Провадження № 1-н/947/1/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2024 року м.Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

захисників - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

законного представника неповнолітнього ОСОБА_12 ,

представників служби у справах дітей Одеської міської ради ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

представників СЮП ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо вирішення питання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів виховного характеру,-

ВСТАНОВИВ:

07.04.2010 року слідчим СВ Київського РВ ОГУ ГУМВС України в Одеській області винесено постанову про закриття кримінальної справи за фактом вчиненого неповнолітнім ОСОБА_25 суспільного небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ст.119 ч.1 КК України та направлення матеріалів до суду для вирішення питання щодо застосування до неповнолітнього ОСОБА_25 примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до зазначеної постанови 22.07.2008 року, близько 16 годин 00 хвилин, малолітні ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи на території дачної ділянки АДРЕСА_1 для розпалювання багаття використовували невстановлену легкозаймисту рідину. ОСОБА_25 , намагаючись розпалити багаття, почав лити в нього вказану рідину.

Ця рідина потрапила на тіло ОСОБА_26 , який знаходився поблизу багаття. Внаслідок займання рідини ОСОБА_26 отримав термічні опіки ІІІ ст. 70% поверхні тіла (обличчя, тулуб, кінцівки), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. 02.08.2008 року у відділенні інтенсивної терапії опіків ІНФОРМАЦІЯ_4 від отриманих опіків малолітній ОСОБА_26 помер.

З проведеного розслідування слідчий дійшов висновку у тому, що ОСОБА_25 виливав легко займисту рідину в багаття, не передбачав можливості настання наслідків у вигляді опіків ОСОБА_26 , проте, в ситуації, що склалася, він міг і повинен був такі наслідки передбачати.

За таких обставин, слідчий вбачав у діях ОСОБА_25 суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ст. 119 ч.1 КК України вбивство, скоєне з необережності. Проте, з огляду на те, що ОСОБА_25 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, зазначену справу провадженням закрито та матеріали її направлені до суду для вирішення питання про застосування до ОСОБА_25 примусових заходів виховного характеру.

В судовому засіданні прокурор вважав, що мало місце суспільне небезпечне діяння, ОСОБА_25 винен у скоєнні цього діяння, але просив відмовити у застосуванні до нього примусових заходів виховного характеру, у зв`язку з досягненням ОСОБА_25 повноліття на теперешіній час.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що заперечує проти закінчення судового розгляду, вважаючи, що судове слідство проведено не в повному обсязі, він важає, що не допитані основні свідки, в справі є чисельні суперечності в показах свідків.

Представник СЮП ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_24 пояснив, що у питанні застосування до неповнолітнього ОСОБА_25 примусових заходів виховного характеру покладається на розсуд суду.

Представник служби у справах дітей Одеської міської ради ОСОБА_22 пояснила, що у питанні застосування до неповнолітнього ОСОБА_25 примусових заходів виховного характеру покладається на розсуд суду.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_25 - ОСОБА_12 , заперечувала проти задоволення постанови слідчого, пояснивши, що під час розгляду справи всі матеріали досліджено, оголошено, те, що трапилося, є нещасним випадком, її син ні в чому не винний.

Захисник неповнолітнього, заперечувала проти задоволення постанови слідчого, пояснивши, що з урахуванням досліджених у повному обсязі доказів, не вбачається підстав для застосування до ОСОБА_25 примусових заходів виховного характеру, оскільки його вини у скоєному немає та те, що трапилось, є нещасним випадком.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що він не був очевидцем того, що трапилось, зі слів сина йому відомо, що 22 липня 2008 року його син ОСОБА_26 та ОСОБА_25 знаходилися на дачній ділянці. Близько 16 години бабуся ОСОБА_28 почула істеричний крик сина і він зі слідами опіків прибіг на їх дачну ділянку зі словами «бабуся, ОСОБА_29 мене спалив». Приблизно о 18 годині 30 хвилин вони з дружиною були на ділянці. Атрашенкова Єльвира, бабуся ОСОБА_25 сказала, що ОСОБА_25 пролив на ОСОБА_30 якусь рідину, так вийшло. Побачивши ОСОБА_25 ми запитали, що трапилось, але він, коли нас побачив, швидко побіг. Приблизно о 20 годині вони були в лікарні у ОСОБА_30 , де його дружина спілкувалась зі своєю мамою ОСОБА_31 , яка плакала і говорила, що ОСОБА_30 спалив саме ОСОБА_25 . ОСОБА_32 був також в свідомості, плакав від болю і сильно сварився на ОСОБА_25 . ОСОБА_32 розповів, що він із ОСОБА_25 та кількома дітьми вирішили запікати яблука. Щоб запекти яблука ОСОБА_25 запропонував використовувати запальну рідину, яку він приніс разом з сірниками з дому. ОСОБА_32 заперечив ОСОБА_25 і сказав, що яблука будуть ОСОБА_33 і будуть смердіти. На що ОСОБА_25 сказав наступне: «Ах, ти дуже маленький, тоді тримай» і вилив небезпечну рідину на ОСОБА_30 . ОСОБА_32 весь час говорив, що ОСОБА_25 навмисно вилив на нього небезпечну рідину і підпалив його. В зв`язку з тим, що обстановка в лікарні була неприємна, ОСОБА_30 перевели в МКЛ АДРЕСА_2 , де він знаходився до 2 серпня 2008 року. ОСОБА_32 весь час був в свідомості і говорив тільки про те, що його спалив ОСОБА_25 , постійно повторюючи: «дивіться, що він зі мною зробив». ОСОБА_32 також просив не спілкуватися з родиною ОСОБА_25 .. Родина Стрельцових не надавали допомоги при лікуванні і навіть не вибачились за горе, яке вони спричинили його родині. Ворожнечі між дітьми не було, вони спілкувались як діти, то сваряться, то миряться. ОСОБА_25 був наданий сам собі, він не отримував від своєї родини необхідної уваги, був дуже шустрий, ходив з якимись ножами, луками і стрілами, їм це не подобалось і вони робили йому зауваження. ОСОБА_25 був лідером і завжди робив так, як йому хотілось. Можливо, це і було причиною конфлікту. Він вважає, що багаття взагалі не було, не було будь-яких гілочок, а рідину лили прямо на асфальт намагаючись підпалити яблука.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_34 пояснив, що комплексна амбулаторна судова психолого-психіатрична експертиза була проведена у 2009 році, за цей час він провів понад декілька тисяч експертних досліджень, тому він не може пояснити, що при проведенні данного дослідження він взяв за основу.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_35 пояснив, що при проведенні комплексної химичної пожежно-технічної експертизи №34 від 19.05.2009 року, він займався виявленням слідів нафтопродуктів та паливо-мастильних матеріалів. Всі результати експертного дослідження зазначені в висновках відповідної експертизи.

Судом неодноразово були вжиті заходи щодо забезпечення явки у судове засідання ОСОБА_25 та свідків (направлення відповідних запитів, судових доручень), проте, у зв`язку з неможливістю з поважних причин явки осіб у судове засідання, їх покази були оголошені в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (ред.1960 р.).

Згідно з оголошеними, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), в судовому засіданні, неодноразово допитаним як у ході попереднього слідства, так і в судових засіданнях, неповнолітнього ОСОБА_25 , він давав послідовні покази, пояснивши, що він товаришував з ОСОБА_26 , і того дня вони просто хотіли спекти яблука, але багаття не розгорялося, тому ОСОБА_26 пішов на літню кухню і знайшов там пляшку з розпалювачем, передавши її йому. Він почав лити рідину в багаття, після чого вогонь струменем перейшов на пляшку. Він кинув пляшку в багаття і в цей момент пляшка вибухнула, він відскочив убік, крикнув ОСОБА_26 «відходь!», проте, ОСОБА_26 спалахнув. Він одразу схопив килимок і почав гасити ОСОБА_26 . Він не хотів заподіяти шкоди ОСОБА_26

(т.1 а.с.23-24, 29-30, т.2 а.с.95-100, т.3 а.с. 231, т.4 а.с.73-74)

Також, згідно з оголошеними, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), у судовому засіданні показами допитаного як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні свідка ОСОБА_27 , він також давав аналогічні послідовні свідчення, про те, що того дня вони мали бажання спекти яблука, ніякого скандалу, між хлопцями не було. ОСОБА_36 разом з ним пішли у літню кухню де ОСОБА_26 взяв розпалювач та передав йому для подальшої передачі ОСОБА_25 , який у цей час розкладав цеглу біля багаття, і пішов. Через деякий час вибіг ОСОБА_26 на ньому горів одяг, а ОСОБА_25 намагався гасити вогонь на ОСОБА_37 ;

(т.1 а.с.50, т.2 а.с. 71-73, т.3 а.с. 232-233)

Згідно з оголошеними, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), свідченнями неповнолітнього свідка ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вона з подругою ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , сиділи на лавці біля покинутої дачі, слухали музику. ОСОБА_43 , ОСОБА_44 та ОСОБА_45 через металеві ворота перелізли на ділянку, пекти яблука. Через 3-5 хвилин, з ділянки, де знаходилися хлопчики, почувся сильний гуркіт, потім вибігли ОСОБА_46 , ОСОБА_45 та ОСОБА_44 , який палав у вогні. Вони побігли за водою, повернувшись, побачили, що ОСОБА_30 ведуть під руки два будівельники, ОСОБА_46 йшов поруч. ОСОБА_26 плакав та кричав що батьки його вб`ють. Також свідок пояснила, що коли хлопчики йшли пекти яблука, із собою у них жодних займистих предметів вона не бачила. Також, на запитання слідчого, характеризувала хлопців, як ОСОБА_47 , так і ОСОБА_48 , виключно з позитивного боку, і пояснювала, що ОСОБА_49 та ОСОБА_32 дуже дружили, суперечок між ними не було;

(т.1 а.с.28, т.2 а.с.64-66);

Відповідно до оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), у судовому засіданні свідчень неповнолітньої ОСОБА_50 , вона, будучи допитана слідчим у присутності понятих, пояснила, що особисто бачила, як ОСОБА_51 через вікно проліз у літню кухню і виніс звідти суміш «Спалах», що розпалює. Також пояснила, що обох хлопців може охарактеризувати лише з позитивного боку;

( т.2 а.с. 173-175)

Як випливає з оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.) у судовому засіданні свідчень свідка ОСОБА_52 , він відвозив постраждалу дитину до лікарні, дорогою до лікарні він і бабуся ОСОБА_26 - ОСОБА_31 , з`ясовували у ОСОБА_26 , що з ним сталося, і він відповів, що «хотіли спекти яблука і так вийшло» та він нікого не звинувачував;

( т.1 а.с.203-204, т.2 а.с.78-80, т.3 а.с.234)

Як випливає з оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), у судовому засіданні свідчень свідка ОСОБА_53 , вона бачила, що у двір вбіг ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , на якому були помітні сліди опіків, які забігли до будинку, але через декілька хвилин вибігли на двір. Вона завела ОСОБА_26 до будинку і накрила його простирадлом і посадила на диван, він перебував у свідомості і розмовляв. Вона викликала «швидку», проте, оскільки «швидка» не приїзджала, вона попросила сусіда відвезти ОСОБА_26 до лікарні. ОСОБА_25 і ОСОБА_26 товаришували, між ними були дружні стосунки;

(т.3 а.с.14-15)

Згідно до оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.) у судовому засіданні показів свідка ОСОБА_54 , він виконував будівельні роботи і почув крик, вони побігли туди і побачили, що хлопець горить, вони майками стали його гасити. Він викликав «швидку». Дитина на його питання: «що трапилося?», відповів, що «пекли яблука».

(т.3 а.с.235)

Згідно з оголошеними, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), показами допитаного в якості свідка завідувача опікового відділення Одеського обласного медичного центру ОСОБА_55 , він пояснював що, як він з`ясував, згідно з даними потерпілого і осіб, які його доставили, опіки дитина отримала в побуті, перебуваючи поза приміщенням, в компанії ще двох хлопців, при розпалюванні багаття якоюсь сумішшю, при надходженні постраждалий будучі у свідомості нікого у своїй травмі не звинувачував;

(т.1 а.с.201, 216, т.2 а.с.42-44, 115-116)

Згідно до оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_56 матері ОСОБА_26 , ОСОБА_57 був наданий сам собі, та не отримував необхідної уваги та контролю за його поведінкою з боку сім`ї. В той день їй зателефонувала ОСОБА_58 і повідомила, що ОСОБА_32 згорів. В лікарні мати ОСОБА_25 повідомила, що ОСОБА_49 і ОСОБА_32 хотіли запекти яблука, але багаття не розгоралося і ОСОБА_46 приніс з дому розпалювальну рідину і два рази вилив рідину в багаття, бутилка спалахнула в руках, він її кинув в багатя і ОСОБА_32 обгорів. Вона побачила ОСОБА_30 , тіло якого було перебинтовано. Її мати їй розповіла, що зранку ОСОБА_32 та ОСОБА_49 посварилися, але близько 15 години разом пішли гуляти. Вона дивилася телевізор і почула істеричний крик ОСОБА_30 . Коли вона вийшла з будинку, то побачила, що одяг на ОСОБА_37 був згорілий і на тілі були опіки, при цьому ОСОБА_32 їй сказав, що « ОСОБА_49 мене спалив». Після чого сусід відвіз ОСОБА_30 в лікарню. Коли вони протягом часу знаходились разом з ОСОБА_59 , він постійно казав, що його спалив ОСОБА_25 і просив не спілкуватися з його родиною, так як вони злі люди. Едік казав ОСОБА_25 , що обливати розпалювачем яблука не можна, бо вони стануть неїстівними, тоді ОСОБА_46 взяв розпалювач і спалив його. Родина ОСОБА_25 не надавала першої допомоги Едіку. Вона вважає, що ОСОБА_25 умисно облив ОСОБА_30 розпалювачем, щоб довести дітям свій авторитет.

(т.1 а.с.111, т.3 а.с.238)

Згідно до оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_60 брата ОСОБА_26 , йому зателефонувала мати і повідомила, що з ОСОБА_59 щось трапилось. Коли вони приїхали на дачу, ОСОБА_61 повіломила, що ОСОБА_32 трошки опікся і сусід повіз його в лікарню, щоб його оглянули лікарі. В лікарні лікар повідомив, що в ОСОБА_30 опіки 60 процентів тіла. Мати ОСОБА_62 повідомила, що діти просто гралися і ОСОБА_49 випадково вилив розпалювач на ОСОБА_30 . За ОСОБА_63 ніхто ніколи не доглядав, не цікавився їв він чи ні і де гуляв, тому його родина за ним приглядала. ОСОБА_32 розповідав, що коли ОСОБА_64 забажав запекти яблука, багаття не розгорялося. Тоді ОСОБА_64 запропонував полити багаття розпалювачем, на що ОСОБА_32 сказав, що тоді яблука будуть ОСОБА_33 . Проте ОСОБА_49 все одно приніс розпалювач, а ОСОБА_32 знову просив не поливати багаття розпалювачем, на що ОСОБА_49 сказав, «Ах ти дуже маленький, тоді отримуй» і вилив розпалювач на ОСОБА_30 і він спалахнув, тоді всі від його втекли і він залишився один. ОСОБА_32 постійно стверджував, що ОСОБА_49 його навмисно спалив;

(т.1 а.с.27, т.2 а.с.89-92, т.3 а.с.233, т.5 а.с.188)

Згідно до оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), в судовому засіданні показів ОСОБА_31 бабці ОСОБА_26 , в той день ОСОБА_43 прийшов до них, він і ОСОБА_32 посварилися, їхньої розмови вона не чула, але припускає, що тому, що ОСОБА_32 не хотів йти гуляти на вул.Квіткову. Стрельцов пішов, але в другій половині дня знову прийшов і ОСОБА_32 погодився ненадовго піти погуляти. Вона знаходилась вдома і дивилась телевізор. Приблизно о 16 годині в дім забіг ОСОБА_32 і крикнув: « ОСОБА_65 , мене спалив ОСОБА_49 » і на його тілі були опіки тулупа, рук і ніг. Сусід відвіз його в лікарню.

(т.1 а.с.41, т.2 а.с.112-114)

Згідно до оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_66 , бабусі ОСОБА_25 , наприкінці липня, діти пішли гратися на сусідній дачі. Вона побачила, що по стежці ОСОБА_43 та ОСОБА_44 побігли до них на дачу. Вона побачила обгорілого ОСОБА_30 , запитала, що трапилося. Він сказав, що пекли яблука, більше він нічого не розповідав, а вона не питала. Бабуся ОСОБА_67 плакала та говорила «що не вберегла, не спасла, що я скажу батькам», ОСОБА_32 попросив допомогти його бабусі заспокоїтися, та попросив ОСОБА_68 щоб він разом з ОСОБА_69 пішли до нас, і діти пішли. Її донька ОСОБА_70 зателефонувала ОСОБА_9 - батьку ОСОБА_30 , та повідомила про те, що сталося. Повернувшись до себе на ділянку, вона побачила дітей, вони сиділи поруч. ОСОБА_32 говорив, що йому дуже боляче, а ОСОБА_49 його заспокоював, говорив, що зараз приїде швідка допомога, його відвезуть до лікарні, де йому стане легше. Звернула увагу, що у ОСОБА_30 були спалені шорти, на тулубі були опіки, обгорілі внутрішні частини стегон, на яких ще частинах тіла були опіки, сказати не може. Вона не розглядала детальніше ОСОБА_30 , була в шоковому стані. Вона з ОСОБА_69 по черзі доглядали за ОСОБА_59 поки чекали приїзд швидкої. Її донька завернула ОСОБА_30 в простирадло, та йому дали пити воду. До лікарні ОСОБА_30 з бабусею ОСОБА_31 відвіз сусід ОСОБА_71 . Вона сильно перенервувала, випила ліки, потім приїхала її донька ОСОБА_12 та повідомила, що ОСОБА_30 госпіталізували в опікове відділення лікарні «Водників», через деякий час дізналася, що ОСОБА_32 помер. ОСОБА_49 їй розповів, що на сусідній дачі пекли яблука, більше нічого не розповідав. ОСОБА_44 та ОСОБА_43 завжди разом гралися на дачних ділянках, вони ніколи не сварилися, знаходили загальну мову, вона ніколи не чула, щоб вони один на одного підвищували голос;

( т.2 а.с. 119-123 )

Згідно до оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_72 , вона позитивно характеризувала ОСОБА_25 , він старше багатьох дітей, опікував їх, приглядав за маленькими дітьми, діти на вулиці грають в футбол, бадмінтон, катаються на велосипедах, слухають музику. Вона здалеку бачила обпалену дитину, яка металася по вулиці накрита простирадлом, яку відвіз до лікарні сусід ОСОБА_73 . Сусіди розповідали, що ОСОБА_49 і ОСОБА_32 розпалювали багаття, яке поливали розпалювачем, який випадково потрапив на ОСОБА_74 і він отримав опіки. Між дітьми вона не бачила неприязних стосунків, вважає те, що трапилося нещасним випадком. Свідок пояснила, що у ОСОБА_48 турботлива родина, його кожного дня проводжають та зустрічают зі шкоди родичі, батьки не залишають його без догляду;

(т.2 а.с.138-140)

Як вбачається з оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), показів свідка ОСОБА_75 , вона почула крик дитини: «Допоможить, горю», після чого вона побачила, що на вулицю вивели ОСОБА_67 , в якого було обгоріле обличчя і тіло і обгорілий одяг, синтетичні шорти прилипли до тіла. Викликали швидку допомогу, але її не дочекалися і сусід відвіз його до лікарні. Зі слів дітей їй відомо, що ОСОБА_44 і ОСОБА_43 бажали запекти яблука, розпалили багаття, використовуючи розпалювач, в результаті чого ОСОБА_32 отримав опіки;

(т.2 а.с.141-142)

Згідно до оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), показів свідка ОСОБА_76 лікаря- анестезіолога МКЛ №10, згідно до історії хвороби, хворий ОСОБА_26 був переведений до лікарні з опіками сімдесят відсотків тіла. Він знаходився в стані медимекантозного сну, після перев`язки, і продуктивному контакту був не доступний. Як вбачається з запису лікаря приймального відділення, опіки отримав в результаті вибуху суміши. Обставини отримання ОСОБА_26 травми вона не з`ясовувала;

(т.2 а.с.109)

Згідно до оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), в судовому засіданні показів свідків ОСОБА_77 та ОСОБА_78 , від сусідки ОСОБА_79 їм стало відомо, що на їх участок залізли діти з вулиці, бавилися, та розпалили багаття, в результаті чого, один з дітей отримав опіки, а надалі помер; вони оглянули дачну ділянку і побачили, що в літній кухні було знято скло з вікна.

(т.2 а.с.а.с.58-60, 61-63, 366-367, т.4 а.с.а.с.152, 155)

Як вбачається з оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_80 , вона, будучи слідчим, провела огляд місця події ділянки, де трапились події, на якому знаходились дві цеглини червоного кольору, на відстані 40 см один від одного, між ними нічого не було. Поруч на землі знаходився металевий прут, довжиною 70 см, на який було нанизано шість обгорілих яблук. На відстані 15 см від цеглин знаходився коробок з сірниками. На відстані півтора метри від цеглин був плетений половий коврик розмірами 40х25 см. Всі предмети були вилучені та запаковані. Пляшки на місці огляду знайдено не було. Потерпілого вона не допитувала;

(т.2 а.с.134-136, т.4 а.с.139)

Як вбачається з оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_81 дільничого інспектора ВМ «Золотий берег», під час добового чергування йому стало відомо про госпіталізацію ОСОБА_26 і те, що він отримав опіки під час розпалювання багаття;

(т.2 а.с.355-356)

Як вбачається з оголошених, в порядку, передбаченому ст.306 КПК України (1960р.), в судовому засіданні показів експерта ОСОБА_82 , він пояснив, що при процесі доливання рідини в багаття потраплянні вогню по струмені в ємкість подія неможлива. Вибух в пластиковій пляшці неможливий, якщо рідина знаходиться в кількості до 246 мл. Вибух суміші всередині пляшки супроводжується викидом паливної суміші з горлянки пляшки, при цьому сам пластик відкидається в сторону, протилежного напрямку. Якщо пляшка впала в багаття, і була в обмеженому цеглою просторі, а дитина знаходилась над багаттям, то вона могла отримати опіки. В момент натискання на пляшку попадання вогню неможливо. Але при відпусканні відбувається зворотній процес всмоктування повітря разом з парами горючої рідини, і при певному співвідношенні технічно можливо;

(т.5 а.с.185)

Згідно з епікризом карти стаціонарного хворого ОСОБА_26 № 6406/397, травма у постраждалої дитини отримана внаслідок попадання горючої суміші до багаття та подальшого вибуху;

(т.1 а.с.17-18)

Згідно з протоколом огляду місця події від 05.08.2008 року, предметом огляду була дачна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . У ході огляду було вилучено: статевий килимок, яким ОСОБА_25 намагався гасити ОСОБА_26

(т.1 а.с.31-33)

Згідно з висновком комплексної хімічної пожежо-технічної експертизи №34 від 19.05.2009 року, при попаданні в багаття пляшки, що містить незначну кількість рідини, що розпалює, відбувається вибух пароповітряної суміші, що розпалює рідини, що супроводжує різким звуком (звук хлопка). Небезпека впливу полум`я на навколишнє оточення, при попаданні такої рідини в багаття, зберігається в радіусі до 1 метра від меж вогнища;

(т.2 а.с. 231-239)

Згідно з висновками судово-медичної експертизи № 29-1937 від 26.02.2009 року, смерть ОСОБА_26 знаходить у прямому причинному зв`язку з термічними опіками ІІІ ступеню 70% поверхні тіла (обличчя, тулуб, кінцівки). Перебіг опікової травми ускладнився острою опіковою токсемією, поліорганной недостатністю, що в сукупності призвело до смерті;

(т.2 а.с.209-212)

Згідно з висновками додаткової судово-медичної експертизи № 7-1937/08 від 26.01.2010 року, зважаючи на масивність опікової травми (70% поверхні тіла), локалізацію та характер її, а також той факт, що на дитині був якийсь одяг, яка за рахунок домішки синтетичних волокон, розплавляється, тим самим збільшуючи площу ураження, то визначити вертикальні патьоки і опіки, як наслідок стікання легкозаймистої рідини на тілі, неможливо;

(т.3 а.с.84-87)

Відповідно до Акта № 783 комплексної амбулаторної психолого-психіатричної експертизи від 05.08.2009 року неповнолітнього ОСОБА_25 , з урахуванням рівня інтелектуального розвитку та малолітнього віку, повної відсутності навичок поводження з відкритим вогнем та легкозаймистими рідинами, не міг усвідомлювати фактичну та суспільну небезпеку своїх дій, спрямованих на розпалювання багаття за допомогою легкозаймистої запальної суміші.

(т.3 а.с. 27-36)

Згідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_25 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто, не досяг віку, з досягненням якого настає кримінальна відповідальність.

(т.2 а.с. 106)

Суд критично ставиться до показів потерпілого ОСОБА_9 батька ОСОБА_26 , свідка ОСОБА_56 матері ОСОБА_26 , ОСОБА_60 , брата потерпілого ОСОБА_26 а також ОСОБА_31 бабці ОСОБА_26 , про те, що вони розмовляли з ОСОБА_26 в лікарні, він лаявся на ОСОБА_25 та розповів, що ОСОБА_43 приніс рідину, що розпалює, зі свого будинку, ОСОБА_26 зробив йому зауваження, сказав, що яблука після цього не можна буде їсти, на що ОСОБА_25 сказав йому: "Ах ти дуже маленький, тоді тримай!", і умисно вилив на ОСОБА_26 рідину для розпалювання багаття, після чого він загорівся.

Зазначені свідчення спростовуються послідовними, узгодженими між собою показами ОСОБА_25 , показами свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_38 та ОСОБА_50 , даними ними на досудовому слідстві та в судових засіданнях, про те, що ОСОБА_26 через вікно проліз у літню кухню і виніс звідти суміш, що розпалює, також з метою розпалити багаття та спекти яблука, передав суміш ОСОБА_27 , який надалі передав її ОСОБА_25 . Потім почувся гуркіт у місці, де хлопчики розпалювали багаття.

Також свідчення зазначених осіб спростовуються показами свідка ОСОБА_38 про те, що постраждалий ОСОБА_26 говорив, що за те, що сталося, батьки його вб`ють, а також показами свідка ОСОБА_27 , про те, що ОСОБА_25 намагався погасити полум`я на ОСОБА_26 , а також свідченнями завідувача цього опіковим відділенням ОСОБА_55 та сусіда ОСОБА_52 про те, що ОСОБА_26 , говорив, що пекли яблука, про те, що його підпалив ОСОБА_25 він не говорив.

Покази потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_56 , ОСОБА_60 і ОСОБА_31 , щодо конфлікту між ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , який, зі слів, зазначених осіб, був проти використання розпалювача для підтримки вогню в багатті, що, зі слів зазначених осіб, спричинило, начебто, умисні дії ОСОБА_25 , напралені на підпал ОСОБА_26 , не співвідносяться і суперечать встановленому в судовому засіданні факту, що сам ОСОБА_26 , з метою застосування розпалювача, виніс його з будинку, також не співвідносяться з вставленим фактом, що ОСОБА_25 , після різкого збільшення вогню і отримання опіків ОСОБА_26 намагався йому допомогти, використовуючи килимок, щоб збити вогонь, а також суперечать встановленому факту дружніх відносин між ОСОБА_26 і ОСОБА_25 , що підтверджується показами свідків ОСОБА_38 та ОСОБА_50 , ОСОБА_66 про те, що ОСОБА_25 та ОСОБА_26 були добрими друзями, не сварилися, і ОСОБА_25 характеризували лише з позитивного боку.

Таким чином, дані про конфлікт між ОСОБА_26 і ОСОБА_25 суперечать показам всіх допитаних свідків, які не піддтверждують факт зазначеного конфлікту і суперечать встановленим під час судового засідання обставинам.

Крім того, покази ОСОБА_56 щодо того, що ОСОБА_31 говорила, що про те що сталося вона дізналася коли почула крик ОСОБА_26 і вибігла на вулицю, суперечать показам ОСОБА_83 , яка пояснила, що вона дізналася про те, що трапилось, після того, коли в приміщення, де вона знаходилась забіг сам ОСОБА_26 і крикнув: «Бабуся, мене спалив ОСОБА_29 » і на його тілі були опіки тулупа, рук і ніг.

Тоді, як, покази ОСОБА_25 та вищезгаданих свідків, також узгоджуються з епікризом карти стаціонарного хворого ОСОБА_26 № 6406/397, відповідно до якої, травма у постраждалої дитини отримана внаслідок попадання горючої суміші до багаття та подальшого вибуху (т.1 а.с. 17-18), а також висновком експертів №34 від 19.05.2009 року, відповідно до якого, при попаданні в багаття пляшки, що містить незначну кількість рідини, що розпалює, відбувається вибух пароповітряної суміші, що розпалює рідини, що супроводжується різким звуком (звук хлопку). Небезпека впливу полум`я на навколишнє оточення, при попаданні такої рідини в багаття, зберігається в радіусі до 1 метра від меж вогнища (т.2 а.с. 231-239).

Цей висновок експертів повністю узгоджуються з висновками експерта № 7-1937/08 від 26.01.2010 року, відповідно до яких, «беручи до уваги масивність опікової травми (70% поверхні тіла), локалізацію та характер її, а також той факт, що на дитині був якийсь одяг, який за рахунок домішки синтетичних волокон, розплавляється, тим самим збільшуючи площу ураження, то визначити вертикальні потіки та опіки, як наслідок стікання легкозаймистої рідини на тілі, не представляється можливим» (т.3 а.с. 87 ).

Згідно до Акту №783 комплексної амбулаторної психолого-психіатричної експертизи від 05.08.2009 року на неповнолітнього ОСОБА_25 , експерти дійшли висновку про те, що «з урахуванням рівня інтелектуального розвитку та малолітнього віку, повної відсутності навичок поводження з відкритим вогнем та легкозаймистими рідинами, малолітній ОСОБА_25 не міг усвідомлювати фактичну та суспільну небезпеку своїх дій, спрямованих на розпалювання багаття за допомогою легкозаймистої запальної суміші (т.3 а.с.27-36).

Таким чином, у ході судового розгляду справи встановлено, що 22.07.2008 року, у другій половині дня, неповнолітні діти, серед яких був ОСОБА_26 та ОСОБА_25 , грали на вул. Квітковій у м. Одесі. Через якийсь час вони зайшли на сусідську дачу, всі приміщення якої були зачинені та сиділи на лавці. Потім дівчатка пішли надвір, а хлопчики залишилися на ділянці і вирішили запекти яблука в багатті. Проте, у зв`язку з тим, що багаття горіло дуже слабо, постраждалий ОСОБА_26 заліз у вікно літньої кухні, розташованої на вказаній ділянці, взяв звідти розпалювач вогню та передав його ОСОБА_27 . Пляшка з рідиною для розпалювання вогню була наповнена наполовину і ОСОБА_26 попросив її передати ОСОБА_25 , щоб останній розпалив багаття. ОСОБА_27 передав ОСОБА_25 рідину і пішов. ОСОБА_25 і ОСОБА_26 , залишилися вдвох і намагалися розпалити багаття, щоб пекти яблука. ОСОБА_25 почав лити рідину, рідина потекла в багаття і піднявся вогонь. Він злякався, упустив пляшку в багаття і крикнув ОСОБА_26 : «Відходь!».

Піднявся великий «стовп» полум`я, яке перейшло на ОСОБА_26 , який стояв біля вогнища і був одягнений у синтетичний одяг. Він почав кричати і катався по землі. ОСОБА_25 , за допомогою килимка, що лежав неподалік цього місця, став гасити постраждалого і кликав на допомогу. Після цього, ОСОБА_25 та постраждалий ОСОБА_26 побігли додому до ОСОБА_26 , де була бабуся останнього, потім пішли до будинку батьків ОСОБА_25 . Почали викликати «швидку допомогу», однак через те, що вона не їхала, сусід ОСОБА_84 разом із бабусею ОСОБА_26 на своєму особистому автомобілі відвіз ОСОБА_26 у лікарню.

Таким чином, у судовому засіданні однозначно встановлено обставини події, дії, як неповнолітнього ОСОБА_25 так і потерпілого ОСОБА_26 , які свідчать про те, що потерпілий ОСОБА_26 , брав активну участь у розпалюванні багаття, самостійно знайшов легкозаймисту рідину з метою розпалювання багаття, знаходився в безпосередній близькості від багаття в синтетичному одязі, який, після влучення на неї вогню, розплавляючись, збільшила площу поразки.

Як вбачається зі змісту ст.448 КПК України (ред..1960р), у справах про застосування примусових заходів виховного характеру, суд вирішує такі питання:

1) чи мало місце суспільне небезпечне діяння, з приводу якого провадилося досудове слідство;

2) чи винна у цьому діянні особа, щодо якої розглядається справа;

3) який саме примусовий захід виховного характеру з передбачених ч.2 ст.105

Кримінального кодексу України має бути застосовано до цієї особи.

З урахування встановлених в судовому засіданні обставин слід зробити висновок про те, що подія, яка відбулася 22.07.2008 року, мала місце, проте, вона не підпадає під ознаки суспільного небезпечного діяння, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України.

Згідно до диспозиції ст.119 ч.1 КК України, вона передбачає відповідальність за вбивство, вчинене через необережність.

Відповідно до ст.25 КК України, необережність поділяється на кримінальну протиправну самовпевненість та кримінальну протиправну недбалість.

Необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Необережність є кримінальною протиправною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Висновки комплексної амбулаторної психолого-психіатричної експертизи від 05.08.2009 року на неповнолітнього ОСОБА_25 , не оспорювались сторонами під час судового розгляду, та під час судового розгляду не встановлено будь-яких обставин, які могли б викликати сумнів у правильності висновків експертного дослідження.

Правильність висновків експертного дослідження не викликає у суду жодного сумніву, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним взяти зазначений висновок до уваги, при вирішенні питань, передбачених ст.448 КПК України (1960 р.).

Згідно з висновком зазначеного експертного дослідження, з урахуванням рівня інтелектуального розвитку та малолітнього віку, повної відсутності навичок поводження з відкритим вогнем та легкозаймистими рідинами, малолітній ОСОБА_25 не міг усвідомлювати фактичну та суспільну небезпеку своїх дій, спрямованих на розпалювання багаття за допомогою легкозаймистої запальної суміші.

Тобто, малолітній ОСОБА_25 з урахуванням зазначених в експертизі причин, не усвідомлюючи фактичну і суспільну небезпеку своїх дій, не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, і не міг їх передбачити.

На підстві сукупності зазначених в мотивувальній частині ухвали доказів, які суд вважає належними, допустимими, достовірними, та достатніми для вирішення питань, зазначених у ст..448 КПК України (1960 року), встановлено, що сукупність встановлених судом обставин того, що трапилось, а також оцінка дій малолітнього ОСОБА_25 дозволяє зробити однозначний висновок про відсутність будь-яких об`єктивних даних, що свідчать про винуватість ОСОБА_25 в скоєні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ст.119 ч.1 КК України.

Таким чином, проаналізувавши, як наявні в справі докази, якими орган досудового слідства обґрунтував доведеність винуватості ОСОБА_25 у вчинені суспільно небезпечного діяння, так і ті докази, що спростовують його винуватість, та надавши їм зазначену в ухвалі оцінку, слід дійти висновку, що в ході судового розгляду вищезазначені висновки слідства не знайшли свого підтвердження, вони суперечать наявним доказам, яким слідчий дав неправильну оцінку.

З урахуванням встановлених обставин події, слід зробити висновок про те, що подія, яка відбулася 22.07.2008 року, не містить ознак суспільного небезпечного діяння, а є нещасним випадком, у настанні якого відсутня вина ОСОБА_25 , у зв`язку з чим, він не повинен нести відповідальність за те, що сталося, і, відповідно, підстав, для застосування до нього примусових заходів виховного характеру, не має.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 273, 447, 448 КПК України (1960 р.), суд, -

ПОСТАНОВИВ

У застосуванні до неповнолітнього ОСОБА_25 примусових заходів виховного характеру відмовити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_25 ознак суспільного небезпечного діяння, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України, на підставах, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

На постанову може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду протягом 15 діб з дня винесення, через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя ОСОБА_1