатної вторинної правової допомоги щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 нового захисника - адвоката ОСОБА_25 , та документи, що підтверджують її право зайняття адвокатською діяльністю. 19 листопада 2020 року захисник ознайомилася із матеріалами справи. В судовому засіданні 23 листопада 2020 року за її участі, через неявку свідків, за ініціативою захисника, було змінено порядок розгляду справи, вирішено наступного засідання перейти до дослідження письмових доказів. При цьому прокурор ОСОБА_23 та інші учасники, окрім обвинуваченого ОСОБА_7 , проти зміни порядку розгляду справи не заперечували. Наступне судове засідання призначено на 21 грудня 2020 року (т.4 а.с.24-27, 36-38).

68. 21 грудня 2020 року судове засідання не відбулося через хворобу захисника адвоката ОСОБА_25 , розгляд справи перенесено на 18 січня 2021 року, яке, в свою чергу, не відбулося через неявку прокурора. Наступне судове засідання призначено на 22 лютого 2021 року (т.4 а.с.52, 64).

69. 22 лютого 2021 року в судове засідання з`явився новий прокурор ОСОБА_3 , який просив відкласти розгляд справи у зв`язку із необхідністю ознайомлення з нею. Наступне судове засідання призначено на 23 березня 2021 року, однак воно не відбулося через неявку прокурора, тому розгляд справи перенесено на 19 квітня 2021 року (т.4 а.с.97-98, 105).

70. 19 квітня 2021 року в судове засідання не з`явився прокурор, від потерпілих надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу їх представника, від захисника адвоката ОСОБА_25 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншому процесі. У зв`язку з цим розгляд справи відкладено на 31 травня 2021 року (т.4 а.с.149).

71. 26 квітня 2021 року до суду надійшов лист із Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із скаргою ОСОБА_7 щодо порушення розумних строків розгляду даної справи, на що 27 квітня 2021 року судом надано відповідь, у якій проінформовано ініціаторів про стан розгляду справи та її рух (т.4 а.с.156-167).

72. 31 травня 2021 року до суду надійшла заява захисника адвоката ОСОБА_25 про відсторонення її від здійснення повноважень захисника у даній справі через призначення її на посаду головного спеціаліста Регіонального центру з надання безоплатної вторинно правової допомоги у Дніпропетровські області. Просила доручити цьому органу призначити іншого захисника обвинуваченому ОСОБА_7 . За наслідками розгляду цієї заяви в судовому засіданні зважаючи на наявність підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КПК України, постановлено ухвалу про доручення Центру безоплатної вторинної правової допомоги призначити іншого захисника. Наступне судове засідання призначено на 08 червня 2021 року (т.4 а.с.183, 188-189, 190).

73. 08 червня 2021 року до суду надійшло доручення Центру безоплатної вторинної правової допомоги щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 нового захисника - адвоката ОСОБА_26 , та документи, що підтверджують її право зайняття адвокатською діяльністю. В судовому засіданні 08 червня 2021 року за її участі, за клопотанням прокурора ОСОБА_3 , до матеріалів справи додано 7 томів досудового провадження №0004899, проти чого учасники не заперечували. Ці матеріали були приєднані до матеріалів судового провадження як його невід`ємна частина, але для зручності їх дослідження та вивчення, - в окремих томах у тому ж вигляді, в якому їх надав прокурор, За клопотанням захисника розгляд справи відкладено на 14 червня 2021 року для надання можливості ознайомитися із матеріалами справи (т.4 а.с.197-198, 199-200).

74. 14 червня 2021 року до суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_7 про відкладення судового засідання, призначеного на цю дату через те, що захисник - адвокат ОСОБА_26 не склала та не підписала з ним «Протокол узгодження правових питань та правової позиції» по наданню йому безоплатної вторинної правової допомоги, що передбачено Стандартом якості надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №4125/5 від 21.12.2017. В судовому засіданні, яке відбулося у цей день, при обговоренні цього клопотання, захисник ОСОБА_26 заявила клопотання про самовідвід, оскільки сам факт подачі обвинуваченим подібних заяв до суду без того, щоб поставити до відома про це свого захисника, свідчить про відсутність взаєморозуміння між обвинуваченим та захисником. Крім того, вона пропонувала обвинуваченому укласти мирову угоду із потерпілими, та саме в цьому полягає її правова позиція по справі, однак обвинувачений таку можливість відхиляє, що свідчить про неможливість здійснювати його захист. Прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_4 та представник потерпілих покладалися на розсуд суду. За наслідками розгляду цієї заяви в судовому засіданні зважаючи на наявність підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КПК України, постановлено ухвалу про доручення Центру безоплатної вторинної правової допомоги призначити іншого захисника. Наступне судове засідання призначено на 22 червня 2021 року (т.4 а.с.209-210, 214-215).

75. 15 червня 2021 року до суду надійшло доручення Центру безоплатної вторинної правової допомоги щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 нового захисника - адвоката ОСОБА_8 , та документи, що підтверджують його право зайняття адвокатською діяльністю. В судовому засіданні, що відбулося у цей день, захисник заявив клопотання про відкладення розгляду справи через необхідність ознайомлення із матеріалами. Наступне судове засідання призначено на 30 червня 2021 року (т.4 а.с.219, 225, 226-227).

76. 30 червня 2021 року у судове засідання з`явився новий прокурор ОСОБА_27 , що надав постанову заступника керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_28 , якою визначено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні у складі: ОСОБА_3 (старший групи), ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_27 , повідомив, що прокурор ОСОБА_3 у відпустці, просив відкласти судове засідання та надати можливість ознайомитися із матеріалами справи. Наступне судове засідання призначено на 19 липня 2021 року (т.4 а.с.234-236).

77. 19 липня 2021 року у судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_5 та представника потерпілих ОСОБА_6 , допитано свідка обвинувачення ОСОБА_22 , в судовому засіданні оголошено перерву до 27 липня 2021 року (т.4 а.с.244-249).

78. 27 липня 2021 року в судове засідання з`явився прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_7 , представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 , потерпілі подали письмову заяву, у якій просили проводити засідання у їх відсутність, натомість захисник адвокат ОСОБА_8 подав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із поганим самопочуттям, через що судове засідання було відкладено на 08 вересня 2021 року (т.5 а.с.12, 14).

79.08 вересня 2021 року в судове засідання з`явився прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник адвокат ОСОБА_8 , представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 , потерпілі подали письмову заяву, у якій просили проводити засідання у їх відсутність, свідки не з`явилися, у зв`язку з чим прокурором запропоновано змінити порядок розгляду справи та перейти до дослідження письмових доказів. Судом розпочато дослідження письмових доказів, досліджено три томи судового провадження, в судовому засіданні зроблено перерву до 14 вересня 2021 року (т.5 а.с.22, 27-28).

80.14 вересня 2021 року судове засідання не відбулося через зайнятість захисника адвоката ОСОБА_8 в іншому процесі, судове засідання було відкладено на 29 вересня 2021 року (т.5 а.с.31).

81.29 вересня 2021 року судове засідання не відбулося через зайнятість прокурора ОСОБА_3 в іншому процесі, про що він подав відповідну письмову заяву, через що судове засідання було відкладено на 26 жовтня 2021 року (т.5 а.с.35, 65).

82.26 жовтня 2021 року судове засідання не відбулося через неявку прокурора ОСОБА_3 та захисника адвоката ОСОБА_8 , судове засідання було відкладено на 23 листопада 2021 року (т.5 а.с.72-73).

83.23 листопада 2021 року судом продовжено дослідження письмових доказів, досліджено четвертий та п`ятий томи судового провадження. В судовому засіданні зроблено перерву до 12 січня 2022 року (т.5 а.с.80-81).

84.Судові засідання 12 січня 2022 року та 03 лютого 2022 року не відбулися спочатку через хворобу головуючого, а потім через неявку сторін. Наступне судове засідання призначене на 09 березня 2022 року (т.5 а.с.84, 135).

85.Судові засідання, призначені на 09 березня 2022 року, а потім на 12 травня 2022 року відкладені у зв`язку із клопотаннями потерпілих, які посилалися на введення воєнного стану в Україні та неявкою свідків. Наступне судове засідання призначено на 07 червня 2022 року (т.5 а.с.138-139, 143-145).

86.У судовому засіданні 07 червня 2022 року розпочато дослідження письмових доказів, зосереджених у досудовому провадженні, наданому стороною обвинувачення, досліджено перший том. Наступне судове засідання призначено на 16 червня 2022 року (т.5 а.с.150-151).

87.У судовому засіданні 16 червня 2022 року допитано свідка обвинувачення ОСОБА_31 , досліджено другий том досудового провадження. Наступне судове засідання призначено на 18 липня 2022 року (т.5 а.с.159-163).

88.У судовому засіданні 18 липня 2022 року допитано свідка обвинувачення ОСОБА_21 , наступне судове засідання призначено на 20 вересня 2022 року (т.5 а.с.175-178).

89.Судове засідання 20 вересня 2022 року не відбулося через неможливість технічної фіксації процесу. Наступне судове засідання призначене на 25 жовтня 2022 року (т.5 а.с.187-188).

90.У судовому засіданні 25 жовтня 2022 року досліджено третій том досудового провадження. Наступне судове засідання призначено на 01 листопада 2022 року (т.5 а.с.192-193).

91.01 листопада 2022 року судове засідання не відбулося через зайнятість прокурора ОСОБА_3 в іншому процесі, про що він подав відповідну заяву. Судове засідання було відкладено на 09 листопада 2022 року (т.5 а.с.196, 198).

92.У судовому засіданні 09 листопада 2022 року досліджено четвертий том досудового провадження. Наступне судове засідання призначено на 22 листопада 2022 року (т.5 а.с.208).

93.У судовому засіданні 22 листопада 2022 року досліджено п`ятий том досудового провадження. Наступне судове засідання призначено на 30 листопада 2022 року (т.5 а.с.211).

94.У судовому засіданні 30 листопада 2022 року досліджено шостий та сьомий томи досудового провадження. Наступне судове засідання призначено на 05 грудня 2022 року (т.5 а.с.215).

95. За наслідками вивчення та дослідження семи томів досудового провадження №0004899, які суду надав прокурор ОСОБА_3 08 червня 2021 року, та які були додані до матеріалів судового провадження як його невід`ємна частина, але в окремих томах, було встановлено передісторію даного кримінального провадження №0004899 від 26 листопада 2015 року, та процесуальний рух цієї справи до 22 серпня 2017 року, коли до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт від 15 серпня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України (див.п.1).

В подальшому, з метою забезпечення можливості відрізнити матеріали, зосереджені у томах судового провадження від матеріалів досудового провадження №0004899, для зручності, у цьому Вироку посилання на матеріали досудового провадження №0004899 позначаються як «ДСП».

96. Так, 26 листопада 2015 року Жовтневим відділенням поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення із відкриттям досудового кримінального провадження №0004899, із зазначенням наступної фабули у Витягу з ЄРДР: «01.12.2010 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, за мотивами явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося собою (мова оригіналу) зухвалістю, скоєне за попередньою змовою групою осіб, умисно спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження». Правову кваліфікацію цьому зазначено ч.2 ст.296 КК України (т.1 ДСП а.с.1а).

97. Підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення із відкриттям досудового кримінального провадження №0004899 26 листопада 2015 року за ч.2 ст.296 КК України, з`явилися 6 томів кримінальної справи №63111015 за обвинуваченням ОСОБА_7 порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, що надійшли із супровідним листом з прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська до Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області (т.1 ДСП а.с.1б).

98. В свою чергу, кримінальну справу №63111015 було порушено 08 січня 2011 року відповідно до ст.ст.94, 98 КПК України (в редакції 1960 року) за фактом спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_4 за ст.122 ч.1 КК України слідчим СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровські області ОСОБА_32 , на підставі заяви ОСОБА_4 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_33 та ОСОБА_34 за те, що вони 01 грудня 2010 року спричинили йому тілесні ушкодження середньої тяжкості/, та ця заява була зареєстрована в Журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровські області за номером №127 від 05.01.2011 (в оригіналі на штампі, очевидно помилково, зазначено 05.12.2011) за відповідним рапортом дільничного інспектора ОСОБА_35 . Під час розслідування кримінальної справи, 14 лютого 2011 року потерпілий ОСОБА_4 подав позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1340 грн. з ОСОБА_36 та 2024 грн. - з ОСОБА_7 (т.1 ДСП а.с.1, 7-8, 62).

99. За наслідками розслідування кримінальної справи №63111015, в.о. слідчого Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_37 , 22 травня 2011 року було винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_38 про закриття кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України (в ред. 1960 р.), після чого 25 травня 2011 року було складено обвинувальний висновок, з яким справу направлено прокурору для його затвердження та направлення справи до суду для розгляду по суті (т.1 ДСП а.с.132-150).

100. Однак, обвинувальний висновок від 25 травня 2011 року у цій справі прокурором затверджено не було, а 03 червня 2011 року прокурором Жовтневого району м. Дніпропетровська ОСОБА_39 винесено постанову про направлення кримінальної справи №63111015 на додаткове розслідування у зв`язку з тим, що адвокат ОСОБА_40 , в порушення ст.44 КПК України (в ред.1960 р.), не була допущена до участі у даній справі, а її повноваження документально не підтверджені, та обвинувачений і його захисник не були ознайомлені слідчим із постановою про відмову в задоволенні клопотання адвоката (т.1 ДСП а.с.152-153).

101. Після проведення низки слідчих дій під час додаткового розслідування, 23 червня 2011 року в.о. слідчого Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_37 вдруге було складено обвинувальний висновок, з яким справу направлено прокурору для його затвердження та направлення справи до суду для розгляду по суті (т.1 ДСП а.с.172-182).

102. Однак, і цей обвинувальний висновок від 23 червня 2011 року у даній справі прокурором затверджено не було, а 29 червня 2011 року прокурором Жовтневого району м. Дніпропетровська ОСОБА_39 винесено постанову про відмову у його затвердженні та направлено кримінальну справу №63111015 на додаткове розслідування (т.1 ДСП а.с.183-185).

103. 30 серпня 2011 року адвокатом ОСОБА_41 подано слідчому Ордер №7 від 30.08.2011 року на представництво інтересів потерпілого ОСОБА_4 у даній справі по обвинуваченню ОСОБА_7 за ст.122 КК України та копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (т.1 ДСП а.с.204-205).

104. Поряд з цим, 29 вересня 2011 року прокурором Жовтневого району м. Дніпропетровська ОСОБА_39 винесено постанову про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_5 від 06 січня 2011 року, що була зареєстрована в Журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровські області за номером №175 від 06.01.2011, та у якій вона просила притягнути до відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_42 за її побиття та спричинення легких тілесних ушкоджень. Зазначені матеріали за заявою ОСОБА_5 приєднані до матеріалів кримінальної справи №63111015 (т.1 ДСП а.с.211-250, т.2 ДСП а.с.1-127).

105. 01 грудня 2011 року, заступником начальника слідчого відділення Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровські області ОСОБА_43 , після проведення низки слідчих дій кримінальній справі №63111015 під час досудового розслідування, винесено постанову про закриття даної кримінальної справи відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України, та порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_34 за ч.2 ст.296 КК України щодо побиття ними, як групою осіб, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з хуліганських мотивів, яке мало місце 01 грудня 2010 року (т.2 ДСП а.с.146).

106. 01 грудня 2011 року, постановою заступника начальника слідчого відділення Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровські області ОСОБА_44 , ОСОБА_5 визнано потерпілою (т.2 ДСП а.с.154).

107. 01 грудня 2011 року, постановою заступника начальника слідчого відділення Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровські області ОСОБА_44 , матеріали відносно ОСОБА_34 виділено в окреме провадження у зв`язку із неможливістю встановити її місцезнаходження (т.2 ДСП а.с.198).

108. 06 грудня 2011 року заступником начальника слідчого відділення Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровські області ОСОБА_43 було складено обвинувальний висновок у даній кримінальній справі №63111015 (це вже третій після двох попередніх, складених раніше в.о. слідчого Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_37 22 травня 2011 року (див. п.99) та 23 червня 2011 року (див. п.101) ), з яким справу направлено прокурору для його затвердження та направлення справи до суду для розгляду по суті.

07 грудня 2011 року зазначений обвинувальний висновок у даній кримінальній справі №63111015 було затверджено прокурором Жовтневого району м. Дніпропетровська ОСОБА_45 , та справу направлено до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду для розгляду по суті. Справа надійшла до суду 04 січня 2012 року вхідний номер №147 (т.2 ДСП а.с.180-182-202).

109. 13 січня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська під головуванням судді ОСОБА_46 по справі проведено попереднє засідання та відповідною постановою від 13 січня 2012 року її призначено до розгляду на 23 січня 2012 року (т.2 ДСП а.с.208-210).

110. Судовий розгляд даної справи у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська під головуванням судді ОСОБА_46 тривав до 15 червня 2012 року, коли останнього Указом Президента України було переведено до іншого суду, та справу до свого провадження прийняв суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10 , під головуванням якого по справі проведено попереднє засідання та відповідною постановою від 17 липня 2012 року її призначено до розгляду на 31 липня 2012 року (т.3 ДСП а.с.9, 38-39).

111. 26 листопада 2013 року прокурором ОСОБА_47 , який приймав участь у розгляді справи як державний обвинувач, змінено обвинувачення в суді, відповідно до нової редакції якого, уточнено час вчинення злочину, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 залишено за ч.2 ст.296 КК України (т. 4 ДСП а.с.10-13).

112. 28 листопада 2013 року до суду надійшла позовна заява потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_7 , у якій він просить в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнути з останнього на свою користь 11 364 грн., а в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн. (т.4 ДСП а.с.14-19).

113. 08 листопада 2013 року до матеріалів додано довідку адвоката ОСОБА_6 про те, що за надання юридичної допомоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останні сплатили йому8000 грн. гонорару (т.4 ДСП а.с.27).

114. 28 листопада 2013 року до суду надійшла позовна заява потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_7 , у якій вона просить в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнути з останнього на свою користь 73 грн., а в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн. (т.4 ДСП а.с.28-32).

115. 18 грудня 2013 року по даній справі (судовий номер №412/68/2012) Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська під головуванням суді ОСОБА_10 ухвалено вирок, яким ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від покарання та встановлено два роки іспитового строку.

Цивільні позови задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 9340 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15000 в рахунок відшкодування моральної шкоди, а на користь ОСОБА_5 - 73 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (т.4 ДСП а.с.169-178).

116. 13 лютого 2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, ухвалений 18 грудня 2013 року під головуванням суді ОСОБА_10 (див. п.115) - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі суду. Скасовуючи вирок, суд апеляційної інстанції послався на те, що судом першої інстанції не з`ясовано причини виникнення бійки та не враховано, що між родинами ОСОБА_62 та ОСОБА_66 склалися стійкі неприязні стосунки, що, в свою чергу, виключає хуліганські мотиви дій засудженого (т.4 ДСП а.с.226-232).

117. 17 лютого 2014 року справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із суду апеляційної інстанції, та постановою, ухваленою суддею ОСОБА_13 за наслідками попереднього засідання 25 березня 2014 року, її призначено до судового розгляду на 01 квітня 2014 року (т.4 ДСП а.с.238-239).

118. 17 вересня 2014 року прокурором ОСОБА_47 , який приймав участь у розгляді справи як державний обвинувач, змінено обвинувачення в суді, відповідно до нової редакції якого, дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.125 КК України (т. 5 ДСП а.с.35-37).

119. 01 жовтня 2014 року по даній справі (судовий номер №412/68/2012) Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська під головуванням судді ОСОБА_13 ухвалено вирок, яким ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі за ч.1 ст.122 КК України та штрафу у розмірі 850 грн. за ч.1 ст.125 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, встановлено один рік іспитового строку.

Цивільні позови задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 1340 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 в рахунок відшкодування моральної шкоди, а на користь ОСОБА_5 - 73 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (т.5 ДСП а.с.103-113).

120. 23 лютого 2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, ухвалений 01 жовтня 2014 року під головуванням суді ОСОБА_13 (див. п.119) - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі суду. Скасовуючи вирок, суд апеляційної інстанції послався на те, що судом першої інстанції не було перевірено факт скасування постанови про закриття кримінальної справи за ч.1 ст.122 КК України по факту спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (т.1 ДСП а.с.122), а державний обвинувач не розмежував, чиїми діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження, до того ж від ОСОБА_5 не отримано заяву про порушення кримінальної справи. Окрім того, не було допитано свідків захисту (т.5 ДСП а.с.234-241).

121. 09 січня 2015 року справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із суду апеляційної інстанції, та постановою, ухваленою суддею ОСОБА_9 за наслідками попереднього засідання 19 січня 2015 року, її призначено до судового розгляду на 29 січня 2015 року (т.5 ДСП а.с.242-246).

122. 16 жовтня 2015 року постановою судді ОСОБА_9 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст.296 КК України (судовий номер справи №412/68/2012), за клопотанням прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська, направлено на додаткове розслідування. Підставою для такого клопотання та відповідного висновку суду, стало те, що кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України, при наявності нескасованої постанови про закриття кримінальної справи за цією статтею (див. п.105), без пред`явлення йому обвинувачення та проведення відповідних слідчих дій, а лише шляхом зміни обвинувачення в суді з ч.2 ст.296 КК України (див. п.118), за висновком суду апеляційної інстанції (див. п.120) - неможливо (т.6 ДСП а.с.161-165).

123. 26 листопада 2015 року Жовтневим відділенням поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення із відкриттям досудового кримінального провадження №0004899, із зазначенням наступної фабули у Витягу з ЄРДР: «01.12.2010 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, за мотивами явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося собою (мова оригіналу) зухвалістю, скоєне за попередньою змовою групою осіб, умисно спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження». Правову кваліфікацію цьому зазначено ч.2 ст.296 КК України (т.7 ДСП а.с.1). Аналогічний Витяг з ЄРДР знаходиться у т.1 ДСП а.с.1а (див. п.96).

124. 26 листопада 2015 року постановою слідчого Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровські області ОСОБА_48 адвоката ОСОБА_6 залучено до участі у кримінальному провадженні №0004899 як представника потерпілих ОСОБА_4 . До цієї постанови додано витяги із угод №7 та №8, укладених 01 серпня 2011 року адвокатом ОСОБА_6 із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно, та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 (т.7 ДСП а.с.6-10).

125. 28 березня 2016 року на підставі заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання їх потерпілими у кримінальному провадженні №0004899, їм видано пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого (т.7 ДСП а.с.11-13, 16-17).

126. 31 серпня 2016 року старшим слідчим Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_48 винесено постанову про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.122 КК України, та відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0004899 із зазначенням наступної фабули у Витягу з ЄРДР: «01.12.2010 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №640 від 15.03.2011, відносяться до середнього ступеню тяжкості».. Правову кваліфікацію цьому зазначено ч.1 ст.122 КК України (т.7 ДСП а.с.36-37).

127. 05 вересня 2016 року, на підставі рапорту слідчого Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_49 від 05.09.2016 про те, що під час розслідування кримінального провадження №0004899 за ч.1 ст.122 КК України, було встановлено, що ОСОБА_7 причетний до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , що підтверджується актом СМЕ №3911-е від 30.11.2011, та постанови прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_17 від 05.09.2016 про об`єднання в одне провадження матеріалів кримінального провадження №0004899 за ч.1 ст.122 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості ОСОБА_4 та кримінального провадження №0003798 за ч.1 ст.125 КК України за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , дані провадження об`єднані в одне із присвоєнням єдиного номеру №0004899, про що відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.7 ДСП а.с. 39-43).

128. 05 вересня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_7 , постановою старшого слідчого Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_50 , до участі у справі залучено його захисника - адвоката ОСОБА_51 (т.7 ДСП а.с.44-46).

129. 05 вересня 2016 року слідчим Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_52 було пред`явлено підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України (т.7 ДСП а.с.47-49).

130. 29 вересня 2016 року, після проведення низки слідчих дій, старшим слідчим Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_50 було складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 ч.1 ст.125 КК України, копію якого було вручено ОСОБА_7 , та його захиснику адвокату ОСОБА_53 в цей же день (т.7 ДСП а.с.165-167, 172-173).

131. 15 серпня 2017 року ОСОБА_7 уклав угоду з адвокатом ОСОБА_54 про дострокове розірвання договору про надання правової допомоги, звернувся до слідчого з клопотанням про призначення йому захисника через Центр безоплатної правової допомоги, слідчим винесено відповідну постанову, на підставі якої, цим органом, захисником ОСОБА_7 було призначено адвоката ОСОБА_15 , та її залучено постановою слідчого до участі у справі (т.7 ДСП а.с.177-182).

132. 15 серпня 2017 року старшим слідчим Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_50 винесено постанову про зміну раніше повідомленої підозри, відповідно до якої кваліфікація дій ОСОБА_7 залишилася та ж сама: ч.1 ст.125, ч.1 ст.122 КК України (т.7 ДСП а.с.184-187).

133. 15 серпня 2017 року старшим слідчим Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_50 було складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України, копію якого було вручено захиснику ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_15 , в цей же день, при цьому ОСОБА_7 відмовився від отримання копії обвинувального акту та підписів, про що слідчим було складено відповідний протокол (т.7 ДСП а.с.203-205). Цей же обвинувальний акт надійшов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті (див. п.1)

134. Подальший процесуальний рух справи в суді після 30 листопада 2022 року, коли було завершено дослідження семи томів досудового провадження №0004899, які суду надав прокурор ОСОБА_3 08 червня 2021 року (див п.94-95):

135. У судовому засіданні 05 грудня 2022 року допитано свідка обвинувачення ОСОБА_55 , задоволено клопотання обвинуваченого про допит свідків захисту. Наступне судове засідання призначено на 13 грудня 2022 року (т.5 а.с.223-225).

136.У судовому засіданні 13 грудня 2022 року допитано свідка захисту ОСОБА_56 (дружина обвинуваченого ОСОБА_7 ). Наступне судове засідання призначено на 22 грудня 2022 року (т.5 а.с.231-232).

137.22 грудня 2022 року судове засідання не відбулося через неявку захисника адвоката ОСОБА_8 , зайнятого в іншому процесі. Судове засідання було відкладено на 12 січня 2023 року (т.5 а.с.237).

138.У судовому засіданні 12 січня 2023 року вирішено клопотання про відвід секретаря судового засідання, заявлене обвинуваченим ОСОБА_7 . Наступне судове засідання призначено на 25 січня 2023 року (т.6 а.с.1-3).

139.25 січня 2023 року судове засідання не відбулося через аварійне знеструмлення будівлі суду. Судове засідання було відкладено на 23 лютого 2023 року (т.6 а.с.14-15).

140.23 лютого 2023 року судове засідання не відбулося через хворобу захисника адвоката ОСОБА_8 . Судове засідання було відкладено на 09 березня 2023 року (т.6 а.с.20).

141.09 березня 2023 року судове засідання не відбулося через неявку представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 , зайнятого в іншому процесі. Судове засідання було відкладено на 17 березня 2023 року (т.6 а.с.24).

142.У судовому засіданні 17 березня 2023 року допитано свідка захисту ОСОБА_57 (син обвинуваченого ОСОБА_7 ) Наступне судове засідання призначено на 06 квітня 2023 року (т.6 а.с.28-31).

143.У судовому засіданні 06 квітня 2023 року досліджено аудіо та відео докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження - т.2 а.с.171, т.3 а.с.64. Носій електронного доказу у т.2 на а.с.79 - не відкрився, за клопотанням потерпілих, до матеріалів приєднано дублікат (т.6 а.с.44). Наступне судове засідання призначено на 20 квітня 2023 року (т.6 а.с.35-36).

144. 20 квітня 2023 року судове засідання не відбулося через зайнятість прокурора ОСОБА_3 в іншому процесі, про що він подав відповідну заяву. Судове засідання було відкладено на 25 травня 2023 року (т.6 а.с.38, 40).

145. У судовому засіданні 25 травня 2023 року досліджено дублікат носія електронного доказу, що міститься у т.2 на а.с.79 та не відкрився (дублікат у т.6 на а.с.44). Наступне судове засідання призначено на 08 червня 2023 року (т.6 а.с.45-47).

146. У судовому засіданні 08 червня 2023 року допитано обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину не визнав. Також судом вислухано захисника. Наступне судове засідання призначено на 29 червня 2023 року (т.6 а.с.52-55).

147.29 червня 2023 року судове засідання не відбулося через зайнятість головуючого в іншому процесі. Судове засідання було відкладено на 25 липня 2023 року (т.6 а.с.66).

148.25 липня 2023 року судове засідання не відбулося через неявку потерпілих, їх представника адвоката ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_8 , які були зайняті в інших процесах. Судове засідання було відкладено на 14 вересня 2023 року (т.6 а.с.71-72).

149.14 вересня 2023 року судове засідання не відбулося через неявку потерпілих та прокурора ОСОБА_3 , який був зайнятий в іншому процесі про що заздалегідь повідомив суд письмовою заявою. Судове засідання було відкладено на 03 жовтня 2023 року (т.6 а.с.76).

150.03 жовтня 2023 року в судовому засіданні завершено з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, призначено судові дебати на 25 жовтня 2023 року (т.6 а.с.102-103).

151.25 жовтня 2023 року судове засідання не відбулося через неявку представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_8 , які були зайняті в інших процесах. Судове засідання було відкладено на 29 листопада 2023 року (т.6 а.с.107-108).

152.29 листопада 2023 року судове засідання не відбулося через неявку потерпілих, за їх клопотанням судове засідання було відкладено на 18 січня 2024 року (т.6 а.с.115).

153.18 січня 2024 року судове засідання не відбулося через неявку усіх учасників справи, окрім обвинуваченого, через складні погодні умови. Судове засідання було відкладено на 22 лютого 2024 року (т.6 а.с.119-120).

154.22 лютого 2024 року, судове засідання не відбулося через хворобу потерпілої ОСОБА_5 , яка подала заяву із проханням перенести засідання через її лікарняний. Судове засідання було відкладено на 01 квітня 2024 року (т.6 а.с.123-127).

155.01 квітня 2024 року, судове засідання не відбулося через хворобу потерпілої ОСОБА_5 , яка подала заяву із проханням перенести засідання через перебування на лікарняному. Судове засідання було відкладено на 27 травня 2024 року (т.6 а.с.129-137).

156.27 травня 2024 року, судове засідання не відбулося через хворобу потерпілої ОСОБА_5 , яка подала заяву із проханням перенести засідання через перебування на лікарняному. Судове засідання було відкладено на 24 червня 2024 року (т.6 а.с.140).

157. 24 червня 2024 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з ОСОБА_7 на свою користь:

-витрати на правничу допомогу за період досудового слідства у розмірі 8000 грн.;

-витрати на правничу допомогу за період судового розгляду з 13.10.2017 по 27.05.2024 у розмірі 17 000 грн.;

-150 000 грн. в рахунок відшкодування моральних страждань.

До позовної заяви ОСОБА_4 додано довідку адвоката ОСОБА_6 від 24.06.2024 про витрати, понесені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на правову допомогу у період з січня 2013 року по жовтень 2017 року загалом у розмірі 25 000 грн., а також про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на правову допомогу йому сплачено у період з 2011 року по 2024 рік загалом 52 500 грн. (т.6 а.с.145-150, 151-154).

158. 24 червня 2024 року від захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 до суду надійшло клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (т.6 а.с.155-158).

159. 24 червня 2024 року у судовому засіданні обвинуваченому вручено заяву про збільшення позовних вимог, судове засідання було відкладено на 16 липня 2024 року для його підготовки щодо нових позовних вимог та у зв`язку із його клопотанням щодо надання потерпілими оригіналів медичних документів (т.6 а.с.159-160).

160. 16 липня 2024 року судове засідання не відбулося через аварійне знеструмлення будівлі суду. Судове засідання було відкладено на 25 вересня 2024 року (т.6 а.с.165).

161. 25 вересня 2014 року в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 подав до суду зустрічну позовну заяву до потерпілого ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_5 , у якій просив стягнути з кожного з них на свою користь по 750 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Потерпілі та їх представник адвокат ОСОБА_6 подали письмове заперечення на клопотання про закриття кримінального провадження, подане захисником. Крім того, потерпіла ОСОБА_5 подала позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Розпочато судові дебати, у яких виступив прокурор ОСОБА_3 та запропонував суду визнати обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України і звільнити від покарання на підставі ст.49 КК України. Представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію прокурора. В судовому засіданні оголошено перерву до 07 жовтня 2024 року (т.6 а.с.168-178, 189-194, 204-206, 217-219, 222-224).

162. 07 жовтня 2024 року обвинувачений ОСОБА_7 подав до суду відзив на позовну заяву потерпілої ОСОБА_5 , у якому просив відмовити у її задоволенні. У зв`язку із неявкою потерпілих, їх представника та захисника, які були зайняті в інших процесах, про що письмово повідомили суд, судове засідання відкладено на 09 жовтня 2024 року (т.6 а.с.225-225а, 236-241, 243-244).

163. 09 жовтня 2024 року в судових дебатах виступили потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які просили призначити обвинуваченому ОСОБА_7 максимальні покарання, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України, та задовольнити їх позови і стягнути з нього: на користь ОСОБА_4 - 150 000 грн., на користь ОСОБА_5 - 100 000 грн. В судовому засіданні оголошено перерву до 16 жовтня 2024 року (т.6 а.с.247-256).

164. 16 жовтня 2024 року в судових дебатах виступив обвинувачений ОСОБА_7 , який винним себе не визнав, просив його виправдати, в задоволенні цивільних позовів, які пред`явили до нього потерпілі - відмовити. В судовому засіданні оголошено перерву до 08 листопада 2024 року (т.7 а.с.39-40).

165. 08 листопада 2024 року обвинувачений ОСОБА_7 виступив з останнім словом, суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення по справі.

166. 11 листопада 2024 року на підставі ч.15 ст.615 КПК України, проголошено резолютивну частину вироку у зв`язку з тим, що кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснювалося в умовах воєнного стану з особливостями визначеними КПК України, оскільки Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та у подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 № 724/2023, від 05.02.2024 № 49/2024 від 06.05.2024 №271/2024, від 23.08.2024 №469/2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

ІІ. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченим і яке визнане судом доведеним.

167. 01.12.2010 у період часу з 14:00 до 14:50 годин ОСОБА_7 , перебуваючи на сходинковому майданчику третього поверху будинку АДРЕСА_3 , спільно з особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, на ґрунті неприязних відносин, зумовлених конфліктом між сім`ями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у ОСОБА_7 раптово виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_58 та ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_7 перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_58 , передбачаючи настання можливих суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення умисних тілесних ушкоджень, з мотивів помсти, стоячи обличчям до ОСОБА_59 на відстані витягнутої руки, умисно завдав останньому кулаком правої руки, стиснутою в кулак, 2 удари в область нижніх відділів бічної поверхні грудної клітки справа.

Після чого ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_59 , та стоячи обличчям навпроти правого боку ОСОБА_4 , навмисно завдав йому 2 удари правою рукою, стиснутою в кулак, в область середніх відділів грудної клітини справа, тим самим, спричинивши ОСОБА_58 тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з переломом VII-VIII-го ребер справа по середньо - підпаховій лінії, заподіявши при цьому ОСОБА_60 тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що потягли тривалий розлад здоров`я, терміном понад 3 тижнів (21 день).

Таким чином умисні дії ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які виразились у спричиненні умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України.

Далі 01.12.2010 у період часу з 14:00 до 14:50 годин ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи на сходинковому майданчику третього поверху будинку АДРЕСА_3 ), на ґрунті неприязних відносин, зумовлених конфліктом і між сім`ями ОСОБА_7 та ОСОБА_59 , ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , яка з метою фіксації конфлікту з ОСОБА_7 вийшла з приміщення своєї квартири АДРЕСА_4 , тримаючи в руках відеокамеру та стала навпроти ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наблизився до ОСОБА_5 та умисно з мотивів помсти завдав останній правою рукою, стиснутою в кулак, 1 удар в область обличчя з лівої сторони.

Після чого ОСОБА_7 , намагаючись вирвати відеокамеру з рук ОСОБА_5 , завдав останній промінево - зап`ястковим суглобом правої руки 1 удар у верхню частину правої брові ОСОБА_5 . Потім ОСОБА_7 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, промінево - зап`ястковим суглобом правої руки завдав декілька ударів в область тулуба ОСОБА_5 , тим самим спричинивши ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синців, саден на обличчі, тулубі та верхніх кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 , які виразились в спричиненні умисних легких тілесних ушкодженнях, кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

ІІІ. Позиція обвинуваченого та його захисника.

168. Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що неприязні відносини між ним та потерпілими ОСОБА_4 і ОСОБА_5 дійсно виникли задовго до подій 01.12.2010, та були зумовлені неправомірними діями останніх щодо незаконного захоплення земельної ділянки у дворі багатоквартирного дому, де вони всі проживають, з метою облаштування автостоянки, яку саме в цей день, 01.12.2010, органи місцевої влади за зверненнями його дружини - ОСОБА_61 та доньки - ОСОБА_36 , мали демонтувати. До цього додавалися й неприязні відносини потерпілих до чоловіка ОСОБА_36 , єврея за національністю, з приводу чого остання неодноразово зверталася до органів міліції та прокуратури за захистом, але правоохоронні органи ігнорували ці звернення. В свою чергу потерпілі, з моменту повідомлення до органів влади про їх неправомірні дії щодо незаконного захоплення земельної ділянки у дворі під автостоянку, лише у період з 02.09.2010 по 01.12.2010, написали більше 50 заяв до міліції з наклепами на родини ОСОБА_105 та Оганезових. До цих подій 2010 року ОСОБА_4 протягом 10 років тероризував родину ОСОБА_62 : штовхався, нападав з лопатою, постійно погрожував, навіть обхаркував вхідні двері їх квартири.

Виходячи з вищевикладеного, обвинувачений ОСОБА_7 наполягає на тому, що у нього не могли виникнути неприязні відносини до ОСОБА_66, оскільки металеву огорожу на самовільно захопленій земельній ділянці в той день, 01.12.2010 місцева влада демонтувала не у нього, а саме у ОСОБА_4 . З метою помсти, останній викрав ОСОБА_63 та силою затягнув її на третій поверх будинку, де вони всі проживають, де разом з ОСОБА_5 били її біля квартири АДРЕСА_4 , а він, ОСОБА_7 став випадковим свідком цього, та намагався у законний спосіб це зупинити - звернувся за телефоном за допомогою до свого сина - ОСОБА_57 , останній викликав за телефоном міліцію, теж саме зробив і він особисто. Біля 15.00 прибули працівники міліції, він, ОСОБА_7 написав заяву про побиття ОСОБА_104 його доньки ОСОБА_36 , викликали швидку допомогу, та у присутності працівників міліції її госпіталізували з тілесними ушкодженнями, спричиненими їй ОСОБА_104, в свою чергу останні до міліції із заявами про їх побиття, також як і за медичною допомогою, 01.12.2010 не зверталися.

Працівники міліції в той день, 01.12.2010, за викликом родини ОСОБА_62 приїжджала і вдруге - пізно ввечері біля 23.00 год., та на той час у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тілесні ушкодження також зафіксовані не були. За медичною допомогою вони звернулися лише наступного дня, та лише 02.12.2010 о 20.20 год. ОСОБА_4 госпіталізували до міської лікарні №16 з діагнозом «Дискогенна радікулопатія», тобто через 30 годин після того, як йому начебто було спричинено тілесні ушкодження. Але навіть при цій госпіталізації, лікарня №16 не повідомляла міліцію про пацієнта з хуліганською травмою, не звертався до міліції і сам ОСОБА_4 . Водночас, проблеми зі здоров`ям у ОСОБА_4 почалися задовго до зазначених подій: ще 04.01.2010 він отримав 3 групу інвалідності за вказаним вище діагнозом. При госпіталізації до лікарні №16, лікар діагностував у ОСОБА_4 переломи 6-7 ребер, рентгенограми від 03.12.2010 та 06.12.2012, зроблені в цій лікарні засвідчили «підозру на переломи 6-7 ребер», в той час як його ( ОСОБА_7 ) обвинувачують у переломі 7-8 ребер, посилаючись на рентгензнімок від 02.12.2010, зроблений ОСОБА_4 у Пологовому будинку АДРЕСА_5 , хоча цей знімок не має захисних елементів. При цьому, у виписці з історії хвороби ОСОБА_4 по лікарні №16 відсутні посилання на рентензнімок з Пологового будинку АДРЕСА_5 , в той час як у СМЕ №4336, експерт посилається саме на нього, та одночасно з цим у формі припущення зазначає, що травми отримані можливо у зазначений час. Також і у СМЕ №640Е експерт припускає, що травми отримані можливо незадовго до госпіталізації. Крім того, в усіх медичних документах зі слів ОСОБА_4 написано, що били його невідомі, а експерти не взяли до уваги інвалідність, яку він має з 04.01.2010 та її вплив на остаточний діагноз не проаналізували. Однак, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, всі сумніви щодо доведення вини особи мають тлумачитися на її користь.

Під час досудового розслідування, провадження неодноразово зупинялося через неможливість встановити особу, яка спричинила ОСОБА_4 тілесні ушкодження, а також неможливість встановити свідків та очевидців його побиття. Це при тому, що ОСОБА_4 дуже добре знає і його ( ОСОБА_7 ), і його доньку ОСОБА_63 , оскільки вони довгі роки мешкають по сусідству, а свідки обвинувачення, дані про яких потім з`явилися в матеріалах справи, теж мешкають у їхньому будинку. При цьому на відтворенні обстановки та обставин події з ОСОБА_4 від 09.11.2011, він продемонстрував таке розташування осіб, які були присутні під час отриманні ним травм біля його квартири на сходинковому майданчику третього поверху будинку АДРЕСА_3 , при якому завдати йому ударів в місце перелому ребер фізично не можливо, знаходячись з іншого боку від нього, та ще й нижче по сходах. Про те, що його били також біля ліфта, він на відтворенні обстановки та обставин події від 09.11.2011 не говорив, та це знаходиться у протиріччі із його поясненнями в суді. На фото, наданих потерпілими видно, що ОСОБА_4 вільно та безболісно піднімає руки догори, що з поламаними ребрами зробити неможливо.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування витрат на лікування, то такі витрати не відповідають чинному станом на 2010 рік законодавству, відповідно до якого, лікування в Україні безкоштовне. Крім того, у виписці з історії хвороби ОСОБА_4 по лікарні №16 зазначено декілька діагнозів, однак які ліки були призначені саме для лікування перелому ребер, не вказано. Що стосується відшкодування вартості пошкодженої відеокамери, то ОСОБА_4 не надав доказів належності цієї відеокамери саме йому, навпаки пояснював, що вона належить свідку ОСОБА_22 , який теж підтверджував цей факт, а ознаки її пошкодження нічим не зафіксовані. В наданому ОСОБА_4 з цього приводу експертному висновку «Альва Сервіс» описані механічні пошкодження відеокамери, характер яких не співпадає з показами ОСОБА_5 , а її вартість, зазначена у позові без врахування зносу.

Слідством же товарознавча експертиза щодо зазначеної відеокамери не проводилася взагалі.

Що стосується витрат на правову допомогу у розмірі 52500 грн., то сплата цих коштів особисто ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_6 нічим не підтверджується, та навпаки, спростовується довідкою останнього про те, що ним отримано зазначену суму грошових коштів від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а в угодах про надання правової допомоги з цим адвокатом зазначено, що він зобов`язується надавати таку допомогу їм обом, при цьому розмір гонорару не визначено взагалі.

Вимоги ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди нічим не підтверджені.

Звинувачення про нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 теж не підтверджується. Зокрема, експерт СМЕ 4056 не досліджував медичну документацію щодо хвороб, які має ОСОБА_5 , зокрема «Склеродермії», якою вона страждає, та яка, в свою чергу, може проявлятися як поява на шкірі обличчя, тулубі та кінцівках плям червоного кольору, іноді жовтувато-синюшних відтінків, що можуть бути схожі на синці та гематоми від нанесення ударів. Крім того, 01.12.2010 ОСОБА_5 була одягнена в легку сукню, через що могла отримати переохолодження, яке, в свою чергу, є одним із правокаторів зазначених проявів захворювання «Склеродермія». В своїх показах ОСОБА_5 плутається, та на різних стадіях провадження вказує на різну кількість нанесених їй ударів та їх локалізацію, а її пояснення щодо «фонтану крові» з носа після удару спростовуються показами навіть свідків обвинувачення ОСОБА_21 , ОСОБА_64 , ОСОБА_101, які пояснили, що слідів крові не бачили. Також не бачили слідів крові на ОСОБА_5 і свідки захисту ОСОБА_61 та ОСОБА_65 , а працівники міліції, що виїжджали на місце пригоди, слідів крові в процесуальних документах не зафіксували.

Обвинувачений ОСОБА_7 також зазначає про те, що він не є власником собаки, яка за показами ОСОБА_66 була начебто ним використана проти них, та команди «фас» під час конфлікту їй не віддавав. Покази свідків обвинувачення не можна сприймати як об`єктивні, оскільки ніхто з них очевидцем події не був, але вони знаходяться під впливом потерпілих: ОСОБА_21 - донька потерпілих та проживає спільно з ними в одній квартирі, ОСОБА_67 - знайомий ОСОБА_4 , якому останній довірив особисте майно - гараж, тобто знаходиться в залежності від нього (див. п.146).

169. Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного, звернув увагу на відсутність переконливих доказів його вини, наполягав на закритті даного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

IV. Докази та процесуальні документи, надані сторонами кримінального провадження в обґрунтування висунутого обвинувачення, а також докази та документи надані стороною захисту, які дослідженні в судовому засіданні.

170. Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_68 суду пояснила, що 01 грудня 2010 року вона разом із сім`єю перебувала вдома, за адресою ж АДРЕСА_6 . Близько 14 години 30 хвилин у домофон подзвонив ОСОБА_67 , з яким про зустріч домовлявся її чоловік ОСОБА_4 . Коли потерпілий ОСОБА_4 одягався в коридорі, пролунав дзвінок у вхідні двері в квартиру і після того, як ОСОБА_4 відчинив двері, вона побачила ОСОБА_42 (доньку обвинуваченого ОСОБА_7 ), яка стала виражатися грубою нецензурною лайкою і кинулася на ОСОБА_4 , який схопив ОСОБА_69 за руки, і вони перемістилися в приміщення квартири. У той момент, коли потерпілий ОСОБА_4 виштовхнув ОСОБА_63 з квартири, вона побачила обвинуваченого ОСОБА_7 , який кулаком правої руки наніс декілька ударів ОСОБА_4 у правий бік. Вирішивши зафіксувати те, що відбувається, вона взяла відеокамеру і почала знімати конфлікт. Побачивши це, обвинувачений ОСОБА_7 наблизився до неї і наніс правою рукою удар їй в обличчя, від чого в неї пішла кров з носа, після чого ОСОБА_7 знову наніс їй удар лівою рукою. Потерпілий ОСОБА_4 , побачивши, що ОСОБА_7 та ОСОБА_70 намагаються вихопити відеокамеру з її рук, схопив ОСОБА_63 за ліве плече і розвернув від неї. Після цього ОСОБА_7 спустився додому, і повернувся зі своїм собакою бійцівської породи на прізвисько « ОСОБА_71 ». Намагаючись зняти обвинуваченого разом із його собакою, вона направила відеокамеру у їх бік, потім ОСОБА_7 став віддавати собаці команду «Фас» і, наблизившись до неї, намагався вихопити відеокамеру з її рук. Через деякий час собака стрибнула на її праву руку, внаслідок чого відеокамера випала з рук. Коли вона наступила на ремінець від відеокамери, ОСОБА_7 штовхнув її у стіну і побіг за акумулятором, який зірвав із відеокамери. Вона почала кликати доньку, щоб та взяла акумулятор, проте обвинувачений ОСОБА_7 вихопив із рук її дочки ОСОБА_21 акумулятор. Потім обвинувачений ОСОБА_7 завдав ОСОБА_4 два удари у правий бік, після чого вона відтягнула обвинуваченого від ОСОБА_4 . У цей момент, на сходах четвертого поверху, вона побачила ОСОБА_72 , якому умовними знаками показала, щоб він не втручався, а обвинувачений ОСОБА_7 побачивши ОСОБА_73 втік зі сходинкового майданчика. У цей час потерпілий ОСОБА_4 подзвонив у двері сусідньої квартири АДРЕСА_7 , звідки вийшла сусідка ОСОБА_64 , якій ОСОБА_60 почав пояснювати, що на них напали. Потім вона зайшла до коридорного приміщення їхньої квартири, де попросила у дочки телефон, щоб викликати міліцію. Тим часом ОСОБА_70 дістала мобільний телефон і почала комусь дзвонити, як вона зрозуміла своєму чоловікові. Вирішивши зробити фотознімки, вона зайшла додому для того, щоб взяти фотоапарат. У цей момент з ліфта вийшов ОСОБА_74 , якому ОСОБА_60 пояснив, що тут відбувається. Побачивши ОСОБА_75 , обвинувачений ОСОБА_7 став кричати на останнього, на що ОСОБА_74 нічого не відповідав і продовжував стояти. Почувши плач дітей, ОСОБА_4 пішов додому, щоб перевірити чи все гаразд. Через деякий час вона побачила, як сходами піднімаються ОСОБА_61 , ОСОБА_65 , ОСОБА_76 та ОСОБА_77 . Знаходячись на сходинковому майданчику, ОСОБА_7 підставивши ногу, заблокував вхідні двері їхньої квартири, після чого до нього приєдналися ОСОБА_61 , ОСОБА_65 та ОСОБА_78 . На піднятий родиною ОСОБА_62 шум почали спускатися сусіди, після чого через деякий час прибули співробітники міліції, які попросили всіх заспокоїтися і розійтися по квартирах для того, щоб дати пояснення (див. п.53, 56).

171. Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_79 суду пояснив, що 01 грудня 2010 року, близько 14 години 30 хвилин перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_8 , почув, як у домофон його квартири подзвонив ОСОБА_80 , з яким він раніше домовлявся про зустріч. Коли він вийшов у коридор квартири і почав одягатися, він почув дзвінок у двері. Відчинивши двері, на порозі побачив ОСОБА_42 та обвинуваченого ОСОБА_7 , який стояв на сходах ліворуч від нього, та які стали висловлюватися грубою нецензурною лайкою і висловлювати погрози на його адресу. Після цього ОСОБА_70 кинулася на нього, при цьому і подряпавши праве око, і почавши завдавати ударів ногами. Заштовхнувши його у квартиру, ОСОБА_70 завдала йому удар в пах, на що він відштовхнув її на сходинковий майданчик і став утримувати від себе на деякій відстані. У цей час обвинувачений ОСОБА_7 завдав йому два удари у правий бік, після чого ОСОБА_70 також завдала йому удар в пах. Вирвавшись із його рук, ОСОБА_70 забігла до квартири, де нанесла його дружині - потерпілій ОСОБА_5 удар у ділянку плеча. Потім вона, ОСОБА_81 вибігла на сходинковий майданчик з квартири, а за нею відразу ж з`явилася ОСОБА_5 з відеокамерою у руках, після чого обвинувачений ОСОБА_7 наблизився до останньої і завдав їй удар правою рукою по обличчю, внаслідок чого у ОСОБА_5 пішла кров із носа. Після цього ОСОБА_70 наблизилася до потерпілої ОСОБА_5 і почала дряпати її праву руку, тоді як обвинувачений ОСОБА_7 намагався вирвати із рук ОСОБА_5 відеокамеру, потім він, ОСОБА_4 , схопивши ОСОБА_63 за ліве плече, розгорнув її, а ОСОБА_7 у цей момент втік. Через деякий час ОСОБА_7 повернувся зі своїм собакою бійцівської породи на прізвисько « ОСОБА_71 », якому став віддавати команду « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Побачивши це, він, ОСОБА_4 , крикнув своїй дружині ОСОБА_5 , щоб вона знімала обвинуваченого ОСОБА_7 з собакою. Потім ОСОБА_70 продовжила завдавати йому, ОСОБА_4 , ударів руками та ногами у різні частини тіла, а обвинувачений ОСОБА_7 повторив команду "Фас" і собака накинувся на ОСОБА_5 , схопивши її за праву руку, від чого відеокамера випала у неї з рук. Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 знову завдав йому, ОСОБА_4 , два удари в правий бік, а його дружині ОСОБА_5 , що намагалася його захистити, вдалося відтягнути ОСОБА_7 від нього. Після цього він, ОСОБА_4 , подзвонив в сусідню квартиру АДРЕСА_7 , яка знаходилася на цьому ж сходинковому майданчику, де відбувалися зазначені події. Коли з цієї квартири вийшла сусідка ОСОБА_64 , ОСОБА_70 стала кричати, щоб її не били, але він, ОСОБА_4 , запевнив ОСОБА_64 , що ОСОБА_63 ніхто не б`є. Потім ОСОБА_70 дістала мобільний телефон і почала комусь телефонувати. Через деякий час на сходинковому майданчику з`явився ОСОБА_22 , якому він почав пояснювати, що тут відбувалося, після чого обвинувачений ОСОБА_7 став кричати і на ОСОБА_22 , але останній нічого не відповідав і продовжував стояти. Почувши плач своїх дітей, які доносився з його квартири, він, ОСОБА_4 , повернувся додому, щоб перевірити чи все в порядку. Перебуваючи вдома, він почув крик зі сходинкової площадки, після чого спробував вийти в коридор, проте не зміг відчинити двері, які, як він зрозумів, утримувала родина ОСОБА_62. Вийти з квартири він зміг тільки тоді, коли приїхали співробітники міліції і всі розійшлися по квартирах писати пояснення (див. п.49, 52).

172. Допитаний у судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_82 (знайомий потерпілих) - очевидець бійки, суду пояснив, що 01 грудня 2010 року, близько 14.15 він приїхав додому до потерпілих ОСОБА_66 з візитом у їх особистих справах, про що домовлялися заздалегідь. Подзвонив у домофон їх квартири, йому відкрили, але зайшов він не одразу, - докурив сигарету, притримуючи вхідні під`їздні, при цьому почув з під`їзду крики декількох людей та звуки бійки. Потім ліфтом він піднявся до квартири ОСОБА_66, але помилився поверхом та приїхав на 4 поверх. Коли він почав спускатися на 3 поверх, де розташована квартира ОСОБА_66, то зі сходів на майданчику між 3 та 4 поверхом побачив, що на сходинковому майданчику 3 поверху перед квартирою ОСОБА_66 йде бійка: обвинувачений ОСОБА_7 і його донька ОСОБА_70 , били потерпілого ОСОБА_4 , при цьому він бачив, як обвинувачений ОСОБА_7 декілька раз вдарив потерпілого ОСОБА_4 по ребрах, від чого той трохи аж присів. Там же знаходилася потерпіла ОСОБА_5 , в якої з носа текла кров, її футболка була в крові, вона намагалася відтягнути нападників від ОСОБА_4 . Там також була собака, яка бігала без повідця та намордника. Він, свідок, в бійку не втручався, а оскільки боїться собак, то сів у ліфт на 4 поверху та поїхав на перший поверх, де при виході зустрів ОСОБА_22 (див. п.135).

173. Допитана у судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_21 (донька потерпілих) - очевидець бійки, суду пояснила, що проживає разом з потерпілими в одній квартирі. 01 грудня 2010 року вона була вдома, та близько 14.30 почула, що хтось прийшов до їх квартири і пішла подивитися, хто це. Коли вийшла в коридор квартири, то побачила, що на вході знаходиться її батько - потерпілий ОСОБА_4 та мешканка з іншої квартири в їхньому під`їзді ОСОБА_70 , яка била батька руками і ногами, а він намагався захищатися та вгамувати її, виштовхуючи на сходинковий майданчик, куди вони незабаром й перемістилися. В цей момент на сходинковому майданчику з`явився батько ОСОБА_36 - обвинувачений ОСОБА_7 , який теж почав бити потерпілого ОСОБА_4 руками, та вона побачила, як він декілька разів вдарив його по ребрах. На шум з квартири вибігла її мати - потерпіла ОСОБА_5 , якій обвинувачений ОСОБА_7 теж завдав ударів рукою в обличчя, від чого в неї з носа пішла кров. Вони з матір`ю намагалися засняти те, що відбувається на відеокамеру, але обвинувачений ОСОБА_7 вибивав відеокамеру та батарею до неї з рук, натравлював на них свою собаку, яку він незабаром привів (див. п.88)

174. Допитаний у судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_22 , суду пояснив, що 01 грудня 2010 року близько 14.30 год. йому зателефонувала потерпіла ОСОБА_5 , та повідомила, що на неї та на її чоловіка напала сім`я ОСОБА_62 , і покликала на допомогу. Він одразу пішов на допомогу ОСОБА_102. Коли він туди прийшов, на вході в під`їзд, він зіткнувся з ОСОБА_83 , який звідти виходив, а з під`їзду було чути крики декількох людей. Ліфтом він піднявся на 3 поверх та побачив потерпілого ОСОБА_4 , який стояв біля дверей своєї квартири, тримався за бік та протирав око. Біля потерпілого ОСОБА_4 стояла потерпіла ОСОБА_5 , в неї на обличчі та на одежі була кров. Тут же, біля ліфту стояла ОСОБА_70 та мешканка квартири, що біля ліфту на 3 поверсі - ОСОБА_103. Ніна. Було чути, як в квартирі ОСОБА_66 плакали їх діти, тому ОСОБА_4 , тримаючись за бік, пішов їх заспокоїти. В цей момент з`явився обвинувачений ОСОБА_7 , який піднімався сходами зі своїми родичами: дружиною, сином та зятєм, на сходинковий майданчик 3 поверху, та побачивши його (свідка), почав лаятися на нього, питаючи, що він тут робить, спробував збити його з ніг, також з`явилися син обвинуваченого ОСОБА_7 та його зять ОСОБА_84 , які намагалися нанести йому удари, а його дружина схопила за голову, подряпавши за вухами. ОСОБА_5 намагалася їх відтягнути від нього, та це тривало близько півгодини. Напали на нього очевидно через те, що він став свідком. Потім з`явився сусід з 4 поверху з квартири АДРЕСА_9 , а потім син останнього ОСОБА_85 , якому вдалося трохи розборонити усіх. Потім приїхала міліція, всі розійшлися по квартирах писати пояснення. У потерпілого ОСОБА_4 око було червоним, він постіно тримався за правий бік та важко дихав. У потерпілої ОСОБА_5 одяг був в крові, права рука дуже подряпана. Потім він, свідок, хотів з потерпілим ОСОБА_104 їхати в лікарню на обстеження та фіксацію побоїв, але ОСОБА_86 зі своїми родичами цьому заважали (див. п.77).

175. Допитана у судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_87 , суду пояснила, що безпосередньо вона бійку не бачила, проживає з чоловіком в тому ж багатоквартирному будинку, де проживають родини обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_66. 01 грудня 2010 року, близько 16.30 вона зайшла до під`їзду, де вони проживають, та побачила потерпілу ОСОБА_5 в крові, і потерпілого ОСОБА_4 , який тримався за бік, який, судячи з його емоцій, в нього очевидно болів. Оскільки вона 12 років пропрацювала в медичній галузі, то кров від інших речовин вона відрізняє одразу, також як і може за реакціями людини побачити, що в неї щось болить. Потерпілі розповіли їй, що незадовго до її приходу, в під`їзді на сходинковому майданчику біля квартири ОСОБА_66 трапилася бійка, під час якої обвинувачений ОСОБА_7 завдав ударів по ребрах та в обличчя потерпілому ОСОБА_4 , а потерпілу ОСОБА_5 вдарив в обличчя, від чого в неї з носа пішла кров. За словами ОСОБА_66 , у бійці на стороні ОСОБА_7 також приймала участь його донька ОСОБА_70 (див. п.87).

176. Допитана у судовому засіданні свідок захисту ОСОБА_88 (дружина обвинуваченого ОСОБА_7 ), суду пояснила, що їх родина проживає в квартирі, що розташована в одному під`їзді з квартирою потерпілих ОСОБА_66 ще з радянських часів. До 2009 року між їх сім`ями конфліктів не було, але у цьому році донька вийшла заміж за чоловіка, який за національністю є євреєм, через що потерпілий ОСОБА_4 почав постійно цькувати зятя на національному підґрунті, та дійшло до того, що 02.09.2010 їх родина ( ОСОБА_89 ) були змушені звернутися до міліції із відповідною заявою проти ОСОБА_4 . Крім того, потерпілий ОСОБА_4 самовільно захопив частину земельної ділянки на прибудинковій території для облаштування собі автостоянки прямо під вікнами їх квартири (ОСОБА_105), заважаючи іншим користуватися цією ділянкою, про що їх родина ( ОСОБА_89 ) теж почали писати скарги до різних інстанцій. У відповідь, родина ОСОБА_66 почала теж писати різні скарги проти членів сім`ї ОСОБА_62 , та за нетривалий час написали на них більше 50 скарг. Врешті-решт, органами місцевої влади було винесено припис про примусове знесення самовільної автостоянки, яку облаштував ОСОБА_4 , та ця дія була призначена на 01.12.2010. Вона (свідок ОСОБА_88 ) в той день бачила, як почався демонтаж незаконної автостоянки, після чого з донькою та зятем поїхала на дачу, а обвинувачений ОСОБА_7 залишився вдома з її мамою, яка є інвалідом 1 групи та іншою донькою - ОСОБА_90 . По дорозі на дачу їй зателефонував ОСОБА_7 , який повідомив, що ОСОБА_4 схопив ОСОБА_63 , потягнув її на сходинковий майданчик біля своєї квартири, та її там б`є. Вона (свідок ОСОБА_88 ) одразу попросила зятя повертатися додому, та коли вони приїхали та зайшли у під`їзд, її донька ОСОБА_70 все ще знаходилася на сходинковому майданчику біля квартири ОСОБА_66, куди вона, свідок, й піднялась. Там вона побачила, що потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тримають ОСОБА_63 , при цьому ОСОБА_4 пинає її ногами. Там же був ї інший мешканець їхнього будинку - ОСОБА_91. Вона почала відтягувати ОСОБА_63 від ОСОБА_66, але ОСОБА_91 вдарив її ногою в груди, від чого вона впала. Потім приїхала міліція, після чого всі розійшлись по квартирах, а ОСОБА_70 стала їй розповідати, як її били ОСОБА_92 , голова її була у побілці від стін під`їзду, светр розтягнутий. Потім приїхала швидка і ОСОБА_63 госпіталізували. Свідок також зазначила, що 15.11.2010 ОСОБА_5 подала до суду позов проти неї, ОСОБА_93 про захист честі за те, що вона назвала її проституткою, та ОСОБА_70 як раз 01.12.2010 отримала копію цього позову і пішла з`ясовувати до ОСОБА_66 , що це таке, а сукупності із подіями щодо значення незаконної автостоянки, та на тлі вищезазначеної передісторії, й спалахнула бійка. Також свідок пояснила, що вона не бачила, щоб її чоловік - обвинувачений ОСОБА_7 бив потерпілих, на ОСОБА_5 крові вона не бачила (див. п.136).

177. Допитаний у судовому засіданні свідок захисту ОСОБА_94 (син обвинуваченого ОСОБА_7 ), суду пояснив, що 01.12.2010 відбувався демонтаж незаконної автостоянки, яку облаштував у дворі ОСОБА_4 , початок цього він бачив. Потім він з матір`ю - ОСОБА_95 , поїхав на дачу, а батько - обвинувачений ОСОБА_7 , залишився вдома. По дорозі батько зателефонував і повідомив, що ОСОБА_92 б`ють його сестру ОСОБА_63 , у зв`язку з чим він розвернув машину та вони поїхали додому, при цьому він, свідок, зателефонував до міліції та викликав наряд на адресу їх мешкання. Забігши до під`їзду, він побачив, що ОСОБА_4 забіг до себе в квартиру, а ОСОБА_5 та мешканець їхнього будинку ОСОБА_91 б`ють ОСОБА_96 . Потім приїхала міліція та швидка допомога, всі розійшлися. Щоб хтось бив ОСОБА_66 , він, ОСОБА_94 , не бачив (див. п.142)

178. Місце скоєння правопорушення було встановлено протоколом огляду місця події від 05 грудня 2010 року, відповідно до якого, працівниками міліції було оглянуто сходинковий майданчик, розташований на третьому поверху будинку АДРЕСА_3 (т.1 ДСП а.с.21).

179. Характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_97 було встановлено висновком судово-медичної експертизи № 640е від 15 березня 2011 року, згідно з висновками якої у нього було виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, поперекового перелому VII-VIII ребер праворуч по середньо-підпахвовій лінії з задовільним стоянням уламків; травматичної ерозії рогівки, які спричинені від дії тупого предмету (предметів). Враховуючи характер, локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, згідно даних медичної документації можна вказати, що вони утворилися в термін незадовго до госпіталізації в стаціонар МКЛ - можливо 01.12.2010 року, як сказано слідчим у постанові. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітки, поперекового перелому VII-VIII ребер праворуч по середньо-підпахвовій лінії з задовільним стоянням уламків, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді: травматичної ерозії рогівки, зазвичай може бути віднесено до легких тілесних ушкоджень, як таких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6 (т.1 ДСП а.с. 84-85).

180. Характер та ступень тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_5 було встановлено висновком судово-медичної експертизи № 3911е від 30 листопада 2011 року, згідно з яким у неї були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців, саден на обличчі, тулубі та верхніх кінцівках, які могли виникнути від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в термін, на який вказує обстежена. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки. На підставі п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6 (т.2 ДСП а.с. 137-139).

181. Згідно протоколів відтворення обстановки та обставин події від 25 лютого 2011 року, 11 березня 2011 року, а потім і 09 листопада 2011 року, проведеного за участю судово-медичного експерта ОСОБА_98 , а також протоколу слідчого експерименту від 20 вересня 2016 року, проведеного за участю судово-медичного експерта ОСОБА_99 , потерпілий ОСОБА_4 розповів про обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які виразилися у нанесенні тілесних ушкоджень йому та його жінці - потерпілій ОСОБА_5 . При цьому потерпілий ОСОБА_4 вказав на місце, час та спосіб вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_7 , механізм та локалізацію заподіяння тілесних ушкоджень, а також місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7 в момент нанесення ударів (т.1 ДСП а.с. 89-92, 99-100, т.2 ДСП, 116-126, т.7 ДСП а.с.64-68).

182. За наслідками проведення відтворення обстановки та обставин події від 11 березня 2011 року та 09 листопада 2011 року, по справі проведено додаткові судово-медичні експертизи №641е від 15 березня 2011 року та №3822е від 21 листопада 2011 року. Так, у додатковій судово-медичній експертизі №641е від 15 березня 2011 року експерт дійшов наступного висновку: «У ОСОБА_4 виявлені ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини, поперекового перелому VII-VIII-го ребер праворуч по середньо-підпахвовій лінії з задовільним стоянням уламків; травматичної ерозії рогівки, які спричинено від дії тупого твердого предмету (предметів). Врахвуючи характер, локалізацію, виявлених тілесних ушкоджень, згідно даних медичної документації можна вказати, що вони утворилися в термін незадовго до госпіталізації в стаціонар 16 МКЛ - можливо 01.12.10 року, як вказано слідчим у постанові. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини, поперекового перелому VII-VIII-го ребер праворуч по середньо-підпахвовій лінії з задовільним стоянням уламків відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді: травматичної ерозії рогівки зазвичай може бути віднесено до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). п.2.3.3. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6». «З урахунком характеру, та анатомічної локалізації виявлених тілених ушкоджень можна вказати, що механізм їх утворення не суперечить механізму, на який вказує обстежений в ході відтворення обстановки та обставин події за його участю від 11.03.11 року».

У додатковій судово-медичній експертизі №641е від 15 березня 2011 року експерт дійшов наступного висновку: «Виявлене у потерпілого ОСОБА_4 тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з переломом VII-VIII ребер справа по середньо-підпахвовій лінії, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), виникло від дії тупого твердого предмету (предметів), не виключено, за умов, зазначених у відтворення обстановки та обставин події від 25 лютого 2011 року та від 09 листопада 2011 року, тобто внаслідок удару (ударів) кулаком у праву половину грудної клітини (т.1 ДСП а.с.97-98, т.2 ДСП а.с.130-131).

183. За наслідками проведення слідчого експерименту від 20 вересня 2016 року, по справі проведено додаткову судово-медичну експертизу №3662е від 24 вересня 2016 року, згідно висновків якої, локалізація та характер виявлених у потерпілого ОСОБА_4 тілесних ушкоджень у вигляді травматичної ерозії рогівки правового ока та закритої тупої травми грудної клітини з переломами 7- 8 ребер праворуч по середньо-пахвовій лінії з задовільним стоянням уламків, не суперечать механізму їх спричинення, на який вказує ОСОБА_4 в ході проведення слідчого експерименту за його участі від 20.09.2016 року (т.7 ДСП а.с.72-73).

184. Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 20 вересня 2016 року, проведеного за участю судово-медичного експерта ОСОБА_99 , потерпіла ОСОБА_5 розповіла про обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які виразилися у нанесенні їй та її чоловіку потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, та продемонструвала це на місці вчинення кримінальних правопорушень. При цьому потерпіла ОСОБА_5 вказала на місце, час та спосіб вчинення кримінального правопорушення, механізм та локалізацію заподіяння тілесних ушкоджень, а також місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7 в момент нанесення ударів (т.7 ДСП а.с.60-63).

185. За наслідками проведення слідчого експерименту від 20 вересня 2016 року, по справі проведено додаткову судово-медичну експертизу №3661е від 24 вересня 2016 року, згідно висновків якої, локалізація та характер виявлених 02.12.2010 року у потерпілої ОСОБА_5 тілесних ушкоджень у вигляді синців - в правій надбрівній області по внутрішньому куту, по задній передньо-зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, по передньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині та по передньо-внутрішній поверхні лівої молочної залози; синців з саднами на їх тлі по задній поверхні правого передпліччя від ліктьового суглобу до середньої третини; саден - по променевому краю правого передпліччя в нижній та середній третині, на тильній поверхні лівої кісті по ліктьовому краю та по тильній поверхні 3-5 пальців правої кісті, не суперечать механізму їх спричинення, на який вказує ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту за її участі від 20.09.2016 року (т.7 ДСП а.с.77-78).

186. Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23 вересня 2016 року, свідок ОСОБА_82 розповів про обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке виразилося у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , очевидцем чого він випадково став, та продемонстрував це на місці вчинення кримінальних правопорушень. При цьому свідок ОСОБА_67 вказав на місце, час та спосіб вчинення кримінального правопорушення, механізм та локалізацію заподіяння тілесних ушкоджень, а також місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7 в момент нанесення ударів потерпілому ОСОБА_4 , а також місцезнаходження потерпілої ОСОБА_5 , у якої з носа текла кров (т.7 ДСП а.с.104-112).

187. Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23 вересня 2016 року, свідок ОСОБА_22 розповів про наслідки вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке виразилося у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , свідком чого він став безпосередньо після цього, а також про те, як родина ОСОБА_62 побила його за те, що він став свідком, та продемонстрував це на місці вчинення кримінальних правопорушень. При цьому свідок ОСОБА_22 вказав на місце, час та спосіб зазначеного, як потерпілий ОСОБА_4 тримався за правий бік, що в нього болів після ударів обвинуваченого ОСОБА_7 , а також місцезнаходження потерпілої ОСОБА_5 , у якої обличчя та одяг були в крові (т.7 ДСП а.с.113-123).

188. Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23 вересня 2016 року, свідок ОСОБА_21 розповіла про обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які виразилися у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 та потерпілій ОСОБА_5 , очевидцем чого вона стала, та це відбувалося прямо на її очах, та продемонструвала це на місці вчинення кримінальних правопорушень. При цьому свідок ОСОБА_21 вказала на місце, час та спосіб вчинення кримінального правопорушення, механізм та локалізацію заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим, а також місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7 в момент нанесення ударів потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.7 ДСП а.с.124-137).

189. Досліджені судом аудіо-відеодокази свідчать про наявність конфліктної ситуації між родинами ОСОБА_62 та ОСОБА_66 впродовж тривалого часу (див п.143).

V. Оцінка суду.

190. На початку оцінки, суд звертає увагу на загальні положення щодо доказування в кримінальному процесі, застосування яких в даному конкретному випадку створює умови для реалізації завдань кримінального провадження.

Так, частиною другою статті 17 КПК закріплено стандарт доказування «поза розумним сумнівом», перед застосовуванням якого, суд вважає за необхідне зазначити, що не будь-який сумнів можна констатувати як розумний, існування сумнівів при прийнятті рішення є природним та не означає, що в разі наявності таких, рішення є неправильним. Поняття «поза розумним сумнівом» не тотожне поняттю «абсолютна впевненість», яка передбачає непохитність і відсутність будь-яких вагань.

Із статті 94 КПК випливає стандарт «внутрішнього переконання», зміст якого зводиться до того, що суддя повинен вільно оцінювати докази на основі свого внутрішнього переконання, яке виникає не з вузької оцінки доказів наданих сторонами, а з оцінки їх з урахуванням життєвого досвіду судді та всіх обставин справи.

Як відомо, ст.94 КПК України покладає обов`язок на суд оцінити кожен з досліджених доказів з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення.

Оцінюючи надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, суд вважає, що описані вище докази є належними, так як відповідають критеріям визначеним в ст.85 КПК України та підтверджують обставини, які підлягають доказуванню і мають значення для кримінального провадження.

Оцінюючи надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази з точки зору допустимості, суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч.2 ст.84 КПК України містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК України мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК України порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).

Враховуючи, що ці критерії були дотримані органом досудового слідства, суд вважає за можливе визнати всі докази обвинувачення допустимими. Також у суду немає підстав вважати недопустимими й докази, надані стороною захисту, зокрема показання свідків захисту.

Отже, оцінюючи надані та дослідженні докази в їх сукупності, суд вважає, що їх достатньо для висновку про те, що вина обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях доведена, виходячи з наступного:

- у потерпілих ОСОБА_66 судово-медичними експертами виявлено тілесні ушкодження, характер яких, ступень тяжкості, локалізацію та механізм утворення описано у вищезгаданих численних висновках експертів;

- протягом майже 14 років, потерпілі ОСОБА_92 у їх численних поясненнях на допитах як на досудовому слідстві, так і в суді на різних етапах розгляду справи, у тому числі, й перш за все (що суд бере до уваги) - в суді під час розгляду даного кримінального провадження (див п.п.48, 52, 53, 56, 170, 171), послідовно наполягають на тому, що виявлені у них тілесні ушкодження їм спричинено саме обвинуваченим ОСОБА_7 при обставинах, зазначених в обвинувальному акті. При цьому, пояснення потерпілих ОСОБА_66 щодо обставин та механізму спричинення їм тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 , не тільки співпадають між собою та доповнюють одне одного, але й за висновками численних експертиз, проведених у тому числі й за наслідками слідчих експериментів за участю потерпілих, ці пояснення не суперечать характеру та локалізації виявлених у потерпілих тілесних ушкоджень;

- пояснення потерпілих щодо обставин спричинення їм тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_7 , характеру цих тілесних ушкоджень, локалізації та механізму утворення підтверджуються поясненнями очевидців - свідків ОСОБА_72 та ОСОБА_21 , які бачили це на власні очі. І якщо пояснення ОСОБА_21 ще можна було б поставити під сумнів як зацікавленої особи, оскільки вона є донькою потерпілих, то у сукупності із поясненнями очевидця ОСОБА_72 , який не є родичем потерпілих, та поясненнями самих потерпілих, покази цих свідків - очевидців події, не тільки співпадають між собою та доповнюють одне одного, але й співпадають із висновками численних експертиз, проведених у тому числі й за наслідками слідчих експериментів за участю потерпілих. Ці пояснення не суперечать характеру, локалізації та механізму утворення виявлених у потерпілих тілесних ушкоджень;

- свої пояснення свідки ОСОБА_67 та ОСОБА_21 , які стали очевидцями спричинення тілесних ушкоджень потерпілих ОСОБА_66 обвинуваченим ОСОБА_7 , повністю підтвердили під час проведення слідчих експериментів за їх участю, повно та всебічно продемонструвавши на місці пригоди обставини побиття обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілих ОСОБА_66;

- пояснення свідків ОСОБА_72 та ОСОБА_21 , які стали очевидцями спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_102 обвинуваченим ОСОБА_7 , опосередковано підтверджуються й поясненнями свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_100 , які хоч і не бачили, як саме обвинувачений ОСОБА_7 завдав тілесних ушкоджень потерпілим, але бачили наслідки цього безпосередньо після їх побиття, та продемонстрували ці обставини під час слідчих експериментів, проведених за їх участю.

Щодо доводів обвинуваченого.

Перш за все, суд бере до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка захисту ОСОБА_93 про те, що неприязні відносини між їх сім`єю та сім`єю ОСОБА_66 виникли задовго до подій 01.12.2010, і були зумовлені діями останніх щодо облаштування автостоянки на земельній ділянці у дворі багатоквартирного дому, де вони всі проживають, яку саме в цей день, 01.12.2010, органи місцевої влади за зверненнями його дружини - ОСОБА_61 та доньки - ОСОБА_36 , мали демонтувати. До цього додавалися й неприязні відносини між родинами ОСОБА_66 та ОСОБА_62 з приводу багаточисельних скарг одна на одну до органів влади та до правоохоронних органів, у тому числі й щодо відношення потерпілих ОСОБА_66 до чоловіка ОСОБА_36 , єврея за національністю.

Також, суд бере до уваги той факт, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 листопада 2011 року у справі №2-6212/2011, було визнано інформацію, поширену ОСОБА_95 про те, що ОСОБА_5 «проститутка та повія» такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію останньої, а з ОСОБА_93 на її користь стягнуто 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (т.2 ДСП а.с.150).

З позовом у цій цивільній справі ОСОБА_5 звернулася до суду 15 листопада 2010 року, та цей факт підтверджує наявність підстав для загострення взаємовідносин між сім`ями ОСОБА_62 та ОСОБА_66 саме у період другої половини листопада 2010 року аж до 01 грудня 2010 року.

Виходячи з цього, суд вважає слушною та сприймає як найбільш вірогідну версію свідка захисту ОСОБА_93 про те, що її донька ОСОБА_70 , отримавши 01.12.2010 копію позову у вищезгаданій цивільній справі №2-6212/2011, пішла з`ясовувати до ОСОБА_66 підстави позову, що у сукупності із подіями стосовно знесення незаконної автостоянки, та на тлі вищезазначеної передісторії, призвело до бійки між нею та потерпілими ОСОБА_104.

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_7 , який прибув на місце цієї бійки на сходинковому майданчику біля квартири ОСОБА_66 для з`ясування відносин з останніми та, очевидно, для захисту своєї доньки, безумовно мав неприязні відносини до потерпілих ОСОБА_66, що повністю охоплюється диспозицією обвинувачення, висунутого проти нього.

Наведене дає підстави відхилити доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що у нього не могли виникнути неприязні відносини до ОСОБА_66, оскільки металеву огорожу на самовільно захопленій земельній ділянці в той день, 01.12.2010 місцева влада демонтувала не у нього, а саме у ОСОБА_4 .

Водночас, доходячи до такого висновку, суд зазначає, що достатнього комплексу ознак перебування обвинуваченого ОСОБА_7 в стані необхідної оборони, передбачених частинами першою та другою статті 36 Кримінального Кодексу України, а відтак і необхідності застосування до потерпілих ОСОБА_66 фізичної сили, спрямованої на спричинення їм вищезгаданих тілесних ушкоджень, матеріали справи не містять.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що потерпілі ОСОБА_92 до міліції із заявами про їх побиття, також як і за медичною допомогою, 01.12.2010 не зверталися, не заслуговують на увагу, оскільки представники міліції в той день на місце пригоди виїжджали та її обставини документували, при цьому хто саме їх викликав, вирішального значення не має. Факт же отримання тілесних ушкоджень потерпілими саме 01 грудня 2010 року підтверджується не тільки їх поясненнями та поясненнями свідків обвинувачення, але й не виключається багаточисельними висновками судово-медичних експертиз, проведених по справі. При цьому факт госпіталізації потерпілого ОСОБА_4 02.12.2010 о 20.20 год. до міської лікарні №16 з діагнозом «Дискогенна радікулопатія», тобто через 30 годин після того, як йому було спричинено тілесні ушкодження, проблеми зі здоров`ям у нього, що почалися задовго до зазначених подій (отримання 3 групи інвалідності за вказаним вище діагнозом 04.01.2010), також як і первинна діагностика щодо підозри на переломи 6-7, а не 7-8 ребер, теж спростовуються висновками експертів.

Суд також відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що під час досудового розслідування тривалий час вважалося, що тілесні ушкодження ОСОБА_4 спричинила невідома особа, оскільки, виходячи з аналізу динаміки досудового розслідування, на той час треба було розмежувати ступень участі обвинуваченого ОСОБА_7 та його доньки ОСОБА_36 у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілим, що врешті-решт й відбулося.

Не може суд взяти до уваги й доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що на відтворенні обстановки та обставин події з потерпілим ОСОБА_4 від 09.11.2011, він продемонстрував таке розташування осіб, які були присутні під час отриманні ним травм біля його квартири на сходинковому майданчику третього поверху будинку АДРЕСА_3 , при якому завдати йому ударів в місце перелому ребер фізично начебто не можливо, знаходячись з іншого боку від нього, та ще й нижче по сходах, оскільки це спростовується іншими слідчими діями щодо відтворення обстановки та обставин події з потерпілим ОСОБА_4 , слідчим експериментом, проведеним з ним, поясненнями свідків обвинувачення та слідчими експериментами з ними, а також висновками численних судово-медичних експертиз, проведених, у тому числі, й за наслідками відтворення обстановки та обставин події з потерпілим ОСОБА_4 .

Аналізуючи досліджені докази, судом у ході судового розгляду при дослідженні даних письмових доказів порушень вимог ст. ст. 104, 223, 240 КПК України не встановлено.

Окрім наведеного, суд також бере до уваги наступне:

Згідно із п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

В силу вимог ст. ст. 370, 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд бере до уваги також висновки Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року наголосив на наступному: «Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

В даному випадку, суд розцінює поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду, як захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливій для нього судово-слідчій ситуації.

Відповідно до ч.2 ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.3 ст.26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.

Одночасно з цим, суд наголошує на тому, що відповідно до вимог ст.ст.22,26 КПК України, судом були створені всі умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

191. З огляду на вищевикладене, суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у спричиненні умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Крім того, також доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_7 , своїми умисними діями, які виразились в спричиненні умисних легких тілесних ушкодженнях ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування.

VI. Призначення покарання.

192. Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В даному випадку, обставин, передбачених ст.66 КК України, що пом`якшують покарання, та обставини, передбачені ст.67 КК України, що обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, з яких, відповідно до ч.4 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, є нетяжким злочином, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, відповідно до ч.2 ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Суд, при визначені покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, який є інвалідом 2 групи по загальному захворюванню безстроково (т.4 ДСП а.с.5), раніше не судимий (т.7 ДСП а.п.146), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т.7 ДСП а.п.147), негативно характеризується частиною мешканців будинку 1 д/м «Сокіл-1» як такий, що в своїй багатодітній родині не може забезпечити лад та спокій: там часті сварки та скандали, члени його родини ображають сусідів та погрожують (т.7 ДСП а.с.150), іншою частиною мешканців будинку 1 д/м «Сокіл-1» характеризується позитивно, як примірний сім`янин, що виростив 5 дітей, які гарно виховані та освідченні, працював в ДСУ-418 майстром та в 55 років пішов на заслужений відпочинок, відповідальний, ввічливий та коректний (т.5 а.с.145).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді двох років позбавлення волі за ч.1 ст.122 КК України та штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень) 00 коп. за ч.1 ст.125 КК України.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити до відбуття покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Таке покарання, на думку суду, буде відповідати принципам та меті його призначення.

193. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1)два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2)три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3)п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Водночас, за санкціями, передбаченими Кримінальним Кодексом України:

-діяння, передбачене ч.1 ст.122 КК України карається виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років;

-діяння, передбачене ч.1 ст.125 КК України карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою обставиною для закриття справи, у зв`язку з чим необхідна згода особи на звільнення від кримінальної відповідальності, а за її відсутності, суд вправі звільнити особу від покарання, оскільки відповідно до ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Верховний Суд у Постанові від 12.11.2019 №566/554/16-к вказав, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав, та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК може звільнити від нього засудженого.

В даному випадку, вчинені ОСОБА_7 протиправні дії суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України, яка згідно із статтею 12 КК України є нетяжким злочином за який передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, та ч.1 ст.125 КК України, яка згідно із статтею 12 КК України є кримінальним проступком, за який передбачено максимальне покарання у вигляді виправних робіт на строк до одного року. Водночас, зазначені події мали місце в грудні 2010 року, тобто на момент винесення даного вироку суду, минуло майже чотирнадцять років з моменту вчинення цих кримінальних правопорушень.

Даних про те, що обвинувачений ухилявся від суду та слідства чи вчинив нове кримінальне правопорушення у суду немає.

З огляду на викладене, ОСОБА_7 необхідно звільнити від призначеного судом покарання за вказаними статтями КК України на підставі п.п.1-3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

VII. Щодо цивільних позовів.

194. Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням шкода може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за встановленими цим Кодексом правилами. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з положеннями ч.1 ст.129 КПК, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити зв`язок між діянням і шкодою, що настала і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

195. В даному випадку у цій справі, потерпілі, пред`явивши цивільні позови до обвинуваченого задовго до початку розгляду справи у даному провадженні №1-кп/201/31/2024, ще на стадії досудового розслідування, в подальшому неодноразово змінювали їх, доповнювали та уточнювали (див.п.п.1, 37, 98, 112, 114, 157, 161).

196. Останній раз під час досудового розслідування потерпілі подали цивільні позови 28 листопада 2013 року, у яких просили: потерпілий ОСОБА_4 - стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , на свою користь 11 364 грн., а в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн., а потерпіла ОСОБА_5 - стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 73 грн., а в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн. Перед початком розгляду справи по суті, 30 березня 2018 року потерпілий ОСОБА_4 збільшив свої позовні вимоги щодо майнової шкоди до 30864 грн. (див. п.п.37, 112, 114).

197. В остаточній редакції позову від 24 червня 2024 року ОСОБА_4 просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на свою користь:

-витрати на правничу допомогу за період досудового слідства у розмірі 8000 грн.;

-витрати на правничу допомогу за період судового розгляду з 13.10.2017 по 27.05.2024 у розмірі 17 000 грн.;

-150 000 грн. в рахунок відшкодування моральних страждань (див п.157).

В остаточній редакції позову від 16 липня 2024 року ОСОБА_5 просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на свою користь 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральних страждань (див п.161).

198. Зважаючи на приписи ч.1 ст.127 КПК України щодо строку подачі цивільного позову у кримінальному провадженні, суд вирішує позовні вимоги потерпілих саме в редакції до початку судового розгляду, та доходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог.

Щодо вимог про відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В даному випадку, судом встановлено, що розмір обґрунтованих документально підтверджених витрат потерпілого ОСОБА_4 у зв`язку з лікуванням після отриманих тілесних ушкоджень становить 1340,00 грн. Зазначений розмір майнової шкоди підтверджується дослідженими в судовому засіданні медичними документами (квитанціями та чеками долученими до матеріалів провадження). За таких обставин вимога про стягнення з обвинуваченого 1340,00 грн. відшкодування майнової шкоди підлягає задоволенню. В частині ж вартості пошкодженої відеокамери, слід відмовити, оскільки доказів її належності потерпілому матеріали справи не містять, навпаки, було встановлено, що ця відеокамера належить свідку ОСОБА_22 , та він її надав ОСОБА_102 в тимчасове користування.

Також документально підтверджені витрати потерпілої ОСОБА_5 у розмірі 73 грн., які вона понесла у зв`язку із складанням висновку спеціаліста СМЕ стосовно тілесних ушкоджень, спричинених їй обвинуваченим ОСОБА_7 , та в цій частині її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до статті 1167, 1177 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, потерпілим було заподіяно душевні страждання, які виражаються у порушенні їх звичайного способу життя, оскільки вони були змушені лікуватися, при цьому потерпілий ОСОБА_4 - стаціонарно. Потерпілі відчували фізичний та душевний біль, не могли повноцінно реалізовувати свої плани, втратили нормальні життєві стосунки, спокій та рівновагу. З урахуванням характеру, обсягу моральних страждань, їх тривалості та тяжкості вимушених змін у житті потерпілих, суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 10 000 грн. на кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.118 цього Кодексу, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим/цивільним позивачем та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим («Двойних проти України», «Гімайдуліна і інших проти України», «East/West Alliance Limited» проти України», «Баришевський проти України»).

Проте до позову не долучено будь-яких доказів на підтвердження витрат потерпілих на правничу допомогу - документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку. При цьому суд не може прийняти до уваги довідки, видані адвокатом ОСОБА_6 про те, скільки грошових коштів він отримав від потерпілих, оскільки вони не відносяться до категорії платіжних документів. Крім того, потерпілі не надали акти приймання-передачі отриманих ними послуг з правової допомоги, не надали й переліку цих послуг, що у своїй сукупності є підставою для відмови у стягненні з обвинуваченого ОСОБА_7 витрат потерпілих на правову допомогу, які вони, за їх твердженням, понесли.

VIII. Інші питання

199. Речові докази (відеодиски) - зберігати при справі.

200. Судові витрати по справі відсутні, запобіжний захід не обирався.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі за ч.1 ст.122 КК України і штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень) 00 коп. за ч.1 ст.125 КК України.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити до відбуття покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання на підставі п.п.1-3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 1340 грн. (одну тисячу триста сорок гривень) 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 10 000 грн. (десять тисяч гривень) 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 73 грн. (сімдесят три гривні) 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 10 000 грн. (десять тисяч гривень) 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Речові докази (відеодиски) - зберігати при справі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1