Справа № 441/845/17
пр.№ 1-кс/464/897/21
У Х В А Л А

01 жовтня 2024 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі учасників судового провадження:

засудженого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, поданого в порядку ст.ст.537, 539 КПК України,

у с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_3 , у порядку ст.ст.537, 539 КПК України, звернувся до суду із клопотанням про зарахування йому строку перебування в установах попереднього ув`язнення у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 21 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за періоди з 23 травня 2019 року по 06 грудня 2019 року, з 20 грудня 2019 грудня по 22 грудня 2020 року, з 18 лютого 2021 року по 03 червня 2021 року, з 08 липня 2021 року по 17 грудня 2021 року, з 23 грудня 2021 року по 19 травня 2022 року, з 02 червня 2022 року по 23 червня 2022 року, з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року, з 06 липня 2023 року по 12 липня 2023 року, з 13 червня 2024 року по день набрання чинності рішення суду у даній справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 серпня 2024 року таку передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Засуджений ОСОБА_3 та його захисник у судовому засіданні вимоги клопотання підтримали та просили таке задоволити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 відмовити у зв`язку із безпідставністю такого. Водночас просить суд урахувати, що згідно з положеннями ст.539 КПК України питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення вирішується судом за місцем відбування покарання, а тому дане питання не входить до юрисдикції Сихівського районного суду м.Львова.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного висновку.

За умовами ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 07 грудня 2017 року, залишений без мін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 липня 2018 року та постановою Верховного суду від 19 листопада 2019 року, ОСОБА_3 засуджено до покарання: за пунктом 4 частини 2 статті 115 КК у виді позбавлення волі на строк 15 років, за частиною 1 статті 129 КК у виді арешту на строк 6 місяців. На підставі частини 1 статті 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, засудженому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Водночас, судом установлено, що ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 14 серпня 2024 року, у даній справі, відмовлено в задоволенні аналогічного клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, мотивуючи наступним.

Як вбачається з відповіді начальника Львівської установи виконання покарань №19 В. Кутового № 9/4468 від 02 липня 2024 року, засуджений ОСОБА_3 23 серпня 2018 року з ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19» направлений для відбування покарання у ДУ «Дрогобицька виправна колонія № 40».

У періоди зазначені засудженим ОСОБА_3 , які останній просить зарахувати у строк покарання, останній перебував на лікуванні у Львівській багатопрофільній лікарні (№19) Львівської філії «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Львівській області при ДУ «Львівська установа виконання покарань(№19)», у ДУ «Київський слідчий ізолятор» на час розгляду касаційного кримінального провадження за касаційними скаргами на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 07 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області Львівської області від 19 липня 2018 року, у ДУ «Львівська установа виконання покарань(№19)» для забезпечення участі під час розгляду скарги на бездіяльність органу досудового розслідування, уповноважених осіб прокуратури Львівської області, заяви про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, заяви за нововиявленими обставинами вироку Сихівського районного суду м.Львова від 07 грудня 2017 року.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому, в розумінні ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, буквальний зміст абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) вказує на те, що зазначена норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.

Вказівка в пункті «ґ» ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) на те, що у строк попереднього ув`язнення включається строк «перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження», стосується випадків, коли особа, яка відбуває покарання, до якого вона була засуджена в іншому кримінальному провадженні (іншій кримінальній справі), залишається в установі попереднього ув`язнення або тимчасово переводиться до неї з метою участі в слідчих діях або судовому розгляді нового кримінального провадження, що прирівнюється до попереднього ув`язнення в межах цього нового кримінального провадження до набрання вироком законної сили.

При цьому, положення пункту «ґ» ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім.

Протилежне тлумачення суперечило б самій суті поняття «попереднє ув`язнення».

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року у справі №219/6929/15-к.

Відтак, ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року), як норма, яка визначає правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення застосуванню у даному випадку не підлягає і вимога засудженого ОСОБА_3 про зарахування йому у строк покарання періодів з 23 травня 2019 року по 06 грудня 2019 року, з 20 грудня 2019 грудня по 22 грудня 2020 року, з 18 лютого 2021 року по 03 червня 2021 року, з 08 липня 2021 року по 17 грудня 2021 року, з 23 грудня 2021 року по 19 травня 2022 року, з 02 червня 2022 року по 23 червня 2022 року, з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року, з 06 липня 2023 року по 12 липня 2023 року, з 13 червня 2024 року по день набрання чинності рішення суду у даній справі є безпідставною, оскільки ОСОБА_3 у зазначені періоди був позбавлений свободи на підставі вироку, який набрав законної сили, що не є попереднім ув`язненням.

Указане судове рішення не набрало законної сили на перебуває на апеляційному розгляді в Львівському апеляційному суді.

Згідно з ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

У ст.24 КПК України кожному гарантовано право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Засуджений скористався своїм правом на оскарження ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 14 серпня 2024 року, у вказаній справі, та станом на даний час рішення по суті апеляційним судом не прийнято.

Суд звертає увагу, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. За відсутності вагомих й непереборних обставин повторний розгляд та винесення у справі нового рішення судом, коли щодо тих самих вимог тієї ж особи суд уже висловлював власну позицію, буде суперечити принципу юридичної визначеності.

Ураховуючи вищезазначене, оскільки обставини, наведені у клопотанні засудженого, з яким він 23 серпня 2024 року звернувся до суду, було надано оцінку в ухвалі Сихівського районного суду м.Львова від 14 серпня 2024 року, засуджений реалізував право на оскарження такого судового рішення, відтак повторний розгляд клопотання засудженого суперечитиме принципу юридичної визначеності, оскільки його наслідком буде повторна оцінка обставин, яким суд вже надав.

Хоча у КПК України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загально правовим принципом і поширюється на всі галузі права. Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (ухвала Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к, постанова від 09 квітня 2019 року у справі № 306/1602/16-к).

Оскільки подане клопотання дублює зміст попереднього, яке вже вирішено судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства із постановленням ухвали, та станом на даний час така перебуває на апеляційному розгляді, тому подання аналогічного клопотання розцінюється як зловживання процесуальними правами.

З урахуванням наведеного, правові підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст.369-372, 532, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, поданого в порядку ст.ст.537, 539 КПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 7 днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повна ухвала суду проголошена о 10.00 год 01 жовтня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1