ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1603/24 Справа № 201/4710/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000336 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Марганець Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 190 (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008), частинами 1, 4 статті 358 (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011) Кримінального кодексу України (далі ч. 1, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК у виді обмеження волі строком на один рік;

- за ч. 4 ст. 358 КК у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_7 від покарання у виді обмеження волі призначеного за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 1, 4 ст. 358 КК у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у підробленні офіційного документа, який посвідчується приватним нотаріусом і який надає права з метою використання його підроблювачем; використанні завідомо підробленого документа та придбанні права на чуже майно, шляхом обману в особливо великих розмірах, вчинених за наступних обставин.

В грудні 2015 року (більш точної дати та час не встановлено) у невстановленому місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на придбання права на чуже майно шляхом обману в особливо великих розмірах. Для виконання злочинного умислу ОСОБА_7 за невстановлених обставин отримав підроблену довіреність нібито від імені ОСОБА_9 , посвідченої 14.07.2015 нотаріусом міста Москва ОСОБА_10 , якою ОСОБА_7 було уповноважено продати від імені ОСОБА_9 нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 42013699 від 10.08.2015, витяг з державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності 42014850 від 10.08.2015 в первинний зміст яких були внесені зміни шляхом підчистки серійного номера.

Продовжуючи виконання свого злочинного умислу ОСОБА_7 12.12.2015 приблизно о 15:00 год., разом з ОСОБА_11 прибув за адресою АДРЕСА_4 , де здійснює свою нотаріальну діяльність приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та надав останній для оформлення договору купівлі-продажу підроблену довіреність, а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяг з державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності в первинний зміст яких були внесені зміни шляхом підчистки серійного номера.

На підставі вищевказаних документів, приватним нотаріусом ОСОБА_12 було підготовлено договір купівлі-продажу від 12.12.2015 де ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , яка не усвідомлювала злочинних намірів ОСОБА_7 , поставили свої особисті підписи, таким чином вніс до вказаного договору неправдиві відомості та надав даній угоді юридичної сили. За умовами вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_11 передала готівкою ОСОБА_7 139 366 грн 41 коп, чим ОСОБА_13 завдано матеріальних збитків на суму 562 570 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції з підстав неповноти судового розгляду, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить такі доводи. Сторона захисту вважає, що судовий розгляд проведено не в повному обсязі, так як під час судового розгляду судом не були допитані всі свідки, покази яких могли підтвердити або спростувати обставини, з`ясування яких могли мати істотне значення для прийняття законного та справедливого судового рішення. В якості підтвердження вини ОСОБА_7 сторона обвинувачення надала показання представника потерпілого, свідків, письмові та речові докази, які за змістом апеляційної скарги та з посиланням на ст. 86 КПК, захисник вважає недопустимими.

Зазначає, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження у кримінальній справі його не буде закрито, відповідно до 1 ч. 2 ст. 412 КПК. При встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. 1 та 2 ч. 1 ст. 284 КПК - встановлена відсутність події кримінального правопорушення ухвалюється виправдувальний вирок.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що ОСОБА_7 в суді першої інстанції вину не визнав, пояснив, що на прохання його знайомого ОСОБА_14 , який займався перепродажем об`єктів нерухомості, надав свій паспорт для оформлення у нотаріуса якоїсь квартири, оскільки ОСОБА_14 пояснив, що він на той момент не мав паспорта. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_14 пішов до нотаріуса та підписав якісь документи, за що останній заплатив йому 300 доларів. З потерпілою ОСОБА_15 та свідком ОСОБА_11 він не знайомий. Довіреність на його ім`я він бачив в руках ОСОБА_14 біля кабінету нотаріуса. До Москви він ніколи не їздив.

Посилається на те, що допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не дали показання, які б доводили винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину. Зазначає, що ОСОБА_14 та ОСОБА_11 не були допитані в судовому засіданні, що на думку захисника свідчить про неповноту судового розгляду.

Крім того, захисник зауважує, що суд не роз`яснив ОСОБА_7 право на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, не з`ясував його думку, при цьому звільнив від призначеного покарання з цих підстав, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та не застосував закон України про кримінальну відповідальність.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає апеляційну скаргу захисника необґрунтованою, а вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як безпідставну.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вирок суду вважав законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого...

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції (1) зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови: (а) що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або (б) з порушеннями, та (2) може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо (а) про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або (б) якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В постанові Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду (далі - ККС ВС) від 14 вересня 2021 року у справі № 439/877/16-к, зазначив, що обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень у ході їх дослідження. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

В апеляційній скарзі сторона захисту питання про повторне дослідження доказів не ставила і окреме клопотання про дослідження доказів кримінального провадження до суду не подавала, а зміст доводів апеляційної скарги фактично зводиться до незгоди з їх оцінкою судом першої інстанції і власною переоцінкою доказів.

Суд апеляційної інстанції зважає на усталену практику суду касаційної інстанції, викладену, зокрема у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, відповідно до якої суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав у повній мірі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що такі доводи є необґрунтованими, а вирок суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості, є достатньо мотивованим, з огляду на наступне.

За змістом ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: (1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; (2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; (3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; (4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За результатами апеляційного розгляду вказаних підстав для скасування або зміни вироку суду колегією суддів не встановлено.

В апеляційній скарзі захист наводив доводи, аналогічні з їхньою позицією в суді першої інстанції, які були належним чином перевірені судом.

Разом з тим, апеляційний суд на виконання вимог ст. 419 КПК, вважає за необхідне здійснити повторну перевірку таких доводів та викласти свої мотиви в їх спростування.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом наступними доказами.

За змістом показань свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що восени 2013 він надавав послуги ОСОБА_9 по переводу квартири АДРЕСА_3 з житлового фонду в нежитловий. У ОСОБА_9 була сестра ОСОБА_13 , яка на той час жила в м. Москва. Коли роботи по переоформленню квартири були вже майже завершені ОСОБА_13 виїхала до м. Дніпро і забрала ОСОБА_9 в м. Москва, так як та хворіла, а через деякий час свідок дізнався, що ОСОБА_9 померла. В подальшому ОСОБА_13 приїхала до м. Дніпро і, як спадкоємець ОСОБА_9 , доручила свідкові завершити вивід квартири з житлового фонду і, коли всі роботи з документами було завершено, то свідок здійснив реєстрацію права власності за ОСОБА_9 . Через деякий час свідок дізнався від знайомого нотаріуса, що квартира продана і договір посвідчувала нотаріус ОСОБА_12 . Він дізнався, що квартиру продав ОСОБА_7 . ОСОБА_11 на підставі доручення, виданого нібито нотаріусом м. Москва, однак шляхом запитів і зв`язків з нотаріальною конторою свідок переконався, що таке доручення не видавалось. Далі він за дорученням ОСОБА_13 звертався до суду з позовом про відновлення порушеного стану потерпілої. Також він постійно відслідковував оголошення про продаж нерухомості і знає, що ОСОБА_11 намагалась продати квартиру.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 03.05.2011 і 24.10.2013 ОСОБА_9 придбала у власність квартиру АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 234, 241).

Згідно з довіреністю, яка видана 25.12.2014 ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_18 , останньому представляти інтереси довірителя з питання переведення квартири АДРЕСА_3 з житлового фонду в нежитловий. (т. 2 а.с. 188).

Копією свідоцтва про право власності індексний номер 42013699 на нежитлове приміщення АДРЕСА_3 видане 10.08.2015 на ім`я ОСОБА_9 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підтверджується реєстрація права власності на вказане нежитлове приміщення за ОСОБА_9 та технічний паспорт на приміщення виготовлений ФОП ОСОБА_17 (т. 2 а.с. 47), надані свідком ОСОБА_18

Оригінал свідоцтва про право власності індексний номер 42013699 на нежитлове приміщення АДРЕСА_3 видане 10.08.2015 на ім`я ОСОБА_9 (т. 3 а.с. 85), вилучений у приватного нотаріуса ОСОБА_12 .

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_9 , остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Москва (т. 2 а.с. 44).

Як слідує з довіреності серійний номер 77АВ 0861180 посвідчена 14.07.2015 нотаріусом м. Москва ОСОБА_10 , згідно якої ОСОБА_9 доручила ОСОБА_7 продати від її імені нежитлове приміщення АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 77).

Витягом з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» встановлено,що ОСОБА_9 виїжджала за межі України один раз 29 липня 2015 року (т. 2 а.с. 211).

Висновком експерта № 12/1.1-261 від 01.04.2015 доведено, що підпис від імені ОСОБА_9 та рукописний запис « ОСОБА_19 » в довіреності від імені ОСОБА_9 серійний номер 77АВ 0861180 від 14.07.2015 виконаний не ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 201).

Висновоком експерта № 12/2.1/2.3-262 від 07.04.2015 доведено, що в бланку свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний мер 42013699 від 10.08.2015 змінено первинний зміст шляхом підчистки серійного номера з подальшим внесенням нових буквено-цифрових записів. В місті розміщення букв серії «СТА» видалені букви «СТА», в місті розміщення першої цифри «2» та цифри «1» в цифровому запису «232715» вірогідно видалені цифри «9», в місті розміщення цифри «5» видалена цифра «1», встановити видалені цифри в місті розміщення цифр «327» не виявилося можливим. Печатний текст, підпис та відтиск печатки виконані в наступній послідовності - на бланку документа спочатку нанесений відтиск печатки « ІНФОРМАЦІЯ_3 », поверх якого виконаний друкований печатний текст і останнім, поверх печатки та друкованого тексту, виконаний підпис.

В бланку витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності індексний номер 42014850 від 10.08.2015 змінено первинний зміст шляхом підчистки серійного номера з подальшим внесенням нових буквено-цифрових записів. В місті розміщення серійного номера « НОМЕР_1 » раніше знаходився серійний номер « НОМЕР_2 ». Печатний текст, підпис та відтиск печатки виконані в наступний послідовності - на бланку документа спочатку нанесений відтиск печатки « ІНФОРМАЦІЯ_3 » поверх якого виконаний друкований печатний текст і останнім, поверх печатки та друкованого тексту, виконаний підпис (т. 3 а.с. 68).

Договір купівлі-продажу посвідчений 12.12.2015 приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_12 , згідно якого ОСОБА_9 , від імені якої по довіреності від 14.07.2015 посвідченої приватним нотаріусом м. Москва ОСОБА_10 , діяв ОСОБА_7 , продала, а громадянка ОСОБА_11 придбала нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , за що сплатила ОСОБА_7 139 366,41 гривень (т. 3 а.с. 14).

Відповідно до висновку експерта № 28/1.1/187 від 27.04.2018, згідно якого підпис від імені ОСОБА_7 та рукописний запис « ОСОБА_7 » в графі «продавець» на четвертому аркуші (друга сторінка) договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 12.12.2015 виконана ОСОБА_7 . Підпис від імені ОСОБА_7 та рукописний запис « ОСОБА_7 » в графі «підпис» в заявах від імені ОСОБА_7 на ім`я приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_12 , виконані ОСОБА_7 . Підпис від імені ОСОБА_7 та рукописний запис « ОСОБА_7 » в графі «підпис» в заяві від імені ОСОБА_11 на ім`я приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_12 , виконана ОСОБА_7 .

Довіреність посвідчена 12.12.2015 приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_12 , згідно з якої ОСОБА_20 уповноважила ОСОБА_16 на продаж нежитлового приміщення АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 174).

Відповідно до показань свідка ОСОБА_12 (нотаріуса), яка в судовому засіданні пояснила, що вона не пам`ятає посвідчення угоди купівлі-продажу спірної квартири, як не пам`ятає ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_11 , однак вказала, що якщо вона посвідчила договір купівлі-продажу, то особу покупця і продавця вона встановила по їх документам і підстав відмовити у вчиненні нотаріальної дії не було.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17.04.2018 свідок ОСОБА_12 впізнала серед чотирьох наданих їй фотографій фотографію із зображенням ОСОБА_7 , як особи, яка укладала договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_6 .

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні в суді першої інстанції, пояснив, що до 2016 року він працював консультантом з нерухомості і надавав посередницькі послуги з придбання нерухомості. ОСОБА_7 був його клієнтом, однак які саме об`єкти нерухомості були предметом їх співпраці свідок не згадав. ОСОБА_11 свідок не згадав, однак вказав, що так як на досудовому слідстві він говорив, що вона зверталась до нього з консультаціями, то так і було.

Договір позики, посвідчений 16.12.2015 приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_21 згідно якого ОСОБА_14 позичив ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 117600 гривень (т. 2 а.с. 115), а також договір іпотеки посвідчений 16.12.2015 тим же нотаріусом згідно якого з метою забезпечення зобов`язань за вказаним договором позики ОСОБА_11 передала в іпотеку ОСОБА_14 нежитлове приміщення АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 125).

Висновок оціночно-будівельної експертизи №3734-16 від 22.02.2017, згідно якого ринкова вартість нежитлового приміщення АДРЕСА_3 станом на 12.12.2015 склала 562 570 гривень.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 28.04.2018, в ході якого останній повідомив такі ж обставини подій, які він розповів і в судовому засіданні в суді першої інстанції, а також вказав місце розташування приватного нотаріуса, де було укладено договір купівлі-продажу квартири (т. 4 а.с. 118).

На підставі вищевказаних доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що 12.12.2015 ОСОБА_7 , діючи на підставі підробленої довіреності від імені ОСОБА_9 , продав ОСОБА_11 вказану квартиру, що підтверджується оригіналом договору, показаннями свідка ОСОБА_12 і показаннями самого обвинуваченого.

З показань свідка ОСОБА_12 та матеріалів отриманих в ході тимчасового доступу до документів у нотаріуса видно, що для посвідчення вказаного договору нотаріусом було оглянуто і перевірено документи, які можуть бути подані нотаріусу лише продавцем об`єкта нерухомості, яким в даному випадку був ОСОБА_7 .

З висновків експерта, які описано вище, встановлено, що підпис на довіреності від імені ОСОБА_9 останній не належить, а в свідоцтві про право власності і витягу наявні ознаки підчистки їх номерів.

Слушними є висновки суду першої інстанції, що довіреність не підписувалась ОСОБА_9 , про що свідчить і той факт, що довіреність посвідчена 14.07.2015 в м. Москва, в той час як ОСОБА_9 виїхала за межі України лише 29.07.2015, що підтверджується витягом та показаннями свідка ОСОБА_18 . Крім того, сам обвинувачений в своїх показання повідомив, що він не знайомий з ОСОБА_9 і остання безпосередньо обвинуваченому довіреність не передавала.

Окрім підробленої довіреності та підписання договору купівлі-продажу, ОСОБА_7 подав дві заяви на ім`я приватного нотаріуса ОСОБА_12 як представника ОСОБА_9 , з якою він, за його ж показаннями, особисто не знайомий, а також підписувався у відповідних журналах нотаріуса.

Зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для висновку, що саме ОСОБА_7 подав документи нотаріусу і останній достеменно знав, що зміст цих документів не відповідає реальному стану справ, а тому за такої кількості документів, поданих ОСОБА_7 є спростованою позиція захисту, що він не розумів, що він робить і не звертав уваги на жодний з поданих ним документів.

Вказані обставини та докази свідчать про те, що ОСОБА_7 подав документи нотаріусу і останній знав, що зміст цих документів не відповідає дійсності, а отже вони підроблені. Тим самим є доведеним, що подаючи документи нотаріусу, підписуючи договір купівлі продажу, знаючи, що довіреність на його ім`я не видавалась, ОСОБА_7 не міг не розуміти, що своїми діями відчужує квартиру прав на яку не має, що доводить умисел обвинуваченого на заволодіння правом на майно шляхом обману.

При цьому, сам ОСОБА_7 в суді першої інстанції повідомив, що до м. Москва він ніколи не їздив, а за вказані дії ОСОБА_14 заплатив йому 300 доларів. З потерпілою ОСОБА_15 та свідком ОСОБА_11 він не знайомий. Довіреність на його ім`я він бачив в руках ОСОБА_14 біля кабінету нотаріуса.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що злочин, передбачений ст. 190 КК є закінченим з моменту придбання права на майно, що відбулось 12.12.2015.

Доводи обвинуваченого про необізнаність у тому, що він не мав права розпоряджатись квартирою є аналогічними з позицією захисту в суді першої інстанції, проте вони спростовуються вищевикладеними доказами, які підтверджують, що обвинувачений не міг не розуміти, що надані ним документи є підробленими, він не отримував вказану довіреність і не має права розпоряджатись вказаним нерухомим майном.

Також в матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_7 в силу психічних вад не міг розрізнити придбання квартири для ОСОБА_14 , який начебто втратив паспорт та продаж іншої квартири іншій особі - ОСОБА_11 .

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про неповноту судового розгляду, яка на її думку проявилась у тому, що не були допитані як свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , апеляційний суд зазначає наступне.

Під час судового розгляду суд першої інстанції, у встановленому законом порядку, неодноразово сприяв стороні кримінального провадження у забезпеченні явки свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 шляхом здійснення судового виклику та направлення ухвал про доручення проведення відеоконференції з метою участі в судовому засіданні свідка, зокрема з Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2019, 24.06.2020 та 17.07.2020, Сихівського районного суду м. Львова від 17.06.2021 та 21.09.2021, однак вжиті заходи результатів не надали.

У подальшому, враховуючи неможливість забезпечити явку свідків, 22.04.2022 прокурор відмовився від свідків обвинувачення, а стороні захисту суд надав можливість для забезпечення свідків.

У наступному судовому засіданні від 12.05.2022, сторона захисту відмовилась від свідків та не заперечувала щодо переходу до допиту обвинуваченого, факт прийняття судом відмови від свідків стороною захисту зафіксований технічною фіксацією судового засідання від 12.05.2022.

В судовому засіданні 12.03.204 суд першої інстанції з`ясовував думку сторін щодо можливості закінчити стадію з`ясування обставин та переходу до судових дебатів, на що прокурор та сторона захисту повідомили, що доповнень не мають та вважали за можливо перейти до судових дебатів.

В апеляційній скарзі захисник також не ставила питання перед судом апеляційної інстанції про дослідження нових доказів, зокрема і про виклик та допит вказаних осіб як свідків. З окремим клопотанням про це також не заверталась.

За таких обставин апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника, що суд першої інстанції допустив неповноту, а його висновку не відповідають фактичним обставинам справи, тобто відсутні підстави для скасування вирок суду, передбачені ст. 410, 411 КПК.

Отже, усупереч твердженням у поданій апеляційній скарзі місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування й ухвалив обґрунтоване та цілком мотивоване судове рішення.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, на які посилалась сторона захисту.

Під час обрання виду і міри покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, два з яких відносяться до кримінальних проступків, а один до особливо тяжких злочинів, наслідки злочину, які є тяжкими для потерпілої, дані про особу обвинуваченого, зокрема вік, те що він має зареєстроване місце проживання, позитивно характеризується, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66, 67 КК.

Враховуючи вище викладене, обґрунтованим є рішення суду, що для виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому необхідно призначити покарання за злочин передбачений ч. 4 ст. 190 КК у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, однак з огляду на обставини злочину покарання можливо призначити не у максимальній межі санкції ч. 4 ст. 190 КК і таке покарання на переконання апеляційного суду, є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчинених кримінальних правопорушень.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника, що суд не роз`яснив ОСОБА_7 право на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності за ч. 1, 4 ст. 358 КК, то суд апеляційної інстанції усунув це порушення, роз`яснив ОСОБА_7 право на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014) у зв`язку з закінченням строків давності, проте обвинувачений проти цього заперечував і сторона захисту не заявляла такого клопотання, тому в цій частині вирок суду також слід залишити без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 4 статті 190, частинами 1, 4 статті 358 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4