ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2368/24 Справа № 235/7308/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2024 року відносно ОСОБА_8 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорську Донецької області, громадянин України, раніше неодноразово засуджений, останній раз 23.09.2022 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; мешкає: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Стягнуто з нього процесуальні витрати. Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 04 квітня 2021 року, приблизно о 00 год. 15 хв., точного часу досудовим та судовим слідством не встановлено, ОСОБА_8 , проходячи поруч з домоволодінням розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , прийняв рішення щодо таємного викрадення майна, що знаходилось у вказаному домоволодінні. Про своє рішення останній вирішив ОСОБА_9 не повідомляти та попросив її зачекати біля будинку, на що остання погодилась.

У свою чергу ОСОБА_8 , залишивши ОСОБА_9 біля вказаного будинку та, не повідомивши її про протиправність свого наміру, обійшов домоволодіння розташоване за вищевказаною адресою зі сторони городу та перелізши через паркан, незаконно проник на його територію. Далі, з метою таємного викрадення чужого майна, він підійшов до приміщення літньої кухні, де просунувши руку в щілину між луткою та дверима відчинив запірний пристрій у вигляді металевого гачка, та таким чином незаконно проник до приміщення кухні. В цей час в приміщенні літньої кухні знаходилась проживаюча за вищевказаною адресою ОСОБА_10 , яка, почувши шум, увімкнула наявний у неї ліхтарик, та в його світлі побачила ОСОБА_8 та таким чином виявила його протиправні дії та ці дії стали носити відкритий характер. Останній, розуміючи, що його дії перестали носити таємний характер, побоюючись того, що ОСОБА_10 може покликати про допомогу внаслідок чого його може бути затримано, не відмовився від скоєння злочину та наміру заволодіти чужим майном, а вирішив продовжити вчинення злочину шляхом здійснення нападу на потерпілу ОСОБА_10 .

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 , діючи відкрито, з прямим умислом, з корисливих мотивів, здійснив напад на ОСОБА_10 застосувавши відносно неї насильство, небезпечне для її життя та здоров`я у момент заподіяння, а саме наблизився до неї та завдав кулаками рук три удари в область її обличчя, внаслідок чого спричинив наступні тілесні ушкодження, що згодом призвели до смерті потерпілої: тяжку закриту черепно-мозкову травму: гострий субдуральний крововилив (під тверду мозкову оболонку) праворуч (об`ємом крові 200 мл та вага згортків її 50 г), по одному осередку забою речовини головного мозку та крововиливу під м`які мозкові оболонки на конвекситальній поверхні правої великої півкулі мозку на межі лобової, тім`яної та скроневої часток та конвекситальній поверхні лівої лобової частки у середній її третині, крововиливи в речовину стовбурових відділів мозку, закритий фрагментарно-уламковий перелом кісток носу зі зміщенням, розповсюджена гематома м`яких тканин обох повік правого та лівого ока, гематома м`яких тканин лівої виличної ділянки з переходом на щоку та лівий кут нижньої щелепи, розповсюджена гематома м`яких тканин верхньої губи ліворуч, лівого кута роту та підборіддя ліворуч, розповсюджений крововилив у слизову оболонку верхньої губи ліворуч, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. як небезпечні для життя в момент заподіяння, та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілої.

Смерть ОСОБА_10 настала від отриманої нею тяжкої закритої черепно-мозкової травми з наявністю гострого субдурального крововиливу (під тверду мозкову оболонку) праворуч (об`ємом крові 200 мл та вага згортків її 50 г), осередків забою речовини головного мозку, крововиливів під м`які мозкові оболонки обох півкуль, численних гематом м`яких тканин обличчя, закритого фрагментарно-уламкового перелому кісток носу, яка ускладнилася дислокацією і здавленням гематомою великих півкуль головного мозку з формуванням вторинних крововиливів в речовини стовбурових відділів мозку та набряком речовини головного мозку з защемленням стовбуру у великому потиличному отворі. Смерть ОСОБА_10 настала 04.04.2021 за 6-8 годин до початку огляду її трупу на місці події, а саме до 04.04.2021 року 16:00 години.

Подавивши таким чином, волю потерпілої до спротиву, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні вказаної кухні, заволодів належним їй майном, а саме: мобільним телефоном торгової марки «Fly» моделі «FF170», вартістю 240 гривень, у якому була задіяна сім карта оператора мобільного зв`язку «Водафон» № НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності не представляє, ліхтариком та освіжувачем повітря, які також не становлять матеріальної цінності, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на вказану суму, після чого залишив місце скоєння злочину розпорядившись в подальшому викраденим ним майном на власний розсуд.

На вказане рішення обвинуваченим ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій він не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду відносно нього змінити в частині призначеного покарання, призначивши йому більш м`яке покарання за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України.

На адресу суду надійшли заперечення прокурора, в яких він просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення. Вказує, що суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_8 дотримався всіх вимог діючого законодавства.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація дій ОСОБА_8 ніким не оскаржується, а тому на підстав ч. 1 ст. 404 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував, що скоєні обвинуваченим правопорушення відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, особу винного, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності та знов скоїв кримінальне правопорушення, характеризується за місцем проживання негативно. Судом враховані обставини обтяжуючи покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та рецидив злочину, пом`якшуючих обставин судом не встановлено.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 11.05.2021 по справі №336/4259/18 (провадження №51-6029км20), відповідно до якої при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер та залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень ст.ст. 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Судова дискреція у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ОСОБА_8 нових злочинів.

Переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування або зміни вироку, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2024 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді