ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/26/24 Справа № 331/3633/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № від 23 серпня 2016 року, стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 258-5, ч. 3 ст. 258-5 КК України (далі - КК),

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Макіївка Донецької області, який який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 258-5, ч. 3 ст. 258-5 КК,

ОСОБА_10 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Сахновщина Харківської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5 КК,

ОСОБА_11 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у смт. Іванівка Херсонської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5 КК,

ОСОБА_12 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Запоріжжя, яка проживає за адресою: АДРЕСА_8 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5 КК, -

за участю:

захисника ОСОБА_13

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_14

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2021 року виправдано ОСОБА_8 по обвинуваченню в скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 258-5, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 258-5 КК України, ОСОБА_9 по обвинуваченню в скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 258-5, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 258-5 КК України, ОСОБА_10 по обвинуваченню в скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 258-3 КК України, ОСОБА_11 по обвинуваченню в скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5 КК України та ОСОБА_12 по обвинуваченню в скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5 КК України у зв`язку з недоведеністю їх винуватості.

Цивільний позов Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення в солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди у розмірі 698 565,77 грн. залишено без задоволення.

Суть обвинувачення згідно з обвинувального акта зводиться до того, що упродовж травня 2015 - грудня 2016 року ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою та іншими невстановленими під час досудового розслідування особами, у складі злочинної організації вчинили низку тяжких та особливо тяжких злочинів на території міста Запоріжжя, а саме зазначена організація заволоділи грошовими коштами державного бюджету, шляхом підробки офіційних документів для надання статусу особам внутрішньо-переміщенних осіб, для отримання ними пенсій, якою заволодівали і в подальшому сприяли діяльності терористичної організації «ДНР» шляхом спрямування грошових коштів на фінансування її злочинної діяльності.

Фактичні обставини полягають у тому, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є співробітниками УПЗН формували, підписували, ставили печатки на довідках та вчиняли інші дії, які в подальшому давали можливість внутрішньо-переміщеним особам звертатись до Пенсійного фонду за виплатами пенсій, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перевозили осіб пенсійного віку з тимчасово непідконтрольної території та допомагали їм оформлювати документи в банківських установах, знімати грошові кошти з карток тощо.

Крім того, реалізуючи раніше розроблений злочинний план на сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 19.05.2015 ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , та ОСОБА_10 перебуваючи на тимчасово неконтрольованій території м. Макіївка Донецької області, отримали від осіб, які мають стійкі зв`язки із діяльністю терористичної організації «ДНР»: ОСОБА_18 (активний учасник силового блоку терористичної організації окремий артилерійський полк «ДНР), ОСОБА_19 (активний учасник силового блоку терористичної організації співробітник МВС «ДНР») та ОСОБА_20 (активний учасник силового блоку терористичної організації співробітник медичного корпусу МВС «ДНР») документи, які необхідно для отримання довідки про взяття на облік в якості ВПО.

ОСОБА_10 , будучи обізнаною та достовірно розуміючи, що ОСОБА_19 ОСОБА_18 та ОСОБА_20 не є особами, які постійно проживають на території Вознесенівського району м. Запоріжжя, а є особами які пов`язані з діяльністю терористичної організації «ДНР», та взагалі не приїжджали до м. Запоріжжя, на підставі отриманих документів та письмових заяв видала та засвідчила своїм підписом довідки про взяття на облік в якості на ОСОБА_19 , на ОСОБА_18 та на ОСОБА_20 , до якої внесла завідомо неправдиві відомості.

Отримані довідки про взяття на облік в якості ВПО, ОСОБА_9 діючи умисно, за попередньою змовою ОСОБА_8 та ОСОБА_10 передали ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 які є членами терористичної організації «ДНР», для подальшого використання у особистих цілях.

Окрім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше травня 2015 року ОСОБА_8 перебуваючи на тимчасово непідконтрольній території, у зоні проведення Антитерористичної операції - м. Макіївка, Донецької області, діючи умисно, вступив у злочинну змову з мешканцем м. Макіївка, Донецької області ОСОБА_9 , з метою створення сталої системи надання сприяння особам, пов`язаним з діяльністю «Донецької народної республіки» (далі за текстом ДНР), яка відповідно до ст. 1 п. 16 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією, в оформленні довідок про взяття на облік в якості ВПО а також з метою фінансування терористичної організації та набуття законності своїх дій як перевізників на тимчасово неконтрольовані території Донецької області, став на облік до Республіканської податкової інспекції у м. Макіївка, Донецької області, яка є одним з структурних підрозділів терористичної організації «ДНР», як фізична особа підприємець (далі ФОП) отримавши відповідний код платника № .

24.11.2016 ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи на меті вчинення дій спрямованих на фінансування вказаної терористичної організації, перебуваючи у приміщенні відділення №0026/16 «Центрального Республіканського Банку Донецької народної республіки» МФО 400016, за адресою: Донецька область, м. Харцизьк, офіційно перерахував на розрахунковий рахунок №2616 Республіканської податкової інспекції у м. Макіївка, яка є одним з структурних підрозділів терористичної організації «ДНР» 800 російських рублів, з призначенням платежу Єдиний соціальний внесок за листопад 2016 року як ФОП ОСОБА_8 , та 10 російських рублів, призначення платежу комісія за платіж у готівковій формі щодо оплати податків та зборів до бюджету різних рівнів.

Після проведення вказаних операцій, спрямованих на фінансування терористичної організації «ДНР», ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали офіційні квитанції № 1540_81 та № 1540_81 від 24.11.2016.

08.12.2016, під час проведення обшуку у легковому автомобілі «Фольксваген Транспортер» державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому пересувався ОСОБА_8 , окрім інших речей було виявлено та вилучено зазначені раніше дві квитанції № 1540_81 та № 1540_81 від 24.11.2016 на загальну суму 810 російських рублів.

Виправдовуючи обвинувачених за ч. 5 ст. 191 КК, суд першої інстанції посилався на те, що надані прокурором докази на підтвердження обвинувачення не доводять поза розумним сумнівом наявності в діях обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прямого умислу, корисливого мотиву та корисливої мети на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, оскільки останні, які є службовими особами, виконували свою роботу відповідно до посадових інструкцій, які досліджені судом, при цьому матеріали справи не містять доказів отримання сумнівних доходів (коштів) як у готівковій, так і не в готівковій формі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в тому числі й від обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Також суд звернув увагу на те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 взагалі не є суб`єктами вказаного кримінального правопорушення, оскільки не обіймали посад в органах місцевого самоврядування, пов`язаних з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Суд вказав, що обвинуваченим інкримінують незаконне заволодіння чужим майном (бюджетними коштами), але сторона обвинувачення не наводить обставин отримання цих коштів саме обвинуваченими, не надає матеріалів (доказів), які б свідчили про те, що вказаними коштами заволоділи обвинувачені, а не отримувачі соціальних виплат. Більше того, обвинуваченим інкриміновано заволодіння грошовими коштами Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, тобто юридичної особи, в якій будь-яка особа з числа обвинувачених не займала посад та не мала права на розпорядження грошовими коштами,

Також суд зауважив, що при кваліфікації дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 191 КК України, сторона обвинувачення інкримінує заволодіння нарахованими бюджетними коштами у вигляді соціальних виплат (пенсій) ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , при цьому жодна з цих осіб не була допитана у якості свідків як щодо обставин отримання ними довідок про статус внутрішньо-переміщеної особи, адреси тимчасового проживання на території Вознесенівського району м. Запоріжжя, так і про отримання ними соціальних виплат (пенсій), або незаконне заволодіння такими коштами іншими особам. При цьому, стороною обвинувачення не надано доказів зняття нарахованих коштів вказаним особам без відома власників карток - отримувачів соціальних виплат, не надано виписок по залишкам на карткових рахунках цих осіб тобто не вжиті необхідні заходи для встановлення точного розміру заподіяної шкоди, як це передбачене ст. 91 КПК України, не надано відомостей, що будь-яка особа, яка отримала довідку ВПО, відповідно до обвинувального акту, зверталася до управління пенсійного фонду, банку, або до правоохоронних органів, щодо незаконного заволодіння іншими особами коштами, які їм нараховані пенсійним фондом та знаходяться на їх банківських рахунках.

Виправдовуючи обвинувачених за ст. 255 КК, суд першої інстанції посилався на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 приймали участь у злочинному об`єднанні зі стабільним складом, тісними стосунками між його учасниками, централізованим підпорядкуванням, єдиними для всіх правилами поведінки та чітким розподілом функцій учасників, а також відсутні докази на підтвердження того, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , перебували в ієрархічному підпорядкуванні та в залежності від ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , при цьому вчинення учасниками організованої групи тяжких злочинів автоматично не кваліфікує таку групу, як злочинну організацію.

Суд вказав, що не надано: доказів на підтвердження зазначених в обвинувальному акті функцій, які здійснювали ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як співорганізатори злочинної організації; доказів у підтвердження спілкування між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ; доказів спілкування ОСОБА_9 з іншими обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .

Також суд першої інстанції послався й на відсутність даних про збір і розподіл грошових потоків, отриманих внаслідок злочинної діяльності обвинувачених, а також, що обвинуваченням не конкретизовано, в чому полягала координація та керування ОСОБА_9 та ОСОБА_8 злочинної діяльності інших обвинувачених, яким чином через ОСОБА_9 та ОСОБА_8 здійснювався розподіл прибутків між ними, розроблявся механізм вчинення злочинів, розроблялися особливі методи конспірації.

Приймаючи рішення про невинуватість обвинувачених за ч. 1 ст. 258-3 КК, суд першої інстанції посилався на те, що чинне законодавство України не містить такої форми сприяння терористичному злочину або терористичній організації, яку можливо розглядати в контексті ч. 1 ст. 258-3 КК України, як інше сприяння терористичному злочину або терористичній організації, а саме: перевезення з тимчасово неконтрольованої території осіб, які мають право на отримання пенсій та соціальних виплат, забезпечення прийняття заяв та видачу або продовження строку дії довідок про взяття на облік в якості ВПО, які містили завідомо неправдиві відомості щодо проживання осіб, використання отриманих банківських карток для заволодіння бюджетними грошовими коштами, спрямованими на відновлення пенсій у розмірі 698 565,77 грн., конвертування у готівку через банкомати та перевезення готівки через пункти пропуску на тимчасово непідконтрольну територію.

Крім того суд вказав, що причетність ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , довідки ВПО яких оформили обвинувачені, до терористичної діяльності має бути доведена у суді та встановлена відповідним рішенням суду, які надано не було органом досудового розслідування, як і не було надано жодного доказу в обґрунтування обвинувачення щодо сприяння обвинуваченими діяльності терористичної організації, а також належності ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 до членів терористичної організації «Донецька народна республіка».

Виправдовуючи обвинувачених за ч. 3 ст. 258-5 КК, суд першої інстанції посилався на те, що стороною обвинувачення не доведено умислу з боку обвинувачених на забезпечення існування терористичної групи (організації) або забезпечення вчинення терористичного злочину та факту передачі будь-якого майна особам, які беруть участь у терористичній діяльності, оскільки матеріали кримінального провадження свідчать про те, що бюджетні кошти отримували особи, які мають право на відповідні соціальні виплати, при цьому виплачувалися ці кошти у відповідності з чинним законодавством, а факт перебування отримувачів цих коштів за місцем свого постійного проживання, яке знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території, не може бути підставою для висновку щодо спрямування цих коштів саме на фінансування терористичної діяльності.

Виправдовуючи обвинувачених за ч. 2 ст. 258-5 КК, суд першої інстанції посилався на те, що доказів з боку сторони обвинувачення, що кошти, які сплачені ОСОБА_8 за квитанцією від 24.11.2016, були сплачені останнім за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_9 суду не надано. Також суд вказав, що в даному ж випадку банківський платіж становить призначення «єдиний соціальний внесок», тобто кошти спрямовуються не на фінансування терористичної діяльності, а для фінансування фонду для здійснення соціальних виплат особам, які не мають можливості отримувати ці кошти на підконтрольній Україні території.

Виправдовуючи обвинувачених за ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_10 , виконуючи свої посадові обов`язки, ставила підпис на довідках ВПО особам, які до неї звертались особисто із проектами таких довідок, які були підготовлені іншими співробітниками Управління праці та соціального захисту населення, оскільки норми чинного законодавства на той час взагалі не було надано повноважень відмовити у підписанні такого проекту довідки та така довідка видавалася у день звернення особи.

Суд з урахуванням Постанови КМУ № 509, якою користуються при постановці на облік ВПО, дійшов висновку, що перевірка або підтвердження фактичного місця проживання ВПО при оформленні довідки, яка видається у день звернення, не передбачена чинним на той момент законодавством, що вказує на відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК.

Суд також вказав, що журнал реєстрації ВПО є в загальному доступі спеціалістів, на яких покладено повноваження здійснення обліку ВПО та після підготовки спеціалістами управління електронної заяви внутрішньо переміщеної особи та проекту довідки, тобто при наявності у особи всіх необхідних документів, видана довідка підписується начальником управління або його заступниками ( ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_10 ), а не виключно ОСОБА_10 , при цьому підтвердження того, що довідки підписані саме ОСОБА_10 в висновку експерта відсутні, тому що оригінали довідок знаходяться у внутрішньо переміщених осіб, яким вони видавались та експертиза по ним не проводилась.

Також судом зазначено, що за наказом начальника УПСЗН по Вознесенівському району всім начальникам відділів необхідно було організувати роботу щодо здійснення перевірок, тому список осіб ВПО було розподілено між працівниками управління для здійснення перевірки (на 1 працівника до 20 адрес), при цьому всі акти складались на столі в кабінеті ОСОБА_12 та були розкладені по відповідним вулицям району. Крім того суд звернув увагу на те, що ОСОБА_12 інкриміновано «достовірна обізнаність та усвідомлення факту, що особи, яких привозили ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , фактично не проживають на території м. Запоріжжя, а перебувають на тимчасово непідконтрольній території», при цьому докази на підтвердження даного твердження стороною обвинувачення, це пояснення власників квартир, які допитані судом, проте самі внутрішньо переміщені особи не допитані, у зв`язку з відмовою прокурора від допиту цих осіб.

Також суд послався на те, що дослідженні в судовому засіданні акти обстеження умов проживання сім`ї містять відомості, що особи з`являлися до УПСЗ, про що ставили свої підписи в даних актах, однак перевірити версію обвинувачення з цих обставин суд позбавлений можливості, оскільки експертизи підпису зазначених в актах обстеження осіб органом досудового слідства не проводилась, при цьому жодна із зазначених в обвинувальному акті осіб, яка отримала статус ВПО та відносно якої був складений акт обстеження умов проживання сім`ї, допитана не була та надати належним чином оцінку цим актам суд позбавлений можливості.

Крім того суд вказав, що суб`єктом службового підроблення може бути лише службова особа, при цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є водіями та в даному випадку перевізниками пасажирів з тимчасово непідконтрольної території України до м. Запоріжжя, а тому взагалі не є суб`єктами вказаного кримінального правопорушення, відповідно до примітки ч. 3 ст. 18 КК, оскільки останні не обіймали посад в органах місцевого самоврядування, пов`язаних з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а отже не можуть бути суб`єктами злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і постановити новий вирок, яким визнати обвинувачених винним у вчиненні інкримінованих їм злочинів та призначити покарання:

ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна; за ч. 5 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 258-5 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 258-5 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна;

ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна; за ч. 5 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 258-5 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 258-5 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна;

ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна; за ч. 5 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років із забороною обіймати посади в органах соціального захисту населення на строк 3 роки з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 258-5 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років із забороною обіймати посади в органах соціального захисту населення на строк 3 роки, з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із забороною обіймати посади в органах соціального захисту населення на строк 3 роки з конфіскацією майна;

ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна; за ч. 5 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років із забороною обіймати посади в органах соціального захисту населення на строк 3 роки з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 258-5 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років із забороною обіймати посади в органах соціального захисту населення на строк 3 роки, з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із забороною обіймати посади в органах соціального захисту населення на строк 3 роки з конфіскацією майна;

ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна; за ч. 5 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років із забороною обіймати посади в органах соціального захисту населення на строк 3 роки з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 258-5 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років із забороною обіймати посади в органах соціального захисту населення на строк 3 роки, з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із забороною обіймати посади в органах соціального захисту населення на строк 3 роки з конфіскацією майна.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд не взяв до уваги показання безпосередньо допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_46 , які могли істотно вплинути на його висновки, а також не надав належної оцінки іншим дослідженим доказам сторони обвинувачення, не вказав, з яких підстав вони не оцінені та не покладені в основу доведеності вини обвинувачених, а саме: висновку почеркознавчої експертизи від 27 квітня 2017 року, відповідно до якого зазначені у ньому записи виконанні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; висновку експерта від 04 травня 2017 року, відповідно до якого документально підтверджується нарахування та виплата грошових коштів на загальну суму 698 565, 77 грн. зазначеним у висновку фізичним особам; протоколу проведення слідчого експерименту від 18 травня 2017 року за участю свідка ОСОБА_46 ; протоколів за результатами проведення візуального спостереження за особою від 19 січня 2017 року та від 08 серпня 2016 року з додатками, якими зафіксовано обставини зняття ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошових коштів у банкоматах та їх спілкування між собою; протоколу проведення оперативно-технічного заходу від 05 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 з додатками, з яких слідує спілкування останнього про отримання довідок, пенсій, зняття готівки та нарахування коштів; протоколу за результатами проведення візуального спостереження за особою від 06 червня 2016 року з додатками; протоколу проведення оперативно-технічного заходу від 30 грудня 2016 року щодо ОСОБА_47 з додатками; протоколам проведення оперативно-технічного заходу від 30 грудня 2016 року та від 06 серпня 2016 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_48 та ОСОБА_9 ; протоколам за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 15 листопада 2016 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Вважає, що судом дана неправильна оцінка доказам, оскільки вони розглядались не в їх сукупності, а відокремлено і розірвано один від одного, з вибірковим і розрізненим підходом, а рішення винесено на ґрунті однобічної, неповної та неправильної оцінки доказів. Також вважає, що суд виніс немотивоване рішення з використанням показань обвинувачених як основного аргументу визнання їх невинуватими, чим грубо порушив вимоги КПК України.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження та постановити новий вирок, яким визнати винуватими: ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 258-5, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 258-5 КК України; ОСОБА_9 по обвинуваченню в скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 258-5, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 258-5 КК України; ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 258-3 КК України; ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5 КК України; ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5 КК України. Цивільний позов Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення в солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди у розмірі 698 565,77 грн. задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що судом упереджено та неправомірно було взято до уваги одні докази та необґрунтовано відкинуто інші.

Вважає, що оскаржене рішення немотивоване та необґрунтоване, що є підставою для його скасування.

Захисник ОСОБА_17 , який діє в інтересах ОСОБА_12 , подав заперечення на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого, в яких просить їх залишити без задоволення, а вирок суду без зміни. Посилається на те, що судом правильно встановлено відсутність в діях обвинувачених ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 255 КК, а саме органом досудового розслідування не конкретизовано яким чином виражалось те, що обвинувачені діяли з відома та усвідомлення інших учасників злочинної організації, а також не доведено, що обвинувачені усвідомлювали себе членами злочинної організації та діяли на єдиний результат. Звертає увагу на відсутність в діях обвинувачених ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191, 366 КК, зокрема, обвинувачені не займали посади у Центральному ОУ ПФУ в Запорізькій області, заволодіння грошовими коштами якого їм інкримінується, та відсутні підтверджуючі факти заволодіння ОСОБА_12 бюджетними коштами або отримання винагороди від учасників злочинної організації за виконання тих чи інших дій, пов`язаних з розкраданням цих коштів, а також не були допитані особи, заволодіння пенсійних виплат яких інкримінується обвинуваченим. Вказує, що ОСОБА_12 не є посадовою особою, відповідальною за видачу довідок. Зазначає про некоректність обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_12 .

Вважає, що свідок ОСОБА_49 на своїх припущеннях та здогадках повідомляв суду обставини, які фактично не підтверджуються сукупністю досліджених доказів.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подану ним апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі, просив її задовольнити, вважав вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким що постановлений внаслідок неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і просив його скасувати та ухвалити свій вирок, яким визнати обвинувачених винними у вчиненні інкримінованих їм злочинам та призначити відповідне покарання. При цьому прокурор також підтримав апеляційну скаргу представника потерпілого.

Представник потерпілого ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, а вирок суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив його скасувати з ухваленням нового вироку про визнання обвинувачених винуватими з призначенням їм відповідного покарання та з задоволенням цивільного позову у повному обсязі.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_50 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та їх захисники заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та представника потерпілого, вважали їх безпідставними, а вирок суду першої інстанції та висновки, викладені у ньому вважали законними, обґрунтованими та вмотивованими і просили залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 здійснив виїзд на територію російської федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором та ігнорував судові засідання у кримінальному провадженні, де він має статус обвинуваченого, що стало підставою для задоволення клопотання сторони обвинувачення про здійснення спеціального судового провадження (ухвала апеляційного суду від 07 грудня 2023 року).

Іншою ухвалою апеляційного суду від 07 грудня 2023 року для здійснення захисту ОСОБА_51 призначений захисник з центра безоплатної вторинної правової допомоги. Відомості про прийняті процесуальні рішення та повістки про виклик ОСОБА_8 опубліковані в порядку ст. 323 КПК України (далі - КПК).

Мотиви апеляційного суду.

За змістом ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. Також важливо враховувати, що недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що такі доводи є не обґрунтованими, а вирок суду відповідає вимогам законності, обґрунтованості та є достатньо мотивованим.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: (1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; (2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; (3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; (4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

За клопотанням прокурора в апеляційному суді також були досліджені і інші докази, зокрема був допитаний свідок ОСОБА_49 , досліджений протокол слідчого експерименту за його участю від 18 травня 2017 року, результати негласних слідчих дій, а саме: протокол за результатами проведення візуального спостереження за особою від 19.01.2017, протокол за результатами проведення спостереження за особою від 08.08.2016, протокол проведення оперативно технічного заходу від 05.08.2016 стосовно ОСОБА_8 , протокол за результатами проведення візуального спостереження за особою від 06.06.2016, протокол проведення оперативно технічного заходу від 30.12.2016 стосовно ОСОБА_10 , протокол проведення оперативно технічного заходу від 30.12.2016 стосовно ОСОБА_8 , протокол проведення оперативно технічного заходу від 30.12.2016 стосовно ОСОБА_9 , протокол проведення оперативно технічного заходу від 06.08.2016 стосовно ОСОБА_9 , протокол за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 15.11.2016 року стосовно ОСОБА_10 , протокол за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 15.11.2016 року стосовно ОСОБА_8 , протокол за результатами відеоспостереження від 15.11.2016 року стосовно ОСОБА_9 , протокол за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 15.11.2016 року стосовно ОСОБА_9 , протокол за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 19.01.2016 року стосовно ОСОБА_9 , протокол за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 19.01.2017 року стосовно ОСОБА_9 , протоколу за результатами відеоспостереження від 19.01.2016 року, протокол за результатами відеоспостереження від 15.11.2016 року стосовно ОСОБА_8 , протоколу за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 19.01.2017 року стосовно ОСОБА_8 .

Згідно з протоколом за результатами проведення візуального спостереження за особою від 19.01.2017 року, та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску вбачається , що ОСОБА_8 на автомобілі Фольксваген Т15 д.н.з. НОМЕР_1 07.12.2016 року приїхав до м. Запоріжжя. В автомобілі знаходилося 7 осіб похилого віку. 0 13 годині допоміг цим особам вийти з автомобілю та супроводив їх до приміщення УПСЗН по Вознесенівському району. Далі ОСОБА_8 знаходиться біля банкомату «Ощадбанк», де проводить операції за допомогою карток.

ОСОБА_9 на автомобілі Фольксваген Т15 д.н.з. НОМЕР_2 07.12.2016 року приїхав до м. Запоріжжя. В автомобілі знаходилося 7 осіб похилого віку, які в подальшому направилися до приміщення УПСЗН по Вознесенівському району. ОСОБА_9 залишився біля автомобіля.

Далі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 переносять до своїх автомобілів коробки. Пасажири з їх автомобілів, вийшли з приміщення УПСЗН по Вознесенівському району та сіли до зазначених автомобілів.

Згідно з відеоспостереженням, ОСОБА_49 проходить повз приміщення, тримає в руках папери. Далі проходить в бік автомобілів. Більше відеозапис не містить інформацію відносно ОСОБА_46

Автомобіль Фольксваген Т15 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 08.12.2016 року об 11.10 год. був зупинений працівниками поліції.

Відомості, внесені в протокол за результатами проведення візуального спостереження за особою від 19.01.2017 року, щодо перебування ОСОБА_8 07.12.2016 року в приміщенні УПСЗН по Вознесенівському району біля кабінету № 4, де останній спілкувався з ОСОБА_10 , та що 08.12.2016 року ОСОБА_49 сів в автомобіль до ОСОБА_9 та вийшов з нього, тримаючи в руках папери, не знайшли свого підтвердження під час огляду диску (т.11,а.с.10-13).

Згідно з протоколом за результатами проведення спостереження за особою від 08.08.2016 року та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску вбачається, що на протязі 16 травня 2016 року ОСОБА_9 спілкується з ОСОБА_8 в м. Запоріжжя. Знімає кошти в банкоматах, проходить до приміщення «Ощадбанку», «Промінвестбанку» та управління Пенсійного фонду Олександрівського району. Приїздить до отелю «Золота балка». 06.06.2016 року ОСОБА_9 привозить на своєму автомобілі осіб похилого віку до відділення «Ощадбанку», управління Пенсійного фонду по Олександрівського району, управління Пенсійного фонду по Вознесенівському району. Отримує на вулиці від невстановленої жінки банківські картки, за які з нею розраховується (т.9,а.с.6-16).

Згідно з протоколом проведення оперативно технічного заходу від 05.08.2016 року стосовно ОСОБА_8 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску (від дослідження багатьох розмов прокурор відмовився), вбачається , що ОСОБА_8 спілкується з ОСОБА_47 (працівником банку), який на прохання ОСОБА_8 перевіряє активізацію банківських карток громадян, чи нараховані гроші на рахунки. Зі спілкування ОСОБА_8 з ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_52 неодноразово звертається до останньої за консультаціями і роз`ясненнями, також ОСОБА_53 на прохання ОСОБА_52 перевіряє відомості за запитуємими ОСОБА_52 прізвищами та роз`яснює про необхідність особистої явки громадян для оформлення довідок. Також ОСОБА_53 пояснює, що для того, щоб нічого більше не запитували дівчата під час прийому, необхідно ложити в документи маленькі бумажечки «пять нолік». Зі спілкування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що останні обмінюються інформацією щодо перетину кордону, зняття коштів з рахунків. Також ОСОБА_8 неодноразово телефонують особи, які консультуються у останнього щодо отримання довідок, пенсій, можливості приїхати до Запоріжжя для оформлення довідок та пенсій і вартості послуг ОСОБА_52 з цього приводу. Також ОСОБА_52 пояснює про обовязкову участь осіб при оформленні в УПСЗН та в УПФ (т.9, а.с.20-65).

Згідно з протоколом за результатами проведення візуального спостереження за особою від 06.06.2016 року, та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску вбачається , що ОСОБА_8 11.05.2016 року на автомобілі Фольксваген Т15 д.н.з. НОМЕР_1 07.12.2016 року приїхав до м. Запоріжжя. В автомобілі знаходилися особи похилого віку, яких останній привіз до УПСЗН по Вознесенівському району, де зазначеним особам показував до яких кабінетів необхідно заходити. У дворі УПСЗН по Вознесенівському району він спілкувався з ОСОБА_54 та невідомою жінкою. Потім перевіз осіб пенсійного віку до приміщення пенсійного фонду по Вознесенівському району, після заїхав до готелю «Золота арка». В подальшому в цей же день ОСОБА_8 приїхав до приміщення «Ощадбанку», де спілкувався зі співробітниками відділення та з банкомату проводив маніпуляціїї з картками. 12 травня 2016 року ОСОБА_8 вранці з банкомату біля відділення «Ощадбанку» знімає за допомогою пластикових карток грошові кошти. В подальшому на авторинку купує товар, зустрівся зі співробітницею УПФ по Вознесенівському району ОСОБА_55 , з якою купували їжу та обідали. Ввечері ОСОБА_52 повернувся до готелю «Золота арка» (т.9,а.с.121-127).

Згідно з протоколом проведення оперативно технічного заходу від 30.12.2016 року стосовно ОСОБА_47 (працівника банку) та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску вбачається, що ОСОБА_8 спілкується з ОСОБА_47 (працівником банку) відносно заблокованих карток та можливості зняття ліміту. (т.9,а.с.131-133).

Згідно з протоколом проведення оперативно технічного заходу від 30.12.2016 року стосовно ОСОБА_10 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску (від дослідження багатьох розмов прокурор відмовився), вбачається , що ОСОБА_10 спілкується з ОСОБА_8 , який повідомляє, що везе людей. З невстановленою жінкою, якій повідомляє, що довідки без людей не офрмлюються. З ОСОБА_56 , якій повідомляє, що надані списки роздали по всьому управлінню. Телефонує особам, з якими домовляється про час, коли останні будуть вдома для підтвердження факту їх проживання та складення актів проживання для виплати пенсій (т.9,а.с.137-141).

Згідно з протоколом проведення оперативно технічного заходу від 30.12.2016 року стосовно ОСОБА_8 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску (від дослідження багатьох розмов прокурор відмовився), вбачається , що ОСОБА_8 під час спілкування з ОСОБА_57 обговорюють, скільки грошей віддавали за довідки, також обмінюються цифрами, а також щодо підготовки документів. ОСОБА_52 спілкується ОСОБА_58 щодо особи, якій не приходять гроші на картку, остання обіціє перевірити (т.9,а.с.146-150)

Згідно з протоколом проведення оперативно технічного заходу від 30.12.2016 року стосовно ОСОБА_9 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску (від дослідження багатьох розмов прокурор відмовився), вбачається , що ОСОБА_9 під час спілкування з ОСОБА_59 (відомості про дану особу відсутні в обвинувальному акті) повідомляє останньому, що у нього в пенсійному управлінні не приймають документи, посилаючись на комісію. ОСОБА_60 спілкується з ОСОБА_61 та передає слухавку ОСОБА_52 , який продовжує спілкування з ОСОБА_62 .. Останній повідомляє, що він на тижні в пенсійному управління перевіряв списки у ОСОБА_63 . Домовлюються, що ОСОБА_52 передасть через ОСОБА_64 списки, які ОСОБА_65 забере у ОСОБА_64 в пенсійному фонді, які він передасть людині, яка їх подивиться. 15.08.2016 року на телефонний номер, яким користується ОСОБА_60 надійшло СМС- повідомлення з номеру невстановленої особи, яке містить наступний текст: ОСОБА_66 . Адрес вул..Правди, буд.50 (т.9,а.с.154-159)

Згідно з протоколом проведення оперативно технічного заходу від 15.11.2016 року стосовно ОСОБА_46 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску (від дослідження багатьох розмов прокурор відмовився), вбачається , що ОСОБА_65 шукає через ОСОБА_64 документи на імя ОСОБА_67 ((відомості про дану особу відсутні в обвинувальному акті.). Під час розмови з ОСОБА_68 , ОСОБА_65 пропонує останній підвезти гроші, які він буде давати людям та просить купити у ОСОБА_69 «правильні адреси». 20.10.2016 року на телефонний номер, яким користується ОСОБА_65 надійшло СМС- повідомлення з номеру телефону ОСОБА_70 , яке містить наступний текст: АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 ; Незалежної України 62/24; Соборний 151/155; Победи 53/57;. Южноукраїнська 15/1; Рекордна 36А/30; Чубаря 4/62; Соборний161/27. ОСОБА_65 спілкується з ОСОБА_71 відносно списків, які передані на перевірку до пенсійноо фонду. Остання повідомляє, що з Нового року будуть зміни. ОСОБА_65 запитує про акт на ОСОБА_72 та повідомляє ОСОБА_73 про те, що коли в нього будуть гроші, він одразу їй віддать. Волошина повідомляє, що зробить акти., буде просити, щоб їх підписали, та дасть на підпис ОСОБА_74 та вона погодиться. ОСОБА_65 повідомив ОСОБА_75 , що 12- протокол відправлять на перевірку до адміністрації, оскільки людей -200 осіб тут не має, наразі цей протокол знаходиться в пенсійному. ОСОБА_76 ОСОБА_65 повідомляє, що вже повідомив їй за останніх 5, хто там пройшов та домовляються про зустріч. 25.10.2016 року ОСОБА_65 повідомив ОСОБА_77 , що ОСОБА_78 бажає декілька сотен осіб повторно перевірити. ОСОБА_60 повідомляє, що у нього 13 актів, які він привіз і всі заповнені, але не підписані. ОСОБА_65 повідомляє, що у нього все чітко, віддав гроші, віддав акти ОСОБА_60 повідомляє Неволіну, що « ОСОБА_79 » бажає, щоб її не виключали до списку комісії, але з нею спілкувався чоловік. Все як положено. (т.9,а.с164-173)..

Згідно з протоколом проведення оперативно технічного заходу від 06.08.2016 року стосовно ОСОБА_9 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску вбачається , що ОСОБА_9 , знаходячись у м. Макїївка в період з 10-12 травня 2016 року спілкується з особами, на питання яких надає пояснення щодо оформлення пенсій та повідомляє, що він може забрати картки з банків, (т.8, а.с.4-6)

Згідно з протоколом проведення оперативно технічного заходу від 06.08.2016 року стосовно ОСОБА_9 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску вбачається , що за період з 01.05.2016 рок 22.06.2016 року ОСОБА_9 спілкується з невідомими особами відносно перетину кордону. Спілкується з невідомими особами з приводу отримання та оформлення пенсій, банківських карток, зняття коштів з банківських рахунків, часу виїзду до м.Запоріжжя, вартість його послуг з переоформлення пенсій, банківських рахунків. Зі спілкування ОСОБА_9 з ОСОБА_52 вбачається, що останні спілкуються з приводу перетину кордону, часу виїзду до м.Запоріжжя, щодо оформлення пенсій, довідок, банківських карток, уточнюють вартість цих послуг, можливості оформити докумени в Шевченківському, Комунарському, Орджонікідзевському районнах. Інформацію щодо осіб, які є фігурантами справи, розмови ОСОБА_80 по данному кримінальному провадженню не містять.(т.8,а.с.9-58).

З протоколу за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 15.11.2016 року стосовно ОСОБА_10 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску за період з 10.10.2016 року по 09.11.2016 року вбачається , що з ОСОБА_10 домовляється особа на прізвище ОСОБА_81 , яка просить ОСОБА_82 , щоб та не працювала з водієм ОСОБА_83 , який привозить людей, оскільки він переманив її людей до себе та обманює їх. Також ОСОБА_10 диктує список осіб, які вранці стояли під дверима, пояснює, що будуть зміни до 365. З розмови ОСОБА_10 з ОСОБА_84 вбачається, що останні обговорюють зміни в пенсійному фонді, проблеми з роботою програми, ОСОБА_85 повідомляє про кількість людей, яких він привезе та в який час, просить ОСОБА_82 посприяти, щоб не задавали зайвих питань. ОСОБА_52 домовляється з ОСОБА_10 про прийом громадян, запитує скільки осіб буде оформлено. ОСОБА_10 . Також з ОСОБА_54 домовляється невідома жінка про допомогу, про необхідність поставити печатки, за що остання отримає «конвертик» (т.10,а.с.17-21).

З протоколу за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 15.11.2016 року стосовно ОСОБА_52 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску за період з 21.09.2016 року по 14.11.2016 року вбачається , що з ОСОБА_52 спілкується невідомими жінками з приводу поїздок до м. Запоріжжя та вартості таких поїздок. ОСОБА_52 спілкується з ОСОБА_57 з приводу перевезення кількості людей, зміни адресів в актах. Повідомляє ОСОБА_86 , що приїде. (т.10,а.с.26-30).

З протоколу за результатами відеоспостереження від 15.11.2016 року стосовно ОСОБА_9 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску за період з 11.10.2016 року по 07.11.2016 року вбачається , що 11.10.2016 року ОСОБА_9 на автомобілі привіз осіб похилого віку до УПСЗН по Вознесенівському району, яких супроводжує до управління, де вказував зазначеним особам до яких кабінетів необхідно заходити, тримаючи в руках теку формата А-4. В той же час до управління приїхала автівка під керування ОСОБА_52 , з якого вийшли особи похилого віку та направились до управління. ОСОБА_9 перевіз осіб до приміщення «Ощадбанк», де останній переговорив з ОСОБА_87 , після чого особи по черзі заходили до її кабінету. Далі ОСОБА_88 переїхав до будівлі «Промінвестбанку», де поспілкувавшись з жінкою, переїхав до приміщення пенсійного фонду по Вознесенівському району, де поспілкувався з ОСОБА_89 . Забрав осіб похилого віку та перевіз їх до готелю «Золота балка». Далі зустрівся з ОСОБА_11 . В подальшому знімає грошові кошти в банкоматі з різних карток. 25.10.2016 року до УПСЗН по Вознесенівському району приїхали автівки під керуванням ОСОБА_90 та ОСОБА_64 з людьми. ОСОБА_64 спілкувався з ОСОБА_91 , потім з автомобіля дістав згорток круглий, який передав останній. В подальшому зустрівся з ОСОБА_92 , з яким в приміщенні відділення «Ощадбанку» знімали грошові кошти з карток. 27.10.2016 та 07.11.2016 року приїздив до УПСЗН по Вознесенівському району з особами пенсійного віку перевіз в подальшому цих осіб до відділення «Ощадбанку» . Спілкувався з ОСОБА_91 та ОСОБА_92 (10, а.с.33-40). Відомості, зазначені в протоколі , що 11.10.2016 року ОСОБА_9 під час зустрічі з ОСОБА_93 , остання передала йому папери формату А-4 та 25.10.2016 року ОСОБА_9 з автомобіля дістав згорток круглий, який передав ОСОБА_93 , не знайшли свого підтвердження під час огляду диску.

З протоколу за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 15.11.2016 року стосовно ОСОБА_9 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску за період з 03.10.2016 року по 06.10.2016 року вбачається , що ОСОБА_60 спілкується з ОСОБА_91 та домовляються про зустріч. ОСОБА_91 диктує ОСОБА_94 список адрес: АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , домовляються про оформлення двох осіб на одну адресу та про розрахунок(т.10,а.с.45-48).

З протоколу за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 19.01.2016 року стосовно ОСОБА_9 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску за період з 30.11.2016 року по 03.12.2016 року вбачається , що ОСОБА_60 спілкується з невідомими щодо продовження банківських карток, про перехід через кордон. Спілкується з ОСОБА_92 , домовляється з останнім про перевірку осіб за списками. Обговорюють скільки коштів ОСОБА_60 дав ОСОБА_95 , та уточнюють суму, яку ще повинен. З ОСОБА_52 обговорює скільки коштів необхідно дати ОСОБА_96 , обговорюються оформлення документів та карток. Отримує СМС повідомлення з номеру невстановленої особи та її місцезнаходження наступного змісту: ОСОБА_97 06.07.1968 ВА803694 Код (т.10,а.с.53-62).

З протоколу за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 19.01.2017 року стосовно ОСОБА_9 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску за період з 30.11.2016 року по 01.12.2016 року вбачається , що ОСОБА_60 домовляється про зустріч з ОСОБА_98 невстановленою особою про зняття коштів з банківських карток (т.10,а.с.63-65).

З протоколу за результатами відеоспостереження від 19.01.2016 року стосовно ОСОБА_9 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску за період з 30.11.2016 року по 08.12.2016 року вбачається , що ОСОБА_9 привозить осіб похилого віку до «Ощадбанку», де також спілкується з ОСОБА_87 (працівницею банку), Далі знаходиться з особами похилого віку в приміщенні УПСЗН по Вознесенівському району, спілкується з ОСОБА_99 . Приїздить з особами до приміщення пенсійного фонду, до готелю « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».. Знімає грошові кошти з банкомату «Ощадбанк», «Юнікредитбанк». Зустрічається з ОСОБА_92 , який передає йому папери, а той в передає ОСОБА_95 щось невеличкого розміру. Зустрічався з ОСОБА_91 (т.10,а.с.93-100).

З протоколу за результатами відеоспостереження від 15.11.2016 року стосовно ОСОБА_52 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску за період з 07.11.2016 року по 08.11.2016 року вбачається , що ОСОБА_52 на автівці привозить осіб похилого віку до «Ощадбанку», також з банкомату знімає грошові коштиза допомогою банківських карток. Спілкується з ОСОБА_9 .. Проїхав з пасажирами до готелю «Золота балка». (т.10,а.с.105-108). Відомості в даному протоколі, що приміщенні УПСЗН по Вознесенівському району привітався з ОСОБА_54 , яка в коридорі виписувала особам похилого віку довідки, не знайшли свого підтвердження під час огляду диску.

З протоколу за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 19.01.2017 року стосовно ОСОБА_52 та дослідженого в судовому засіданні долученого до протоколу DVD -диску за період з 29.11.2016 року по 03.12.2016 року вбачається , що з ОСОБА_52 спілкується спілкується невідомими особами з приводу поїздок до м. Запоріжжя та вартості таких поїздок, зняття грошей з карток. З працівниками банку ОСОБА_100 та ОСОБА_101 щодо оформлення осіб (т.10,а.с.113-120).

В судовому засіданні апеляційного суду 23 квітня 2024 року допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_49 повідомив, що він працював в УПСЗН по Вознесенівському районі м. Запоріжжя з 2010 року по день його ліквідації у 2023 році. Пояснив, що він погано пам`ятає події, але пам`ятає, що в 2016 році водії возили пенсіонерів для оформлення пенсій. ОСОБА_9 був водієм та возив пенсіонерів. Порядок видачі довідок ВПО він не пам`ятає. Довідки ВПО видавав відділ праці, який очолювала ОСОБА_10 . Не пам`ятає, щоб ОСОБА_9 пропонував, якісь гроші за видачу таких довідок. Пояснив, що на записі на НСРД про адреси не його голос і він повідомляв в поліцію про викрадення телефону. Не пам`ятає, щоб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пропонували якісь грошові кошти за видачу довідок ВПО. Не пам`ятає, щоб ОСОБА_9 йому казав, що ОСОБА_11 йому допомагає з актами перевірок, що передавала йому пусті бланки таких актів, тощо.

Дав пояснення, що йому невідомо, що ОСОБА_9 якимось чином причетний до діяльності т.зв. ДНР/ЛНР. Також він не пам`ятає, що ОСОБА_9 пропонував винагороду за прискорення видачі довідок або що він підписував якісь документи за інших осіб. Не пам`ятає, щоб хтось передавав ОСОБА_9 відомості про адреси, які в подальшому вказувались в довідки ВПО. Не пам`ятає, щоб ОСОБА_10 вчиняла якісь незаконні дії. Підтвердив той факт, що ОСОБА_10 наголошувала, що довідки ВПО видають виключно особі-переселенцю за їх особистої присутності.

Таким чином, відомості, які зафіксовані вказаними процесуальними документами, а також показання свідка ОСОБА_46 , який в судовому засіданні апеляційного суду на численні запитання учасників кримінального провадження повідомляв, що через значний час він нічого не пам`ятає, не підтверджують і не спростовують обставин, які підлягають доказуванню в межах даного епізоду обвинувачення, а тому визнаються апеляційним судом неналежними.

Більше того, досліджені в судовому засіданні апеляційного суду відеозаписи до протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій у сукупності з інформацією з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» не тільки не підтверджують, а й спростовують твердження сторони обвинувачення в тій частині, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не перевозили осіб пенсійного віку на територію м. Запоріжжя для оформлення довідок ВПО та отримання пенсій, а такі довідки, нарахування та отримання пенсій здійснювали безпосередньо обвинувачені.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_46 , який повторно досліджувався апеляційним судом, проведений у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а є виключно його показаннями на місці, і здійснений з метою процесуального закріплення таких позасудових показань свідка, у зв`язку з чим апеляційний суд розцінює його як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК. Така оцінка апеляційного суду узгоджується з правовим висновком щодо правильного застосування судами вищезазначених положень кримінального процесуального закону, сформульованого в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року по справі № 740/3597/17.

Відповідно до частини 3 статті 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції,виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто, сама собою наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує апеляційний суд досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у місцевому суді. У разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з їх оцінкою, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд повторно та безпосередньо дослідив усі докази про які просив прокурор в своєму клопотанні і які він вважав достатніми для доведення винуватості обвинувачених поза розумним сумнівом та постановлення обвинувального вироку.

Проте повторно дослідженні в суді апеляційної інстанції докази, підтвердили правильність висновків місцевого суду про недоведеність винуватості обвинувачених в інкримінованих злочинах поза розумним сумнівом і обґрунтованість вироку суду в цій частині.

Так вищезазначеними матеріалами НСРД у сукупності з інформацією з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» підтверджуються пояснення сторони захисту, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дійсно були перевізниками, які перевозили людей з тимчасово окупованих територій для оформлення пенсій, у зв`язку з чим спростовуються твердження сторони обвинувачення в тій частині, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не перевозили осіб пенсійного віку на територію м. Запоріжжя для оформлення довідок ВПО та отримання пенсій, а такі довідки, нарахування та отримання пенсій здійснювали безпосередньо обвинувачені.

Щодо складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 - ч. 1 ст. 366 (службове підроблення довідок ВПО), ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2, 4 ст. 28 - ч. 1 ст. 258-3 КК.

Суть обвинувачення за цими епізодами, який на думку обвинувачення, є так званою ідеальною сукупністю злочинів, оскільки одні і й ті ж дії обвинувачених стороною обвинувачення кваліфіковані за різними статтями кримінального закону, зводиться до того, що упродовж травня 2015 - грудня 2016 року ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою та іншими невстановленими під час досудового розслідування особами, у складі злочинної організації вчинили низку тяжких та особливо тяжких злочинів на території міста Запоріжжя, а саме зазначена організація заволоділа грошовими коштами державного бюджету, шляхом підробки офіційних документів для надання статус особам внутрішньо-переміщенних осіб, для отримання ними пенсій, якою заволодівали і подальшому сприяли діяльності терористичної організації «ДНР» шляхом спрямування грошових коштів на фінансування її злочинної діяльності.

Фактичні обставини за цим епізодом полягають у тому, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є співробітниками УПЗН формували, підписували, ставили печатки на довідках та вчиняли інші дії, які в подальшому давали можливість внутрішньо-переміщеним особам звертатись до Пенсійного фонду за виплатами пенсій, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перевозили осіб пенсійного віку з тимчасово непідконтрольної території та допомагали їм оформлювати документи в банківських установах, знімати грошові кошти з карток тощо.

Такі дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 - ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2, 4 ст. 28 - ч. 1 ст. 258-3 КК, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у особливо великих розмірах, організованою групою.

В суді першої інстанції під час допиту та в суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 надала пояснення, зміст яких полягає в наступному.

ОСОБА_10 не визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях та пояснила, що вона займає посаду заступника начальника управління начальника відділу праці Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Пояснила, що вона з 01.06.2016 по 20.06.2016 перебувала у відпустці, тому не мала можливості ставити підписи на зазначених в обвинуваченні довідках. За обвинуваченням вона 21.06.2016 продовжила безстроково строк дії довідки № про взяття на облік як ВПО ОСОБА_102 із зазначенням місця її проживання АДРЕСА_14 , шляхом проставлення особистого підпису та внесла необхідні відомості в «Книзі реєстрації заяв громадян», яким продовжено термін дії довідки відповідно до п. 8 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Експертиза щодо записів в «Книзі реєстрації заяв громадян» щодо ОСОБА_102 містить негативний висновок. Експертизи щодо обліку громадян по книзі реєстрації заяв громадян за період з 29.06.2016 по 01.12.2016 взагалі відсутні. Така «Книга реєстрації заяв громадян» не передбачена законодавством, дана книга, це журнал, який вона веде для статичних даних для департаменту.

За законом «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014, всі довідки, які видавалися ВПО видавалися строком на 6 місяців, штамп про це ставився на звороті довідки. В січні 2016 року відбулися зміни, та після 8 червня 2016 року зазначені довідки видавалися безстроково, довідки, які видавалися до червня строком на 6 місяців, вважалися безстроковими автоматично, був спеціальний штамп, де було зазначено «Безстроково», це фактичне підтвердження безстроковості.

Вона також за електронною базою перевіряла чи довідка дійсна. Постановою КМУ № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб» визначено механізм видачі довідок переселенцям ВПО та Постановою КМУ № 352 внесені зміни до Постанови КМУ № 509. За обвинуваченням, починаючи з арк.98 та в подальшому вона обвинувачується в тому що ставила особистий підпис на довідках ВПО та після цього за допомогою службового комп`ютера внесла необхідні відомості до електронної бази внутрішньо переміщених осіб та до «Журналу видачі довідок про взяття на облік в якості ВПО та продовження строку їх дії». За обвинуваченням змінюються лише прізвища осіб і дати, механізм по всім особам зазначений однаковий. Свідки - співробітники її відділу праці - зазначали, що вони видавали довідки ВПО, не підтвердили, що вона ставила свій підпис в цих довідках, вони лише підтверджували, що саме вони вносили відомості до електронної бази внутрішньо переміщених осіб. Працівники відділу праці мали пароль доступу до цієї програми. Вона до даної бази відомості не вносила, лише бачила готові довідки та ставила на них підписи.

По експертизам пояснила, що по довідці ВПО Демуцькій експертиза відсутня. Щодо видачі 19.05.2016 довідок ВПО ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , 31.08.2016 довідки ВПО ОСОБА_30 , 14.09.2016 року довідок ВПО ОСОБА_26 та ОСОБА_21 , 19.09.2016 довідки ВПО ОСОБА_27 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , 28.09.2016 року довідки ВПО ОСОБА_24 експертиза містить негативний висновок, що підтверджує, що вона не вносила відомості в довідки.

Щодо видачі довідок ВПО за період з 01.12.2016 по 07.12.2016 експертизи взагалі відсутні. Довідки були на руках у осіб, вважає, що неможливо було проводити експертизи без наявності довідок, вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що саме вона ставила підписи на довідках ВПО, зазначених в обвинувальному акті.

Наказом начальника відділу праці Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району доручено відділу праці УПЗН видавати довідки ВПО. Журнал реєстрації довідок у відділі був один. Коли людей на оформлення довідок було багато, вона брала зазначений журнал і записувала даних громадян в журнал, а саме номер по порядку, ПІБ, ІПН та номер довідки. Вона давала номерок громадянину, по цьому номеру формувалася довідка. На комп`ютері роздруковувалася довідка. Програму на комп`ютері заповнювали спеціалісти відділу, які мали свій пароль та доступ для входу в програму, зміни до програми вона не вносила та не мала можливості це робити. Такий доступ до програми вона мала в 2015 році, а з 2016 року у неї не було доступу до даної програми.

Потім особу направляли до неї на підпис в 4-й кабінет, далі ця особа йшла в 15-й кабінет, де в довідці ставилася печатка. По наказу та за посадовою інструкцією вона мала право ставити підпис в довідках у разі відсутності начальника відділу праці Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Коли вони були на місці, вона не підписувала довідки. Пізніше до наказу внесли доповнення, за якими вона мала право постійно ставити підписи у довідках. За своєю роботою, вона часто могла бути відсутньою на місці роботи. Коли її не було на робочому місці, довідки ВПО підписували за її відсутності начальник Управління ОСОБА_105 та заступник начальника Управління ОСОБА_106 .

Якщо особи не проживали в зазначених ними адресах, вони завідомо про це знаючи, вказували дані адреси в заявах. Працівники управління завжди питали у осіб про місце їх мешкання. Постанова КМУ № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб» не містить положення щодо необхідності надання доказів на проживання за зазначеною адресою. Дані докази на проживання необхідні для надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Постанови КМУ від 01.10.2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

За постановою КМУ № 79 від 04.03.2015 року «Деякі питання оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції» відстеження місця проживання осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України покладається на територіальні підрозділи Державної міграційної служби, які ставлять в довідках свої штампи щодо реєстрації за визначеною адресою. На прийом до УПСЗН для отримання довідок ВПО, особи приходили особисто, відповідно до Постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Вона розуміла, що переселенців хтось привозив, але хто їх привозив, на чому або приводив до управління, їй невідомо. В той час на прийом для оформлення довідок приходило від 100 до 200 громадян щоденно. ОСОБА_9 знає з липня 2016 року, але особисто з ним не знайома, лише бачила його. Прізвище його дізналася лише під час досудового слідства. ОСОБА_8 знає з квітня 2016 року. З ОСОБА_9 вона не спілкувалася ні особисто, ні в телефонній розмові. З ОСОБА_8 вона спілкувалася, у нього був її номер телефону, який також вона давала всім громадянам, яких в подальшому консультувала щодо законів по внутрішньо переміщеним особам. За її посадовою інструкцією входять обов`язки щодо надання консультації громадянам. ОСОБА_8 інколи заглядав до її кабінету, дізнавався, чи працює комп`ютер, коли багато людей було в черзі, дзвонив їй та повідомляв про це.

Спілкування з ОСОБА_52 не носило особистого характеру, а було направлено на поліпшення прийому громадян. ЇЇ номер мобільного телефону міститься у довідниках. Десятки людей допомагали ВПО. Коли вони з`явилися, стало легше працювати, ці особи притримували черги людей. Деяких людей бачила неодноразово. Їй невідомо, чи особисто ОСОБА_9 та ОСОБА_8 привозили людей. Вони до неї особисто не зверталися. Грошові кошти від них вона не отримувала. Інформацію по ВПО їм не надавала. З 2016 року вона керувала відділом праці Управління та здійснювала керівництво ще 5 відділів управління. Відділ праці займався видачою довідок ВПО.

Довідки видавалися в день звернення осіб, довідка видається автоматично після звернення особи за заявою. Для отримання статусу ВПО необхідна наявність реєстрації в Луганській чи Донецькій областях станом на 09.04.2014 року. Дані довідки необхідні були для отримання пенсій в УПФУ, для влаштування дітей в садочки, для банківських установ та для працевлаштування.

За Постановою КМУ № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньопереміщених осіб» не передбачено підстав для відмови у видачі довідки ВПО. Довідки ВПО не є підставою для отримання пенсій. В Управлінні пенсійного фонду вони перевіряються відповідно до актів перевірки. До її повноважень та відділу праці не входить перевірка наданих інформацій.

ОСОБА_11 і ОСОБА_12 їй не підпорядковуються та вона не може давати їм вказівки. Також останні за своїми посадовими обов`язками не мають відношення до довідок ВПО. В 2016 році на підставі Постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» для проведення перевірки достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи складалися списки адрес, за якими необхідно було здійснити перевірки та скласти акт обстеження. Такі списки ділилися на всіх спеціалістів управління, в тому числі і на спеціалістів відділу праці. Вона не виходила на жодну адресу за даними списками, акти обстеження не складала. Зазначені акти після перевірки направлялися до відділу соціальних інспекторів. На запити управління пенсійного фонду надавалися відомості відносно ВПО. Їй відомо, що для призначення пенсій ВПО діяли комісії, вона не входила до складу цих комісій. Щодо розтрати бюджетних коштів пояснила, що їй невідомо шлях отримання та зняття пенсій ВПО. Їй невідомо, щоб ОСОБА_12 та ОСОБА_11 входили до складу злочинних організацій.

В обґрунтування своїх показів щодо перебування у відпустці надала накази, відповідно до яких, згідно наказу начальника УПСЗН по Вознесенівському району № 051-в від 12.05.2016 року, заступник начальника управління начальник відділу праці ОСОБА_10 знаходилася у відпустці з 01.06.2016 року по 20.06.2016 року (т.16, а.с.200). Згідно наказу начальника УПСЗН по Вознесенівському району № 108-в від 05.08.2016 року, заступник начальника управління начальник відділу праці ОСОБА_10 знаходилася у відпустці з 08.08.2016 року по 19.08.2016 року (т. 17, а.с.4).

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_11 не визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, цивільний позов не визнала в повному обсязі та пояснила, що вона не надавала згоду та не входить до складу злочинної організації, не надавала коштів на фінансування терористичних організацій, не має жодного відношення до так званної «ДНР», не узгоджувала порядок зв`язку між зазначеними в обвинувальному акті особами. Грошові кошти від будь-яких осіб, зазначених в обвинувальному акті не отримувала. В період березень-грудень 2016 року вона займала посаду завідуючої загального сектору Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району. В коло її обов`язків входить організація роботи загального сектору та ведення кадрової роботи. Відповідно до Постанови КМУ №1242 від 30.11.2011 року «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади», який втратив чинність в 2018 році та наказу щодо функціонування структурних підрозділів з діловодства, визначено порядок використання, місце зберігання гербової печатки і посадова особа, відповідальна за її зберігання, а також перелік осіб, підписи яких скріплюються гербовою печаткою. Таким чином, працівники загального сектору мали право засвідчувати документи гербовою печаткою служба діловодства, це працівники загального сектору, який складається з 4-х службових осіб. Гербовою печаткою відповідно до законодавства користувалася вона, спеціаліст діловодства та керівник установи, або заступник, який виконував обов`язки керівника на час відсутності останнього. Гербові печатки ставилися на великій кількості документів, в тому числі і на довідках, виданих ВПО. До її службових обов`язків не входило перевіряти достовірність виданих довідок ВПО. Якщо довідка була підписана ОСОБА_10 , у неї не було підстав не засвідчувати дану довідку гербовою печаткою та їй невідомо, чи проживали ВПО на зазначених в довідці адресах. До відділу особисто приходили особи одержувачі зазначених довідок, на яких ставилися печатки. Печатки ставляться лише на підпис керівництва. Їй невідомі випадки, коли інші особи приносили довідки для проставлення гербових печаток. Довідки ВПО мають номер, але в службі діловодства вони не реєструються. Відомості в такі довідки вносять лише працівники Управління, на кого покладенні такі обов`язки. На ОСОБА_12 не покладені обов`язки вносити будь-яку інформацію в довідки. ОСОБА_10 має право лише підписувати дані довідки, а не вносити в них інформацію. Відділ ОСОБА_10 працює зі спеціальною інформаційною програмою, де містяться відомості по виданим довідкам ВПО. Вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що саме вона ставила гербові печатки на зазначених в обвинувальному акті довідках, виданих ВПО. За облік та зберігання гербової печатки за своїми службовими обов`язками, вона несе відповідальність. В робочий час печатка знаходиться на робочому столі загального сектору, у вихідні дні в металевій шафі. З ОСОБА_8 не була знайома до початку досудового слідства. З ОСОБА_9 познайомилася під час приватної розмови наприкінці вересня 2016 року, коли виходила палити у двір УПСЗН ЗМР по Вознесенівському району. Їй з розмов по Управлінню відомо, що ОСОБА_9 привозив людей з Донецької або Луганської областей, але саме з якої області та на якому транспортному засобі, їй невідомо. З останнім вона не узгоджувала доставку осіб з даних областей. ОСОБА_9 незаповнених бланків актів обстеження матеріально- побутових умов сім`ї на передавала, також від останнього ніяких заповнених бланків не отримувала. Бланки актів обстеження не містять номерів, вони не є бланками суворої звітності. Зазначені бланки містяться в мережі Інтернет, та будь яка особа може їх розпечатати. Переліки адресів ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_8 не передавала. 14.06.2016 року вона перебувала у відпустці, тому не могла ставити печатки на довідках, виданих ВПО ОСОБА_36 , ОСОБА_107 та ОСОБА_108 . Фактично вона може під час відпустки приходити до Управління, але цього вона не робила. Посилання прокурора, що до 11.07.2016 року вона повідомила перелік адресів ОСОБА_9 для фіктивної реєстрації за ними у якості ВПО мешканців Донецької області вважає безпідставними, оскільки в цей час вона не була знайома з ОСОБА_9 . Також станом на 19.07.2016 року не була знайома з ОСОБА_8 та не могла у зв`язку з цим погоджувати з ним свої дії та сприяти діяльності злочинної організації. Не може відповісти, чи особисто вона ставила печатку на довідці ВПО ОСОБА_24 28.09.2016 року, а також на інших довідках, зазначених в обвинувальному акті, оскільки доступ до печатки крім неї, ще мають щонайменше три особи. Списки осіб та підписані акти обстеження матеріально- побутових умов сім`ї ОСОБА_12 не передавала. У зв`язку з великою кількістю ВПО в 2016 році, вона приймала участь в липні-серпні 2016 при обстеженні матеріально- побутових умов сімей в будинках та квартирах. Списки адресів розподілялися керівництвом управління во вулицям. На керівників секторів та відділів було покладено обов`язки організувати ці обстеження. В загальному секторі вони розподілили видані їм керівництвом управління списки по 20 адресів на кожного працівника сектору. Складання актів обстеження матеріально - побутових умов сімей не входить до її службових обов`язків. При обстеженні адрес були випадки, коли власники повідомляли, що крім них, інші особи не мешкають. Здебільшого, якщо за адресою нікого не було, то залишали повідомлення, в якому зазначалося, що мешканцям необхідно з`явитися до управління, а саме до відділу соціальних інспекторів, де в повідомленні зазначався номер кабінету або подзвонити за номером телефону. Чи з`являлися особи в Управління за повідомленнями, їй невідомо, оскільки її відділ не займається прийомом даних осіб. З відділом ОСОБА_10 та відділом, де працювала ОСОБА_12 загальний сектор перетинався лише з приводу планування роботи Управління, звітування, розгляду заяв громадян і документообігу. Рішення ОСОБА_10 і ОСОБА_12 не поширюються на загальний відділ. ЇЇ безпосереднім керівником є керівник Управління.

Щодо телефонних розмов з ОСОБА_9 , які були прослухані під час судового слідства пояснила, що між нею та ОСОБА_9 склалися приватні відносини, ОСОБА_9 виявляв до неї , як до жінки, знаки уваги. 03.10.2016 року між ними відбулася перша телефонна розмова, не пов`язана з її службовою діяльністю, розмова була пов`язана з приватними стосунками, після якої вони зустрілися в Південному мікрорайоні м. Запоріжжя. 04.10.2016 року розмова пов`язана з адресами, це адреси за даними ріелторів, де здавалися квартири, оскільки вона влітку шукала для себе житло. Дані адреси вона повідомила ОСОБА_9 , бо він кому- то допомагав відшукати та зняти квартиру. Про те, що ОСОБА_9 був мешканцем непідконтрольної території, на той час їй не було відомо.

По дослідженому під час судового слідства протоколу відеоспостереження за ОСОБА_9 11.10.2016 року о 18.20 год. щодо зображення по передачі паперів пояснила, що вона передала ОСОБА_9 один аркуш з іменами і номерами телефонів ріелторів, який до цього знаходився у неї дома. По оглянутому під час судового слідства відеоспостереження за ОСОБА_9 25.10.2016 року о 15.40 год. щодо зображення по передачі їй згортку ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_9 передав їй ковбасу, яку він запропонував для спроби, яку вона в подальшому може купувати за ціною, яка може її зацікавити. Це була пропозиція купувати ковбасу. Будь-які винагороди з боку ОСОБА_9 вона не отримувала. По оглянутому під час судового слідства відеоспостереження за ОСОБА_9 07.11.2016 року о 13.30 год. щодо зображення по передачі паперів пояснила, що вона не пам`ятає що це були за папери і щоб вона щось йому передавала, вона могла виходити з управління з паперами і входити до управління з паперами.

Під час приватних розмов з ОСОБА_9 , останній ніколи не згадував про ОСОБА_8 . Також ОСОБА_9 не звертався до неї з пропозицією зняти грошові кошти з банківських карток будь-яких осіб.

Осіб на прізвище ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вона не знає, до неї з будь-якими проханнями відносно цих осіб ніхто не звертався.

Їй невідомо, щоб за прискорення виготовлення довідок були визначені грошові суми, її відділ не займається видачою довідок. Черг для проставлення гербових печаток не було. З приводу розтрати бюджетних коштів, або неправильних видач довідок ВПО службових розслідувань та перевірок по Управлінню не було. Їй невідомі випадки щодо звернення будь яких осіб з приводу неправильного оформлення довідок.

По показам свідка ОСОБА_69 пояснила, що його покази в судовому засіданні не відповідають дійсності. Між ними на початку його роботи в УПСЗН були непорозуміння, але неприязних стосунків та сварок між ними не було. Неволін за своїми обов`язками давав відповіді на звернення громадян та був виконавцем цих звернень. Вона має право перевіряти лише дотримання працівниками Управління вимог щодо оформлення документів. Відповіді, які готував ОСОБА_109 неодноразово йому поверталися для усунення недоліків, бували випадки, що одна відповідь поверталася по 5 разів.

З Управління пенсійного фонду надходили листи і запити, але загальний сектор їх лише реєстрував, по суті не розглядав. В обгрунтування своїх показів щодо перебування у відпустці, надала наказ, відповідно до якого за наказом начальника УПСЗН по Вознесенівському району № 060-в від 06.06.2016 року, завідувач загального сектору ОСОБА_11 знаходилася у відпустці з 13.06.2016 року по 20.06.2016 року.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 не визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, цивільний позов не визнала в повному обсязі та пояснила, що вона в 2016 році займала посаду головного державного соціального інспектора управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району- завідуюча сектору державних соціальних інспекторів. Згідно обвинувального акту в березні 2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запропонували створити організацію, але на той час не мало сенсу, оскільки УПСЗН на той час не здійснювало будь-яких перевірок саме для призначення виплат та пенсій ВПО. Лише 14.06.2016 року було опубліковано Постанову КМУ «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Вони не могли дійти ніякої згоди, оскільки невідомо було, що зазначено в даній постанові. З 15.06.2016 року по 23.06.2019 року вона перебувала у відпустці і знаходилася в м. Коблево Миколаївської області. Також в зазначені в обвинувальному акті дати 11.07.2016 року та 19.07.2016 року вона перебувала у відпустці та знаходилася в м. Одеса. З 01.12.2016 року по 05.12.2016 року вона також, згідно наказу, знаходилася у відпустці та перебувала в м. Полтава. 07.12.2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було взято під варту, даних осіб вона раніше не знала. Вперше вона їх побачила під час першого судового засідання в червні 2017 року. Щодо створення терористичної організації це неї політична позиція. Постановою КМУ № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», передбачено порядок взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. ЇЇ посадових обов`язків не стосувалося видача довідок ВПО. З жовтня 2014 року по березень 2015 року жодних перевірок по внутрішньо переміщеним особам не проводилось. Після внесення змін в березні 2015 року до Постанови КМУ № 509, було надано право міграційній службі проводити перевірки даних осіб, як ці служби робили перевірки, їй невідомо. Ці перевірки міграційні служби проводили до червня 2016 року, тому вона не могла контактувати з цього приводу з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 08.06.2016 року затверджено Постанову КМУ№ 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», та визначено механізм перевірки ВПО, який проводився УПСЗН, а не державними соціальними інспекторами, завідуючою сектору якого вона була. Міністерством соціальної політики України розроблено методичні рекомендації, яким чином проводити дані перевірки ВПО, перевірки здійснювались на підставі списків, надісланих з пенсійного фонду. Перші списки до УПСЗН надійшли в липні 2016 року. В серпні був складений загальний список, який складав близько 1000 осіб, яких необхідно було перевірити у короткий термін. Оскільки в штаті всього 3 державних соціальних інспектора, ці списки неможливо було перевірити таким штатом. Були залучені всі працівники УПСЗН. Керівництвом було розподілені списки по відділам, а керівники відділів в свою чергу надавали працівникам відділу. Хто яким чином проводив перевірки за актами, вона не контролювала. Їй на стіл приносили кіпи актів перевірок, які вона формулювала за адресами. Акти містили відомості, що особи проживали за вказаними адресами, які вони підписували, деякі акти містили відомості, що особи не проживали за зазначеними адресами, такі акти підписували власники квартир, коли нікого не було вдома, працівники управління залишали повідомлення, за яким особа повинна була з`явитися до УПСЗН для ідентифікації. Яким чином вони ці повідомлення отримували, їй не відомо. Повторна перевірка не передбачена. Для тих осіб, які не знаходилися дома, було передбачено надіслання листа за адресою та запит до прикордонної служби. Вони зробили близько 500 таких запитів до Прикордонної служби, відповіді на запити надійшли в січні-лютому 2017 року. Коли людина з`явлалася до управління для ідентифікації, не передбачено перевірок, чи продовжує особа проживати за вказаною адресою. Далі ці акти передавалися на розгляд комісії. Головою цієї комісії був заступник голови районної адміністрації, секретарем такої комісії була ОСОБА_78 , яка є начальником відділу управління пенсійного фонду і секретарем також був представник пенсійного фонду, вони розглядали це колегіально, яким чином, їй невідомо, оскільки до складу комісії вона не входила. Також Постанова КМУ№ 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» передбачала створення робочих груп, до складу яких входили працівники прокуратури та СБУ, нацполіції. Жодної перевірки такими робочими групами не було. Перша перевірка такою групою була здійснена вже після проведення обшуків в УПСЗН, арештів. Їй відомо, що така перевірка була одна, і та позитивна, за даною перевіркою особа проживала за адресою, вказаною в акті перевірки. До роботи також були залучені особи, які знаходилися на обліку в центрі зайнятості, вони не мали права підпису. Вони просто виходили на адресу, складали акти, ці акти вона підписувала, як завідуюча сектору. Об`єм великий, ресурсу людей не було. Всі особи приходили з паспортами, всіх перевіряли, без паспортів нікого не було. Перевірки ВПО було покладено на працівників УПСЗН, до 12-ї години вони приймали осіб, яких обходили за адресами, після 14-ї години виконували свої посадові обов`язки. Згідно статистичних даних на грудень 2016 року, позитивних та негативних актів було 50 на 50 відсотків. Перевірки таких осіб як ОСОБА_110 , ОСОБА_103 та ОСОБА_111 вони не здійснювали. В своїй роботі вона керується положеннями Постанови КМУ № 1091 «Положення про головного державного соціального інспектора та державного соціального інспектора», за яким соціальний інспектор здійснює перевірки щодо осіб, які звернулися для призначення соціальних виплат малозабезпеченим сім`ям, одиноким матерям та субсидій. Ці перевірки здійснювалися вибірково і лише за згодою заявника. Якщо заявник не надає згоду, вони не мали право зайти до приміщення. Ні даною Постановою, ні посадовою інструкцією вона не наділена повноваженнями перевіряти ВПО. Лише 16.11.2016 року було внесені зміни до Постанови КМУ № 1091 щодо здійснення перевірок та опубліковані вони 02.12.2016 року, а 07 грудня 2016 року були проведенні обшуки. В її посадову інструкцію не були внесені зміни у зв`язку з внесенням змін до Постанови КМУ № 1091. Вважає, жодних зловживань з її боку не було, підроблень в актах, участі в терористичних організаціях не було. З серпня 2016 року перевіряли вибірково ВПО на проживання, які звернулися за адресною допомогою відповідно до Постанови КМУ №509 за списками пенсійного фонду. ОСОБА_11 їй списки на обстеження ніякі не надавала. Їй невідомо, чи є акти на обстеження умов проживання підставою для нарахування пенсій чи виплат. ОСОБА_10 не є її безпосереднім керівником. Соціальні інспектори підпорядковані лише начальнику Управління. Якщо не було начальника, це право переходить її заступнику ОСОБА_106 .. Будь-яких наказів, прохань з боку ОСОБА_10 вона не виконувала. База пенсійного фонду це єдина та пенсій електронна база даних про призначення допомоги, до неї також вносяться дані про отримувачів довідок ВПО. Це ліцензована база, якою користуються державні установи вона користується цією базою на протязі 17 років. Уповноважені вносити інформацію в цю базу - це працівники відділу з питань праці. Вона не має право вносити відомості в цю базу, повного доступу не має, вона лише є користувачем цієї бази. Взаємовідносин з працівниками банківських установ з приводу видачи карток ВПО вона не має. Неволін ніколи їй не підпорядковувався. ОСОБА_11 є завідуючою загального сектору, з нею вона займає рівні посади, в підпорядкування у неї не перебуває. Їй невідомо, яким чином пенсійний фонд розрахував суми, зазначені в цивільному позові. Їй щодня дзвонять багато осіб, її особистий мобільний телефон був в загальному доступу будь якої особи. ЇЇ підписи в актах обстежень містяться лише в графах, коли особа особисто з`являлася в управління за повідомленням, не змінюючи відомості в акті. Їй невідомо, чи жила ця особа за даною адресою, ці особи приходили для ідентифікації в Управління, повторно вона не має право виходити на перевірку. В установі не ведеться облік осіб, які приходять на прийом в Управління. Підписи на актах лише в тих актах, коли вони особисто приходили в Управління. В обгрунтування своїх показів щодо перебування у відпустці, надала накази, відповідно до яких ОСОБА_12 знаходилася у відпустці з 15.06.2016 року по 21.06.2016 року, що підтверджується наказом начальника УПСЗН по Вознесенівському району № 059-в від 06.06.2016 року, (т.17, а.с.66) , знаходилася у відпустці з 01.07.2016 року по 10.07.2016 року, що підтверджується наказом начальника УПСЗН по Вознесенівському району № 064-в від 13.06.2016 року (т.17,а.с.69), знаходилася у відпустці з 11.07.2016 року по 25.07.2016 року, що підтверджується наказом начальника УПСЗН по Вознесенівському району № 065-в від 13.06.2016 року (т.17,а.с.70), знаходилася у відпустці з 01.12.2016 року по 05.12.2016 року, що підтверджується наказом начальника УПСЗН по Вознесенівському району № 177-в від 21.11.2016 року (т.17,а.с.72).

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, цивільний позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що він до початку антитерористичної операції займався перевезенням пасажирів в м.Макеєвка та в м. Донецьк. Коли почалась АТО в 2014 році переїхав з батьками до м. Запоріжжя. В березні 2015 року його матір захворіла, він її відвіз в м. Донецьк. Після цього знову почав займатися перевезенням пасажирів, попутно перевозив деякі вантажі. Людей, яких він перевозив, їздили в Запоріжжя за отриманням довідок та оформлення пенсій. ОСОБА_9 знає з травня 2015 року, познайомився з ним на блокпосту та дізнався, що він возить людей до м. Запоріжжя з м. Макеєвки. Людей він привозив в УПСЗН по Вознесенівському району, в УПСЗН по Шевченківському району та в УПСЗН по Комунарському району м. Запоріжжя. Люди самі заходили в УПСЗН, самі були присутні при оформленні. Тим хто був на милицях, він допомагав зайти в приміщення УПСЗН. Через деякий час ці особи з УПСЗН поверталися до автомобіля і він їх відвозив в банк. За перевезення пасажирів в одну сторону він отримував 700 грн, в обидві сторони -1500 грн. Скільки людей він перевіз на протязі 2016 року та скільки разів приїздив до м. Запоріжжя не знає, оскільки їх паспорти він не перевіряв та не вів облік цих людей. Щодо квитанції , яку було вилучено під час обшуку мікроавтобуса показав, якщо на території так званої «ДНР» займаєшься перевезенням пасажирів на мікроавтобусах повинен заплатити податок в пенсійний фонд так званої «ДНР» в розмірі 800 російських рублів, в разі несплати такого податку, служби так званої «ДНР» можуть вилучити транспортний засіб. Реквізити йому дали на блокпосту на території так званої «ДНР». У зв`язку з цим він оплатив податок в пенсійний фонд так званої «ДНР» в розмірі 800 російських рублів, квитанція знаходилася в автомобілі для підтвердження оплати податку. Як ФОП він не оформлений. Також зазначив, що через банки так званої «ДНР» він постійно сплачував комунальні послуги за свою квартиру, яка знаходиться на території так званої «ДНР». Йому невідомо щоб з осіб, які отримували пенсії в м. Запоріжжі стягувалися податки на території так званої «ДНР». Не заперечує, що міг приїздити до м. Запоріжжя 14.06.2016 та 19.07.2016 року, 29.08.2016 року та 28.09.2016 року людей на прізвище ОСОБА_36 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 та ОСОБА_114 , ОСОБА_31 , ОСОБА_115 , ОСОБА_33 , ОСОБА_24 він не знає. Адреси м. Запоріжжя, зазначені в обвинувальному акті йому невідомі. Людей, яких він привозив, були особи похилого віку, які спілкувалися між собою по питанням отримання пенсій та власних сімейних проблем. Бувало залишав цих людей на три дні в м. Запоріжжі. Здебільшого люди приїздили продовжити довідки, отримати банківські картки, інколи для отримання пенсій. Займався перевезенням людей особисто. Поїздки з ОСОБА_9 не узгоджував, іноді просив його займати чергу на блокпосту, оскільки з м. Макеєвки до блокпосту відстань близько 250 км, тривалість перебування в черзі складала близько 5 годин. На блокпосту прикордонники та митники перевіряли автомобіль та всіх людей. З ОСОБА_11 та ОСОБА_12 познайомився лише в суді. З ОСОБА_10 познайомився в УПСЗН по Вознесенівському району, вона записувала людей, які приходили в УПСЗН, до журналу, давала консультації людям, які функціональні обов`язки у неї, йому невідомо. З ОСОБА_10 свої поїздки не узгоджував. У вересні жовтні 2016 були проблеми з електронною базою даних в УПСЗН, інколи вона не працювала. Він дзвонив ОСОБА_10 та питав, чи все гаразд з цією базою, оскільки було багато людей на прийом. У неї взяв мобільний телефон в коридорі, вона погодилась дати номер телефону також для звернення громадян за роз`ясненнями. Йому невідомо, щоб ОСОБА_9 отримував будь-які акти від працівників УПСЗН, він також не отримував будь-які бланки від працівників УПСЗН, до останніх не звертався з пропозицією щодо отримання будь-яких бланків. Процедура оформлення пенсій йому невідома. Він також є ВПО, йому відомий порядок отримання зазначених довідок ВПО. Він надавав громадянам роз`яснення щодо режиму роботи банків, він мав номери телефонів УПФУ, УПСЗН, у зв`язку з чим він давав ці номери громадянам, щоб останні мали можливість проконсультуватися в цих установах. Особисто ОСОБА_10 та іншим посадовим особам з приводу організації діяльності установи дзвонив. В банк дзвонив з приводу чи надійшла банківська картка на особу. Громадяни за консультації з його боку та надання якої небудь інформації, грошові кошти йому не надавали. Громадяни з непідконтрольної території окремо платили йому кошти за проїзд, або за дрібні послуги (що небудь привезти, купити ліки, товар), давали банківські картки для зняття грошових коштів з карток і розрахунку за товар і ліки, за ці послуги він отримував по 50-100 грн. Також він надавав послуги особам похилого віку, яких привозив до УПСЗН по Вознесенівському району з приводу надавав інформацію де робити ксерокопії, якщо вони не могли , робив це за них, інколи надавав інформації щодо пакету документів, необхідних для оформлення довідок ВПО. Особу на прізвище « ОСОБА_109 » не знав, поки останній не прийшов до суду. Раніше його бачив біля УПФ в той день, коли їх затримали. З цією особою в той день він лише привітався. Свідок ОСОБА_78 , співробітник УПФ йому відома. Він привіз до УПФ 2-3 особи, серед яких була бабуся на милицях, цих осіб декілька раз повертали з приводу неправильного оформлення документів чи закінченням часу роботи УПФ. Коли він допоміг зайти бабусі на милицях до приміщення УПФ, в цей час з кабінету вийшла ОСОБА_78 , у якої він запитував інформацію щодо оформлення пенсій. За допомогою до співробітників так званих «ДНР» та «ЛНР» з питанням щодо безперешкодного переходу блокпостів не звертався, грошові кошти нікому не пропонував. Особи на прізвище ОСОБА_116 , ОСОБА_117 йому невідомі. Також особи на прізвище ОСОБА_110 , ОСОБА_103 , ОСОБА_111 йому невідомі, документи у них для оформлення довідок ВПО не брав. З посадовими особами так званих «ДНР» та «ЛНР» взаємовідносин не мав. Особи, які були в його автомобілі під час його затримання 08.12.2016 року, їхали до м. Запоріжжя для отримання довідок і оформлення пенсій. Вони зазначали в який район їм необхідно їхати для оформлення пенсій, він знав місцезнаходження управлінь по районам. Грошові кошти у розмірі 40841 грн, які у нього були вилучені під час обшуку автомобіля, це його особисті кошти, половина коштів за перевезення пасажирів, близько 18000 грн. йому необхідно було заплатити за товар, який лежав на поштовому відділенні «Нова пошта», а саме запчастини на автомобіль -автономна пічка з розводками. Вилучені під час обшуку автомобіля пластикові картки, належать іншим особам, які знають його та знали, що він їде до м. Запоріжжя, просили зняти кошти з банківських рахунків, купити продукти та ліки. Люди йому давали пін-коди цих карток, після зняття коштів, гроші він безпосередньо віддавав власникам карток. Великі суми грошей він не знімав. При перетині кордону працівники так званої ДНР перевіряли його, питань з приводу перевезення грошей не було. Йому невідомо, щоб відносно нього на території так званої «ДНР» заведені кримінальні справи щодо шахрайських дій з його боку. Фактів звернення громадян України щодо неповернення грошових коштів йому невідомі. Грошові кошти співробітникам так званої «ДНР» він не передавав. Новий мобільний телефон, який був виявлений та вилучений під час обшуку в автомобілі, належить його куму, він його забрав у відділенні «Нова пошта». В подальшому цей мобільний телефон був повернутий особисто куму працівниками СБУ. Зазначив, що ніякі кошти на оплату податків в Міністерство фінансів так званої «ДНР», ОСОБА_118 йому не передавав. ОСОБА_9 не має ніякого відношення до оплати 810 рублів Росії єдиного податку. Всі виплати за комунальні послуги він сплачує особисто. Наслідки несплати комунальних послуг на території так званої «ДНР» тягне за собою відключення від постачання комунальних послуг. Він не завжди повертався в той же день назад до м. Макеєвки. Інколи залишався в м. Запоріжжі на 2-3 дні, чекав поки люди вирішать свої справи на території м. Запоріжжя. Зупинявся ночувати в готелі «Золота арка». Інколи декілька разів співпадало, що він та ОСОБА_9 в один час приїздили з людьми до м. Запоріжжя, але вони між собою з цього приводу не домовлялися. Йому невідомі факти, щоб ОСОБА_9 працював під прикриттям працівників СБУ та щоб свідок ОСОБА_49 передавав йому будь-яку інформацію. Йому невідомо, за якими адресами були зареєстровані ВПО та яким чином вони підписували договори. До нього зверталися особи найти адреси, де вони могли би зареєструватися, але він адреси не надав, радив найти такі адреси за оголошеннями. З проханням до ОСОБА_10 надати адреси чи будь яку допомогу, він не звертався. Взаємовідносини з ОСОБА_10 носили консультативний характер. Будь-які винагороди ОСОБА_10 не передавав. Йому невідомі факти щоб ОСОБА_9 передавав будь-які винагороди співробітникам УПСЗН. 08.12.2016 року його перебування на території м. Запоріжжя та ОСОБА_9 , це є співпадіння. Громадяни не зверталися для оформлення банківських карток без їх присутності- це неможливо зробити. Пакети документів співробітникам банків для оформлення банківських карток він не передавав. Один раз він перевіз з території так званої «ДНР» виписку з трудової книжки для жінки, яка вже місяць жила в м. Запоріжжі, і їй недоставало даної довідки для оформлення пенсії, цю довідку йому передала донька цієї жінки. Документи, вилучені в його автомобілі під час обшуку, належали тим людям, яких він перевозив в день обшуку, і які знаходилися в його автомобілі. Чужих документів у нього не було. Він не знайомий з людьми, які зазначені в цивільному позові. При перетині кордону будь-які відмітки в паспортах не ставилися, інформацію в базу даних вносили. Крім нього ще багато водіїв перевозили людей з території так званої «ДНР» до м. Запоріжжя, йому відомо близько 10 таких водіїв.. Йому невідомо, чи сплачував податки ОСОБА_9 в так званій «ДНР», на цю тему він з ним не спілкувався. Автомобіль АН9787 Фольцваген транспортер, за кермом якого він знаходився, належить ОСОБА_119 , яка є його громадянською жінкою, вони мають спільну дитину. Він керував даним автомобілем за генеральною довіреністю з травня 2016 року. Цей автомобіль його дружині купив її батько. Кому належить автомобіль, яким керував ОСОБА_9 йому невідомо. Вже під час слідства він дізнався, що автомобіль належить ОСОБА_9 . Вони не підшукували для злочинної діяльності дані автомобілі, як то зазначено в обвинувальному акті. Йому невідомо, щоб особи, які зазначені в цивільному позові під час досудового слідства вказували на нього, як на особу, яка заволоділа їх коштами, будь-яких скарг на нього відносно заволодіння чужими грошовими коштами не надходило. Надававши консультації похилим особам, таким чином він залучав людей, яких перевозив, бо була велика конкуренція щодо перевезення людей. Осіб, які знаходилися в автомобілі під час обшуку він відправив назад на територію «ДНР» на автомобілі, який він викликав за телефоном, за кошти, які оплатила його дружина. Пояснив, що під час огляду автомобіля в суді, стан автомобіля не відповідає стану, який був на час затримання 08.12.2016 року. Автомобіль пройшов технічний огляд тільки 01.12.2016 року та знаходився в справному стані. За технічними параметрами даного автомобіля - 7 посадочних місць. Під час огляду в суді він виявив, що в автомобілі повністю зірвана обшивка, гума була в автомобілі, на час огляду гума стара та не відповідає марці автомобіля. Під час затримання в автомобілі знаходився новий акумулятор, який він придбав в день затримання, але під час огляду зазначений акумулятор відсутній.

Допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 не визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, цивільний позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що він до початку антитерористичної операції проживав в м. Макеєвка. Після початку АТО більший час проживав на території м. Запоріжжя та в Дніпропетровській області, лікувався, є інвалідом 3-ї групи. Займався перевезенням пасажирів в м. Макеєвка та в м. Донецьк. З ОСОБА_8 познайомився в 2015-2016 роках в дорозі, на блокпосту, останній також займався перевезенням людей. Він привозив пенсіонерів до м. Запоріжжя. Він привозив людей до м. Запоріжжя з окупованої території, деякі з них приїздили оформлювати пенсії, інші по приватним справам. Ці особи наймали його як водія. Кожний раз одну особу похилого віку віз безкоштовно як волонтер. При оформленні пенсійних документів даними особами він не був присутній, міг лише показати їм, куди требі заходити. Будь-які документи для оформлення пенсій йому ніхто не передавав та він ніколи їх не перевозив. Коли люди завершували справи, він відвозив, кого за вказаною ними адресою в м. Запоріжжя, інших до готелю, або повертався в м. Макеєвка. Перевозив людей на власному мікроавтобусі НОМЕР_2 , який призначений для перевезення 7 осіб. Інформацію по питанням відкриття рахунків, оформлення пенсій, довідок ВПО він отримував від людей, яких він перевозив в процесі спілкування з ними, інформації з сайту УПСЗН, а також він сам є ВПО, та йому відомий алгоритм оформлення такого статусу. Даний статус він оформив в 2015 році. Спочатку він був зареєстрований в м. Гуляй поле Запорізької області, потім зареєструвався в АДРЕСА_15 , де періодично мешкав у знайомої дівчини. З ОСОБА_52 ніколи поїздки не планували, інколи йому телефонував, питав, чи не має у нього людей для перевезення, коли у нього були вільні міста в мікроавтобусі. Загальних сум з ОСОБА_52 за перевезення пасажирів у них не було. Кожний окремо заробляв кошти. Грошові кошти, які він називав особам в телефонному режимі, це гроші, які особи повинні були сплатити за проїзд, вартість якого залежала від пункту призначення. За інформацію, яку він надавав щодо порядку оформлення документів, з урахуванням власного досвіду, гроші від людей він ніколи не брав. Щодо порядку випуску банківських карток, порядку роботи банківських установ він надавав пропозиції громадянам дзвонити на гарячу лінію банків за інформацією. Особисто з працівниками банків не знайомий, бачив їх в установах банків, коли неодноразово привозив людей до банків, допомагав особам похилого віку заходити до банків, робити ксерокопії документів. Кошти за ці послуги він не брав. Були такі випадки, коли особи тривалий час не могли додзвонитися до банку з приводу виготовлення банківської картки, тому він, за їх проханням, дізнавався у працівників банку, чи готова банківська картка на ту чи іншу особу. Телефон працівника банку Котовської він дізнався з візитної картки працівника банку, особисто у неї номер телефону не брав. Особисто до працівників так званої «ДНР» з приводу безперешкодного проходження контролю або передачі будь-яких грошових коштів через блокпост не звертався, друзів серед даних осіб не має. Йому невідомо, чи мали особи, яких він перевозив, до діяльності так званої «ДНР». Облік перевезених осіб він не вів, особи йому дзвонили, домовлялися, де їх забрати. З проханнями передати посилку, або грошові кошти з території так званої «ДНР» або «ЛНР» до нього не зверталися. З проханням зняти грошові кошти з банківських рахунків до нього зверталися лише його родичі, чужі особи не зверталися. Вони особисто передавали йому банківську картку та пін-код, та вказували суми, які необхідно зняти. Знявши грошові кошти, він їх привозив та віддавав особам разом з банківськими картками, розписки з цього приводу не оформлювались. Під час обшуку були виявлені копії пакетів документів на деяких осіб ( ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 ) - не знає що це за ксерокопії, може хтось залишив в автомобілі, не пам`ятає, може цих людей він перевозив в день затримання. Пластикові банківські карти та конверти з пін-кодами це картки його родичів та його товариша. Особи на прізвище ОСОБА_125 та ОСОБА_126 йому невідомі. ОСОБА_12 раніше ніколи не бачив, вперше побачив в залі суду. З ОСОБА_11 він познайомився на вулиці біля будівлі УПСЗН, де вони палили разом, попросив у неї довідку для заповнення у зв`язку з народженням дитини, оскільки у нього тільки народилася дитина. В подальшому мав з ОСОБА_11 приватні стосунки, приділяв їй увагу як жінці. У нього був її номер телефону, по якому спілкувався лише по приватним справам, яку посаду вона займала, йому невідомо. Згорток, який він передавав ОСОБА_11 , що зафіксовано матеріалами НСРД, це була загорнута ковбаса. Бланки актів обстеження матеріально побутових умов ОСОБА_11 йому ніколи не передавала. ОСОБА_10 особисто не знав, бачив її в УПСЗН, за відомостями на її двері знав яку посаду вона займає, лише привітався з нею, номеру її мобільного телефону він не мав, з нею по телефону не спілкувався. Планів, схем з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не обговорювали. Механізм обстеження матеріально побутових умов йому невідомий. Громадянин ОСОБА_49 йому відомий. З ним познайомився коли привозив людей, ОСОБА_109 підійшов до нього і запропонував давати адреси по м. Запоріжжя, де люди можуть тимчасово зупинятися, а не бігати шукати адреси для тимчасового проживання. У зв`язку з цим ОСОБА_49 інколи передавав йому такі адреси, які він одразу надавав людям, яких привозив, будь-яку винагороду ОСОБА_127 за дану інформацію по адресам він не надавав. Бачився з ним 3-4 рази. Вважає, що посилання свідка ОСОБА_46 в судовому засіданні , про те, що останній бачив, як він передавав грошові кошти працівникам УПСЗН за прискорення оформлення довідок ВПО є наклепом. Суми грошових коштів, які фігурують в матеріалах НСРД, це грошові кошти оплата за перевезення громадян. З ОСОБА_61 ніякі суми грошових коштів не обговорювали. Інформацію по адресам давав ОСОБА_49 , та у ОСОБА_74 він цікавився також давала номери телефонів ріелторів а також адреси, за якими здавалися квартири. По телефонній розмові з ОСОБА_11 від 15.11.2016 року пояснив, що дійсно по телефону остання надала йому адреси: АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , які в подальшому він передав особам, яких привозив, деяких осіб він також повіз по зазначеним адресам, де ці особи самостійно розмовляли з власниками квартир, домовлялися про час проживання та оплату. Йому невідомо, чи використовувались адреси, надані ОСОБА_61 та ОСОБА_11 в подальшому ВПО для проживання. Йому невідомо, чи був на 2016 рік ОСОБА_52 зареєстрований як ФОП. Ніколи ОСОБА_52 до нього з приводу оплати податків, будь яких платежів не звертався. Грошові кошти для ополченців так званої «ДНР» не передавав та не переводив. Щодо протоколу від 15.11.2016 року, де зафіксований на фото з Котовською біля Ощадбанку, не заперечував, що в цей день він привозив громадян до Ощадбанку та показував куди заходити, з Котовською міг знаходитися поруч та привітатися з нею. З ОСОБА_11 15.11.2016 року міг спілкуватися, але ніякі папери остання ніколи не передавала йому, вони могли лише курити разом. В кабінет до ОСОБА_10 він ніколи не заходив. З ОСОБА_61 за межами УПСЗН не спілкувався, поруч з УПСЗН міг з ним вітатися. Посадові обов`язки та посади ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 йому невідомі. Інших співробітників УПСЗН він не знає. Ніколи не займався розробкою та організацією організованої злочинної організації. Спадщину він отримав від дідуся. З 2015 року об`єкти нерухомості не придбавав, на рахунках грошових кошів не має. Йому невідомі факти, щоб відносно нього подавали будь-які особи - громадяни України та особи, які проживають на території та званої «ДНР» заяви щодо шахрайства та привласнення ним грошових коштів громадян. Будь-які претензії від осіб, які передавали йому банківські картки та пін- коди для зняття грошових коштів, йому не надходили, ці особи робили все добровільно. Не заперечує, що за матеріали справи аудіо та відеоконтроль, він знаходився біля банкоматів, де він знімав грошові кошти з банківських рахунків інших громадян, за проханням цих громадян, які довірили йому банківські картки та пін-коди. Документи за інших людей не оформлював та не підписував. Як проходили обстеження матеріально- побутових умов йому невідомі. Йому невідомо як довго пасажири проживали на території м. Запоріжжя, де вони проживали, пасажири приїздили по різним питанням. Під час приїзду в м. Запоріжжя часто зупинявся за місцем реєстрації по вул. Насосній, інколи він та пасажири зупинялися в готелі «Золота арка».

При затриманні 08.12.2016 року при ньому було 45600 гривень, це його особисті гроші, оплата за перевезення громадян, грошові кошти на придбання запчастин, а близько 15000-17000 гривень, це грошові кошти, які він зняв з банківських рахунків своєї матері та родичів, на що в машині були квитанції. В момент затримання в автомобілі знаходилося 7 пасажирів, в подальшому доля цих пасажирів йому невідома. Обшук автомобіля проводився за його участю. На момент затримання адвоката у нього не було. З часу затримання до доставлення в УСБУ пройшло близько 2-х годин. Адвокат йому був наданий через чотири години після затримання. Причини затримання дізнався в УСБУ. Після затримання на нього з боку працівників УСБУ здійснювався психологічний тиск та погрози.

Щодо оглянутого в судовому засіданні речового доказу автомобіля «Фольксваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_2 зазначив, що під час його затримання 08.12.2016 року, належний йому зазначений автомобіль знаходився в ідеальному стані. За технічними параметрами даного автомобіля - 7 посадочних місць. На час огляду в суді, технічний стан даного автомобіля не відповідає стану на час його затримання. Весь салон обдертий. Без нього автомобілем користувалися, після затримання на автомобілі проїхали близько 20000 кілометрів. У нього був блокнот, в якому він вів облік кілометражу. Перед затриманням він змінив гуму на нову, на час огляду гума «лиса». Відсутній інструмент, який знаходився в автомобілі. Автомобіль був обладнаний телевізором, на час огляду зламаний. Акумулятор замінений, на час огляду в автомобілі є акумулятор, який не відповідає технічним параметрам даного автомобіля. В автомобілі вирвані дроти, лобове скло розбите, на задньому лівому крилі автомобіля вм`ятина, ліхтар розбитий. До затримання автомобіля даних пошкоджень не було.

На підтвердження винуватості ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, сторона обвинувачення посилалася на покази свідків, представника потерпілого, надані в судовому засіданні та які безпосередньо досліджені в судовому засіданні в суді першої інстанції, а саме протоколи проведення слідчих та процесуальних дій, висновки експертів, цивільний позов, речові докази, зміст яких детально викладений в судовому рішення.

Перевіривши висновки суду першої інстанції, правову оцінку доказів суду першої інстанції та мотиви відхилення доказів сторони обвинувачення, апеляційний суд вважає що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у кримінальному провадженні відсутні докази створення злочинної організації, фінансування тероризму, сприяння діяльності терористичної організації, а також заволодіння обвинуваченими грошовими коштами у сумі 698 565,77 грн, які належать Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Згідно з матеріалами справи, які в цій частині отримали належну правову оцінку, грошові кошти були виплачені внутрішньо-переміщеним особи, на рахунки яких здійснювалось безпосереднє нарахування грошових коштів у вигляді пенсій.

Стороною обвинувачення не встановлено, що зазначені суми виплат пенсій були привласнені обвинуваченими, що ці грошові кошти були спрямовані на фінансування терористичної організації ДНР, а також не встановлено, що пенсіонери звертались до ПФУ, УПСЗН або правоохоронних органів з будь-якими заявами щодо незаконного заволодіння належними їм коштами, а прокурором не надано доказів, які б підтверджували, що саме обвинувачені вчиняли дії, спрямовані звернення цих коштів на свою користь.

Матеріалами НСРД, дослідженими в суді апеляційної інстанції за клопотанням прокурора, встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дійсно займались перевезенням осіб похилого віку, як вони пояснили для оформлення пенсій, оскільки ці люди проживали на тимчасово окупованій території.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_128 пояснила, що вона на протязі 2016-2017 років працювала адміністратором готелю «Золота арка», в її обов`язки входило селити людей в готель. На протязі 2016 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 неодноразово приїздили та селилися в готелі, ночували. Інколи вони приїздили з групою людей, які теж ночували в готелі. Чи були дані люди похилого віку не пам`ятає. Постояльців готелю не завжди реєстрували в книзі, лише виписували їм квитанції на оплату проживання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_129 пояснила, що вона з 2013 року та наданий час працює адміністратором готелю «Золота арка», в її обов`язки входить селити та реєструвати людей в готель. На протязі 2016 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 неодноразово приїздили та селилися в готелі на 1-2 доби, вони є водіями і перевозили людей. Бувало разом приїздили, бувало окремо. В більшості випадків з ними приїздили групи людей похилого віку у кількості 2-5 осіб. Приїздили на мікроавтобусах, кому належать ці мікроавтобуси їй невідомо. Постояльців готелю завжди реєстрували в книзі, які особисто підходили на реєстрацію. У готелі є камери спостереження. Розмов між людьми, пов`язаних з тероризмом не чула. Їй відомо, що дані люди приїздили з Донецької області для оформлення пенсій та отримання коштів, оскільки ці люди між собою спілкувалися на дану тему.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_130 пояснила, що вона на протязі 2009-2016 років працювала адміністратором готелю «Золота арка», в її обов`язки входило оформлювати та селити людей в готель. На протязі 2015 - 2016 років ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з Донецької області неодноразово приїздили на мікроавтобусах та селилися в готелі, ночували. Інколи вони приїздили з групою людей, які теж ночували в готелі 1 добу. Якого віку були дані люди не пам`ятає. Постояльців готелю не завжди реєстрували в книзі, особисто тих, хто неодноразово селився у готелі. Мета приїзду цих людей їй невідома, також невідомо чим на території Запоріжжя займалися ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .. Про фінансування тероризму цими особами їй невідомо.

Щодо прав пенсіонерів, які проживали на тимчасово окупованих територіях отримувати пенсійні виплати з Пенсійного фонду України, то суд першої інстанції, правильно врахував постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 805/402/18-а, правові висновки якої повністю спростовують твердження сторони обвинувачення про протиправність дій обвинувачених, які на думку прокурора, виразились у заволодінні бюджетними коштами з метою фінансування терористичної організації.

З вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду, ухваленої в зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі вбачається, що ВПО у судовому порядку звернулась до ПФУ у зв`язку із тим, що їй припинили виплату пенсій, і як вбачається з листа Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26 жовтня 2017 року № 16801/02 виплата пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року «була призупинена у зв`язку з проведенням верифікації за списками СБУ з підстав перевірки місця фактичного проживання». Як наслідок усі судові інстанції задовольнили вказаний позов, визнавши дії ПФ незаконними, а Верховний Суд в тому числі й у складі Великої Палати визнавши вказану справу зразковою, погодився із висновком попередніх суддів зазначивши наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Проте згідно з наявною в матеріалах справи копією листа Управління ПФУ від 26 жовтня 2017 року № 16801/02 виплата пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року «була призупинена у зв`язку з проведенням верифікації за списками СБУ з підстав перевірки місця фактичного проживання».

Водночас Закон № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як проведення верифікації за списками СБУ з підстав перевірки місця фактичного проживання пенсіонера.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, як правильно визначив суд першої інстанції, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Таким чином, оцінюючи вказане розпорядження Управління ПФУ з урахуванням положень частини другої статті 2 КАС України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що це розпорядження відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. При цьому вказане розпорядження не відповідає вимогам обґрунтованості, добросовісності, запобігання дискримінації, пропорційності, права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Судом першої інстанції з досліджених пенсійних справ ВПО встановлено, що зазначені в обвинувальному акті особи, які отримали статус ВПО вже знаходилися на обліку в УПФ та мали право на отримання пенсій до періоду інкримінованих обвинуваченим подій. Судом встановлено, що бюджетні грошові кошти, призначення яких виплата пенсій, нараховувались та виплачувались особам, які мають право на пенсійне забезпечення. Обставини, які відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення» є підставою для припинення виплати пенсій обвинуваченням не наводились, а також обставини, які б свідчили про те, що отримувачі пенсій фактично їх не отримали, стороною обвинувачення не наводились та відповідно не надавались на підтвердження цього докази.

Відповідно до висновку експерта від 04 травня 2017 року, на який посилається прокурор в апеляційній скарзі, документально підтверджується нарахування та виплата грошових коштів на загальну суму 698 565, 77 грн зазначеним у висновку фізичним особам, тобто саме пенсіонерам, зазначеним в обвинувальному акті, а не обвинуваченим.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не заперечували, що вони допомагали людям знімати грошові кошти з банкоматів. ОСОБА_9 зазначав, що його просили родичі знімати кошти, а ОСОБА_8 , зазначав, що люди, які перебували на тимчасово окупованій території просили його знімати кошти з банківських карток, купляти ліки, тощо.

В суді першої інстанції прокурор відмовився від допиту свідків (внутрішньо переміщених осіб), які могли б підтвердити або спростувати факт заволодіння їхніми грошовими коштами. Згідно з обвинувальним актом розмір заподіяної шкоди це вся сума, яка нараховувалась на картки пенсіонерам, проте на підставі яких доказів сторона обвинувачення дійшла такого висновку не зрозуміло, суду не надані докази, які б підтверджували факт заволодіння обвинуваченими вказаними грошовими коштами.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_131 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказаного кримінального правопорушення з огляду на ту обставину, що обвинувачені не є суб`єктами даного кримінального правопорушення, зокрема ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взагалі не обіймали посад в органах місцевого самоврядування, пов`язаних з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а обвинувачені ОСОБА_50 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є працівниками УПСЗН по Вознесенівському району м. Запоріжжя, в той час як державні кошти перебували у віданні Пенсійного Фонду України в особі окремої юридичної особи Центрального об`єднаного управлення Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі, яку визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні.

З такими висновками суду першої інстанції, апеляційний суд повністю погодитись не може, оскільки обвинуваченим інкримінована ч. 5 ст. 191 КК за ознакою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм становищем. Дана форма об`єктивної сторони, має місце тоді, коли службова особа незаконно обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище. Його особливістю є те, що, на відміну від привласнення чи розтрати, предметом заволодіння чужим майном шляхом службового зловживання може бути і майно, яке безпосередньо не було ввірене винному чи не перебувало в його віданні. Предметом такого протиправного заволодіння може бути також майно, щодо якого ані сам винний, ані його підлеглі не були наділені певною правомочністю. На відміну від привласнення і розтрати для заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем основною ознакою є не наявність чи відсутність у винного певної правомочності щодо майна, яке є предметом злочину, а використання для заволодіння чужим майном офіційно наданих йому за посадою службових повноважень.

В той же час, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не обіймали посад в органах місцевого самоврядування, пов`язаних з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. Обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_132 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 інкриміновано склад вказаного кримінального правопорушення з однаковими кваліфікуючими ознаками, а саме заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у особливо великих розмірах, організованою групою, проте сторона обвинувачення не кваліфікувала і не розмежовували дії обвинувачених за правилами ст. 27 КК.

Апеляційний суд наголошує, що з об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК, що інкримінований обвинуваченим як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, передбачає незаконне, безповоротне та безоплатне заволодіння винним чужого майна, шляхом використання наданих повноважень всупереч інтересам служби, проте законність отримання пенсіонерами соціальних виплат у цій справі встановлена судом першої інстанції, підтверджена в апеляційному суді та такі висновки суду узгоджуються з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 805/402/18-а.

Обґрунтованими є і висновки суду першої інстанції, що при кваліфікації дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 191 КК сторона обвинувачення інкримінує заволодіння нарахованими бюджетними коштами у вигляді соціальних виплат (пенсій) ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_133 ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_134 ОСОБА_135 ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , проте жодна з цих осіб не була допитана у якості свідків як щодо обставин отримання ними довідок про статус ВПО, так і про отримання ними самих соціальних виплат. Через відсутність можливості ставити у судовому засіданні питання вищезазначеним свідкам по цим обставинам, суд правильно вважав недоведеним заволодіння грошовими коштами, нарахованими у якості соціальних виплат цим особам. Також представником потерпілого зазначеного управління ПФУ взагалі не надано суду документів, на підставі яких прийняте рішення про скасування чи припинення зазначеним особам соціальних виплат. Також стороною обвинувачення не надано доказів зняття нарахованих коштів без відома власників карток-отримувачів соціальних виплат.

Крім цього, судом першої та апеляційної інстанції не встановлено, а стороною обвинувачення не подавалось жодного доказу на підтвердження того факту, що вказані особи звертались до правоохоронних органів з заявами про незаконне заволодіння їх грошовими коштами або вказані грошові кошти були зняті без їх відома, що додатково обґрунтовує правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК.

Щодо складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК.

Відповідно до обвинувального акта обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 255 КК України зводиться до того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , створивши та очоливши злочинну організацію, залучили до участі у ній службових осіб УПЗСН ЗМР по Вознесенівському району ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на що останні надали добровільну згоду, не пізніше березня 2016 року повідомили ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та невстановленим під час досудового розслідування особам мету діяльності злочинного об`єднання, щодо вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, спрямованих на сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», шляхом спрямування грошових коштів на фінансування її злочинної діяльності, визначили членам злочинної організації відповідні ролі, довели до їх відома спільний план злочинної діяльності, визначили способи взаємодії та взаємозв`язку між всіма учасниками.

Злочинне об`єднання, яке створили ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з метою заволодіння бюджетними коштами, характеризувалось стійкістю, що виражалося в згуртованості і стабільності. Так, між учасниками злочинної організації були постійні внутрішні зв`язки щодо реалізації спільного злочинного плану, які, з метою конспірації, забезпечувались та координувались ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , виражалися у зустрічах членів злочинного угруповання під час планування злочинів, передачі документів, розподілу грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, з подальшим сприянням діяльності терористичної організації «ДНР», шляхом спрямування грошових коштів на фінансування її злочинної діяльності.

Здійснивши вказані заходи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 створили злочинну організацію, що мала чітко виражену триступеневу ієрархічну структуру, яку особисто очолили.

Зайнявши верхній щабель створеної злочинної організації, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 здійснювали загальне керівництво при плануванні її діяльності, забезпечували взаємодію співучасників по вертикалі, розробляли механізми вчинення злочинів, координували дії спільників, визначали розміри грошових коштів, якими в подальшому заволодівали під час скоєння злочинів, встановлювали розмір винагороди для кожного співучасника та розміру коштів спрямованих на фінансування терористичної організації «ДНР». Для згуртованості злочинної організації, її стійкості і вертикальної підпорядкованості організаторами злочинного угруповання розроблено та введено систему жорсткої дисципліни, заснованої на беззастережному підпорядкуванні керівникам, розроблено чіткі правила поведінки її учасників, функціональне розшарування і жорстка ієрархічна залежності членів злочинного співтовариства.

Ієрархічність такої організації полягала у підпорядкованості усіх учасників керівникам ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

На другому щаблі ієрархії у злочинній організації перебували службові особи УПСЗН ЗМР по Вознесенівському району ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ролі яких у скоєнні злочинів за рішенням співорганізаторів були визначені в залежності від обсягу їх службових повноважень. Будучи активними учасниками злочинної організації, відповідно до відведених їм ролей та злочинного плану, вказані особи виконували функції пособників.

Так, ОСОБА_10 , обіймаючи посаду заступника начальника управління начальника відділу праці УПСЗН ЗМР повинна була забезпечити безперешкодне прийняття від осіб, яких підшукували та привозили (доставляли) ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до м. Запоріжжя, заяв про взяття на облік в якості ВПО, видавати відповідні завідомо неправдиві офіційні довідки, засвідчити їх своїм особистим підписом та передати іншому учаснику злочинної організації - ОСОБА_11 для проставлення гербової печатки УПСЗН ЗМР по Вознесенівському району, надавши їм статус офіційного документу, за допомогою службового комп`ютера вносити відповідні неправдиві відомості до електронної бази внутрішньо переміщених осіб та до «Журналу видачі довідок про взяття на облік в якості ВПО», при цьому достовірно розуміючи та усвідомлюючи той факт, що вказані особи фактично не є внутрішньо переміщеними особами, оскільки не проживають на території Вознесенівського району м. Запоріжжя.

Як учасник злочинної організації та пособник ОСОБА_11 , перебуваючи на посаді завідувача загального сектору УПСЗН ЗМР по Вознесенівському району, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, повинна була надавати ОСОБА_9 адреси жилих будинків на території Вознесенівського району м. Запоріжжя, які необхідно вказати при реєстрації в якості ВПО як фактичне місце проживання особам, яких підшукували, привозили (доставляли) ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , будучи достовірно обізнаною, що вищевказані особи фактично не проживають на території Вознесенівського району

м. Запоріжжя, мала проставляти на раніше обумовлених та підписаних ОСОБА_10 довідках про взяття на облік в якості ВПО гербову печатку органу місцевого самоврядування - УПСЗН ЗМР по Вознесенівському району, надавши їм статус офіційного документу.

Як учасник злочинної організації та пособник ОСОБА_12 , обіймаючи посаду завідувача сектором державних соціальних інспекторів УПСЗН ЗМР по Вознесенівському району м. Запоріжжя, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, зловживаючи своїм службовим становищем, повинна була не перевіряючи факти проживання за адресами, зазначеними в довідках ВПО, складати акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, до яких внести завідомо неправдиві відомості про фактичне мешкання ВПО на території Вознесенівського району м. Запоріжжя та передати начальнику сектору контролю за пенсійним фондом УПСЗН ЗМР по Вознесенівському району м. Запоріжжя ОСОБА_136 , для складання подання на комісію з відновлення/призначення соціальних виплат ВПО, чим забезпечити позитивний результат щодо нарахування соціальних виплат (пенсій).

Фактичні обставини за епізодом ч. 5 ст. 191 КК та ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 258-5 КК, відповідно до обвинувального акта, є однаковими, тобто утворюють т.зв. ідеальну сукупність злочинів. Окрім мотивів апеляційного суду, викладених в спростування доводів апеляційної скарги прокурора про наявність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ст. 191 КК, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про виправдання обвинувачених і за цим обвинуваченням з огляду на таке.

Відповідальність за ч. 1 ст. 255 КК настає у випадку створення злочинної організації з метою вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, а також керівництво такою організацією або участь у ній, або участь у злочинах, вчинюваних такою організацією, а також організація, керівництво чи сприяння зустрічі (сходці) представників злочинних організацій або організованих груп для розроблення планів і умов спільного вчинення злочинів, матеріального забезпечення злочинної діяльності чи координації дій об`єднань злочинних організацій або організованих груп.

Злочинна організація - це внутрішньо й зовнішньо стійке ієрархічне об`єднання трьох і більше осіб або двох і більше організованих груп (структурних частин), метою діяльності якого є вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів чи тільки одного, що вимагає ретельної довготривалої підготовки, або керівництво чи координація злочинної діяльності інших осіб, або забезпечення функціонування як самої злочинної організації, так і інших злочинних груп.

Стійкість організованої групи та злочинної організації полягає в їх здатності забезпечити стабільність і безпеку свого функціонування, тобто ефективно протидіяти факторам, що можуть їх дезорганізувати, як внутрішнім (наприклад, невизнання авторитету або наказів керівника, намагання окремих членів об`єднання відокремитись чи вийти з нього), так і зовнішнім (недотримання правил безпеки щодо дій правоохоронних органів, діяльність конкурентів по злочинному середовищу тощо). На здатність об`єднання протидіяти внутрішнім дезорганізуючим факторам указують, зокрема, такі ознаки: стабільний склад, тісні стосунки між його учасниками, їх централізоване підпорядкування, єдині для всіх правила поведінки, а також наявність плану злочинної діяльності і чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Структура злочинного об`єднання - це його внутрішня побудова, яка визначається відповідною конфігурацією і змістом стійких зв`язків учасників об`єднання та забезпечує психологічну єдність і стабільність останнього.

Ієрархічність злочинної організації полягає у підпорядкованості учасників останньої організатору і забезпечує певний порядок керування таким об`єднанням, а також сприяє збереженню функціональних зв`язків та принципів взаємозалежності його учасників або структурних частин при здійсненні спільної злочинної діяльності.

Керування злочинною організацією полягає у вчиненні сукупності дій, спрямованих на управління їх функціонуванням як стійких об`єднань осіб (забезпечення існування, відповідного рівня організованості, дотримання загальних правил поведінки і дисципліни; вербування нових учасників, розподіл або перерозподіл між ними функціональних обов`язків; планування конкретних злочинів і злочинної діяльності в цілому; організація заходів щодо прикриття останньої; удосконалення структури об єднання) та здійснення ними злочинної діяльності (визначення її мети і напрямів, конкретних завдань об`єднання, його структурних частин або окремих учасників, координація їхніх дій; ініціювання здійснення певного виду злочинної діяльності чи вчинення конкретних злочинів тощо).

Зазначені дії організаційного характеру можуть здійснюватись у формі віддання наказів, розпоряджень, давання доручень, проведення інструктажів, прийняття звітів про виконання тих чи інших дій, застосування заходів впливу щодо учасників злочинного об`єднання за невиконання наказів і доручень або порушення встановлених у ньому правил поведінки.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки місцевого суду про виправдання обвинувачених за цим епізодом обвинувачення, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження та доказів, досліджених в суді першої інстанції, встановлено, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 приймали участь у злочинному об`єднанні зі стабільним складом, тісними стосунками між його учасниками, централізованим підпорядкуванням, єдиними для всіх правилами поведінки та чітким розподілом функцій учасників, а також відсутні докази на підтвердження того, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , перебували в ієрархічному підпорядкуванні та в залежності від ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , при цьому вчинення учасниками організованої групи тяжких злочинів автоматично не кваліфікує таку групу, як злочинну організацію.

Стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження зазначених в обвинувальному акті функцій, які здійснювали ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як співорганізатори злочинної організації; доказів у підтвердження спілкування між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , доказів спілкування ОСОБА_9 з іншими обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .

Також суд першої інстанції обґрунтовано послався й на відсутність даних про збір і розподіл грошових потоків, отриманих внаслідок злочинної діяльності обвинувачених, а також, що обвинуваченням не конкретизовано, в чому полягала координація та керування ОСОБА_9 та ОСОБА_8 злочинної діяльності інших обвинувачених, яким чином через ОСОБА_9 та ОСОБА_8 здійснювався розподіл прибутків між ними, розроблявся механізм вчинення злочинів, розроблялися особливі методи конспірації.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 1 ст. 255 КК, створення злочинної організації з метою вчинення особливо тяжкого злочину, керівництво такою організацією та участь у злочинах, вчинюваних такою організацією. Відповідальність за ч. 1 ст. 255 КК настає у випадку створення злочинної організації з метою вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

За змістом висунутого обвинувачення, метою вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину був злочин, який сторона обвинувачення за встановлених вище обставин, кваліфікувала за ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 258-5, ч. 1 ст. 258-3 КК, склад яких відсутній в діях обвинувачених, що встановлено судом першої інстанції і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Враховуючи вище викладені мотиви про недоведеність тієї обставини, що соціальні виплати (пенсії) отримані не особами, зазначеними в обвинувальному акті, то стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачені, діючи у складі злочинної організації, з відома всіх її членів, з метою подальшого заволодіння чужим майном (бюджетними грошовими коштами), сприяли діяльності терористичної організації «ДНР», шляхом фінансування її злочинної діяльності.

Прокурор в апеляційній скарзі наводить доводи про повторне дослідження частини доказів, перелічує їх, проте не зазначає, які ж саме відомості, зафіксовані у наведених ним доказах, підтверджують обставини, що підлягають доказування, з огляду на диспозицію статей 191, 255, 258-3, 258-5 КК України.

Щодо обвинувачення за ч. 2 ст. 258-5 КК (інкриміновані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ).

Версія обвинувачення за ч. 2 ст. 258-5 КК відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зводиться до того, що ОСОБА_8 перебуваючи на тимчасово непідконтрольній території, у зоні проведення Антитерористичної операції - м. Макіївка, Донецької області, діючи умисно, вступив у злочинну змову з мешканцем м. Макіївка, Донецької області ОСОБА_9 , з метою створення сталої системи надання сприяння особам, пов`язаним з діяльністю «Донецької народної республіки» (далі за текстом ДНР), яка відповідно до ст. 1 п. 16 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією, в оформленні довідок про взяття на облік в якості ВПО а також з метою фінансування терористичної організації та набуття законності своїх дій як перевізників на тимчасово неконтрольовані території Донецької області, став на облік до Республіканської податкової інспекції у м. Макіївка, Донецької області, яка є одним з структурних підрозділів терористичної організації «ДНР», як фізична особа підприємець (далі ФОП) отримавши відповідний код платника.

Так, 24.11.2016 ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 перебуваючи у зоні проведення антитерористичної операції - м. Харцизьк Донецької області, діючи умисно, усвідомлюючи що Республіканська податкова інспекція у м. Макіївка, Донецької області одним з структурних підрозділів терористичної організації «ДНР», маючи на меті вчинення дій спрямованих на фінансування вказаної терористичної організації, перебуваючи у приміщенні відділення №0026/16 «Центрального Республіканського Банку Донецької народної республіки» МФО 400016, за адресою: Донецька область, м. Харцизьк, офіційно перерахував на розрахунковий рахунок Республіканської податкової інспекції у м. Макіївка, яка є одним з структурних підрозділів терористичної організації «ДНР» 800 російських рублів, з призначенням платежу - Єдиний соціальний внесок за листопад 2016 року як ФОП ОСОБА_8 , та 10 російських рублів, призначення платежу - комісія за платіж у готівковій формі щодо оплати податків та зборів до бюджету різних рівнів.

Виправдовуючи обвинувачених за цим епізодом, суд першої інстанції зазначив, що органом досудового розслідування не доведено тієї обставини, що вказане кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, а також врахував, що банківський платіж становить призначення «єдиний соціальний внесок», тобто кошти спрямовуються не на фінансування терористичної діяльності, а для фінансування фонду для здійснення соціальних виплат особам, які не мають можливості отримувати ці кошти на підконтрольній Україні території. Саме таким чином сприймав цей платіж ОСОБА_8 , тобто в його діях відсутній умисел на вчинення даного кримінального правопорушення.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 258-5 КК характеризується умисною формою вини, тобто винувата особа знає, що його діяння полягають у наданні фінансової та/або матеріальної допомоги, необхідної для терористичної діяльності, відповідно, усвідомлює їх суспільно небезпечний характер. Він передбачає, що такі його діяння призводять до того, що стане можливим учинення злочинів, передбачених статтями 258-258-4 КК, окремими терористами чи терористичними групами, а тим самим завдано шкоди громадській безпеці. Усвідомлюючи неминучість таких наслідків, винний бажає їх настання або ж байдуже ставиться до цього.

В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_8 пояснив щодо квитанції, яку було вилучено під час обшуку мікроавтобуса і показав, якщо на території так званої «ДНР» займається перевезенням пасажирів на мікроавтобусах повинен заплатити податок в пенсійний фонд так званої «ДНР» в розмірі 800 російських рублів, в разі несплати такого податку, служби так званої «ДНР» можуть вилучити транспортний засіб. Реквізити йому дали на блокпосту на території так званої «ДНР». У зв`язку з цим він оплатив податок в пенсійний фонд так званої «ДНР» в розмірі 800 російських рублів, квитанція знаходилася в автомобілі для підтвердження оплати податку. Як ФОП він не оформлений. Також зазначив, що через банки так званої «ДНР» він постійно сплачував комунальні послуги за свою квартиру, яка знаходиться на території так званої «ДНР». Йому невідомо щоб з осіб, які отримували пенсії в м. Запоріжжі стягувалися податки на території так званої «ДНР».

В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_9 пояснив, що йому невідомо, чи був на 2016 рік ОСОБА_8 зареєстрований як ФОП. Ніколи ОСОБА_8 до нього з приводу оплати податків, будь-яких платежів не звертався. Грошові кошти для ополченців так званої «ДНР» не передавав та не переводив.

З вищевикладеними висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд та додатково зазначає таке.

Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey (№ 25781/94)14 дійшов таких висновків, пункт 96. ...Зобов`язання ігнорувати дії існуючих de facto органів та інститутів далеке від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним владою de facto, у тому числі и? судами; і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади щодо цього не можуть ігнорувати треті країни, міжнародні організації, особливо суди, зокрема і цей. Думати інакше означало б зовсім позбавити людей, які проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, як вони обговорюються в міжнародному контексті, це також означало б позбавити їх навіть мінімального рівня прав, які вони мають

З пояснень ОСОБА_8 в суді першої інстанції слідує, що він сплатив цей внесок, у зв`язку з тим, що це було необхідною умовою для зайняття підприємницькою діяльності (по суті право на працю) пов`язаною з пасажирськими перевезеннями і у разі відмови в цьому для нього могли настати негативні наслідки.

Встановлені обставини за цим епізодом обвинувачення, правильно оцінені судом першої інстанції, як такі, що не можуть кваліфікуватися з ст. 258-5 КК, як фінансування тероризму.

Щодо обвинувачення за ч. 1 ст. 258-3 КК.

Як видно з обвинувального акта, обвинуваченим, в тому числі, ставиться в провину й те, що у невстановлений розслідуванням час, але не пізніше травня 2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи на тимчасово непідконтрольній території, у зоні проведення Антитерористичної операції - м. Макіївка, Донецької області, діючи умисно, вступив у злочинну змову з метою створення сталої системи надання сприяння особам, пов`язаним з діяльністю «ДНР», яка відповідно до ст. 1 п. 16 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією, в оформленні довідок про взяття на облік в якості ВПО, з метою подальшого отримання зазначеними особами соціальних виплат.

На виконання спільного злочинного плану ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , достовірно знаючи порядок отримання довідок про взяття на облік ВПО та подальший порядок нарахування соціальних виплат, залучили до своєї злочинної діяльності заступника начальника управління - начальника відділу праці УПСЗН по Вознесенівському району ОСОБА_10 , на що остання надала добровільну згоду.

Реалізуючи раніше розроблений злочинний план на сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 19.05.2015 ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , та ОСОБА_10 , перебуваючи на тимчасово неконтрольованій території м. Макіївка Донецької області, отримали від осіб, які мають стійкі зв`язки із діяльністю терористичної організації «ДНР»: ОСОБА_18 (активний учасник силового блоку терористичної організації - окремий артилерійський полк «ДНР), ОСОБА_19 (активний учасник силового блоку терористичної організації - співробітник МВС «ДНР») та ОСОБА_20 (активний учасник силового блоку терористичної організації - співробітник медичного корпусу МВС «ДНР») документи, які необхідно для отримання довідки про взяття на облік в якості ВПО.

Реалізуючи заздалегідь обумовлений злочинний план, в період з 19.05.2015 по 27.05.2015 та 01.02.2016 ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , перебуваючи у м. Запоріжжя, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , передали останній документи на ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 .

У свою чергу ОСОБА_10 будучи службовою особою, перебуваючи на своєму робочому місці у службовому кабінеті №4 УПСЗН по Вознесенівському району за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лермонтова. 14, будучи обізнаною та достовірно розуміючи, що ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 не є особами, які постійно проживають на території Вознесенівського району м. Запоріжжя, а є особами, які пов`язані з діяльністю терористичної організації «ДНР», та взагалі не приїжджали до м. Запоріжжя, на підставі отриманих документів та письмових заяв №7733 від 19.05.2015, №8013 від 27.05.2015 та №11472 від 01.02.2016 видала та засвідчила своїм підписом довідки про взяття на облік в якості ВПО №230407733 від 19.05.2015 на ОСОБА_19 , №230408014 від 27.05.2015 на ОСОБА_18 та № від 01.02.2016 на ОСОБА_20 , до якої внесла завідомо неправдиві відомості.

Отримані довідки про взяття на облік в якості ВПО, ОСОБА_9 діючи умисно, за попередньою змовою ОСОБА_8 та ОСОБА_10 передали ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 які є членами терористичної організації «ДНР», для подальшого використання у особистих цілях.

Виправдовуючи обвинувачених в цій частині, суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів, зокрема рішень суду, якими встановлено належність ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 до членів терористичної організації Донецька народна республіка, що утворювало б склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується у повному обсязі, оскільки участь у терористичний діяльності фізичної чи юридичної особи може підтверджуватись також й іншими доказами або відомостями, зокрема загальновідомою інформацією, яка опублікована органами державної влади, правоохоронними органами у відповідних офіційних джерелах та ін., в тому числі й в порядку ЗУ Про санкції.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями», вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній), означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.

В той же час, матеріали даного кримінального провадження не містять і прокурор в апеляційній скарзі не посилається на такі відомості або докази про те, що ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 будь-яким чином пов`язані з діяльністю терористичної організації «ДНР», обмежившись лише зазначенням цих обставин в обвинувальному акті та апеляційній скарзі.

Крім цього, відповідно до інформації з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» (станом на 13:00 13.04.2017 р.) (т. 11 а.с. 16-17): відповідно до наявних у цій базі даних фактів перетину державного кордону України громадянами ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у період з 01.09.2014 р. по теперішній час не встановлено.

Зазначена інформація поза розумнім сумнівом не доводить тієї обставини, що зазначені особи перебувають на тимчасово окупованій території, а не на території, підконтрольній владі України та не мали об`єктивної можливості самостійно з`явитись до УПСЗН з метою отримання довідок ВПО.

Колегія суддів зауважує й на тому, що обвинувачення в цій частині ґрунтується виключно на відомостях, які зазначені в журналі видачі довідок ВПО та який заповнювався обвинуваченою ОСОБА_10 , яка зазначала, що вела цей журнал за власною ініціативною.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи документів №29/1.1-229 від 11.04.2017 (т. 19, а.с. 180-206), рукописні записи в Журналі видачі довідок про взяття на облік в якості ВПО та продовження строку їх дії №7733 від 19.05.2015 стосовно ОСОБА_19 та №11472 від 01.02.2016 стосовно ОСОБА_20 виконані не ОСОБА_10 , а іншою особою, що додатково спростовує твердження сторони обвинувачення про внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційного документа та у сприянні в діяльності терористичній організації у такий спосіб.

У пункті пункті 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його прецедентної практики під час оцінки доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З огляду на всі вищевказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами як подію так і склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК, яке інкриміновано обвинуваченим.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не доведеність пред`явленого обвинувачення у вищевикладеній частині обвинувачення і з такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: (1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); (2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

За змістом ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказане положення Конституції України також закріплено у загальних засадах кримінального процесуального законодавства України (ст. 17 КПК).

За цією засадою кримінального провадження, обов`язок доказування провини покладається саме на сторону обвинувачення, яка має довести винуватість особи поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (п. 26 постанови ККС ВС від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к).

Колегія суддів нагадує, що за положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до власної оцінки, зібраних у справі доказів, в тому числі й показів сторін у справі, що не може свідчити про невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, а також про незгоду з прийнятим виправдувальним вироком. При цьому, прокурор не наводить чітких та конкретних доводів в апеляційній скарзі в чому полягає порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, яке б вплинуло на правильність і обґрунтованість висновків суду.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив відповісти на всі доводи апеляційної скарги і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги (правові висновки, викладені в постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19).

В апеляційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вироку та ухвалення нового вироку, яким визнати обвинувачених винуватими у вчиненні інкримінованих їм злочинам та призначити відповідне покарання.

Проте за результатами апеляційного розгляду, суд доходить висновку, що наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності висновків, викладених у вироку суду і не містять переконливих доводів, які би дозволили суду апеляційної інстанції дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність і вплинути на висновки суду першої інстанції, які б не відповідали фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор ставив питання про ухвалення кардинально протилежного судового рішення, проте просив повторно дослідити тільки частину доказів, яку вважав достатньою для обвинувального вироку, а саме допитати свідка ОСОБА_46 , дослідити матеріали НСРД та висновки економічної експертизи.

Одночасно з цим апеляційний суд зважає на принцип кримінального провадження, передбачений п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК розумність строків кримінального провадження та практику Європейського суду з прав людини в оцінці дотримання таких строків та порушень, які допускають національні органи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо надмірної тривалості кримінальних проваджень та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту.

Зокрема у справі Байрашевський та інші проти України, заява № 29298/18 та 3 інші від 14 листопада 2019 року, в якій ЄСПЛ дійшов висновку, що тривалість кримінальних проваджень у цій справі була надмірною і не відповідала вимозі розумного строку, а у заявників не було ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з їхніми скаргами. Посилаючись, зокрема на рішення у справі Меріт проти України, заява № 66561/01 від 30 березня 2004 року, ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції.

Як видно з матеріалів даного кримінального провадження, події, за якими обвинувачені притягаються до кримінальної відповідальності, мали місце в період з травня 2015 по грудень 2016, тобто кримінальне провадження триває з 23 серпня 2016 (дата внесення відомостей до ЄРДР), тобто більше семи років. Такий строк не відповідає принципу розумності строків розгляду та праву особи, передбаченому в пункті 1 статті 6 Конвенції, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом... який... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370 КПК України забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, в цій частині обвинувачення належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає до уваги одні докази і відхиляє інші. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Разом з тим, під час апеляційного перегляду вироку колегією суддів встановлено виконання вимог ст. 373, 374 КПК не у точній відповідності із законом в частині зазначення у резолютивній частині вироку підстав для виправдання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки суд першої інстанції не зазначив таких підстав, передбачених ч. 1 ст. 373 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: (1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; (2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; (3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Положення пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 284 КПК визначають, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо: (1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; (2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

З мотивувальної частини вироку слідує, що суд першої інстанції ухвали виправдувальний вирок з підстав, передбачених в п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК - якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, проте не виклав в резолютивній частині вироку підстав для виправдання у точній відповідності з положеннями цього закону, проте такий недолік вироку не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не впливає на правові наслідки ухваленого судового рішення, не порушує прав учасників кримінального провадження, а тому не може бути самодостатньою підставою для зміни або скасування виправдувального вироку.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня їїо проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4