Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8565/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/770/24
Категорія ч.2 ст.156 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законних представників потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду міста Житомира від 01 липня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, неодруженого, немаючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України і призначено йому покарання за цим законом 7 (сім) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з роботою із дітьми строком на строк 3 (три) роки.

Початок строку покарання рахувати з дня затримання.

Включено інформацію про обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх осіб до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме з 19 години вечора до 08 години наступного дня за адресою: АДРЕСА_1 строком на 60 днів, до 29.08.2024 (включно).

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 та ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди по 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. кожному.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в сумі 17938 (сімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн. 48 коп.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 05.04.2023 (т.1 а.с.212).

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку, У вересні 2021 року, точна дата та час не встановлені, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні спортивного залу, що знаходиться у ПК «Олімп» за адресою: АДРЕСА_2 , проводив групове заняття з «айкідо» для дітей від 5 до 10 років. Під час проведення тренувань у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на вчинення відносно малолітньої ОСОБА_11 , яка займалася під його керівництвом, фізичних розпусних дії сексуального характеру.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення власної статевої пристрасті, керуючись сексуальними спонуканнями, користуючись відсутністю сторонніх осіб, які могли б завадити його злочинним діям, та безпорадним, з огляду на малолітній вік, станом ОСОБА_11 , вчинив розпусні дії щодо неї.

З цією метою, ОСОБА_7 запропонував малолітній ОСОБА_11 пройти з ним до кімнати (тренерського кабінету), що розміщена поруч із спортзалом. На вказану пропозицію дівчинка погодилась.

Зайшовши до приміщення кімнати (тренерського кабінету), ОСОБА_7 попросив малолітню зняти із себе колготки, на що остання відмовилась. Не припиняючи свого злочинного умислу, підійшовши до ОСОБА_11 почав власними руками погладжувати статеві ограни ОСОБА_11 через одяг, посягаючи таким чином на нормальний моральний, психологічний та соціальний розвиток малолітньої. Припинивши свої протиправні розпусні дії, задовольнивши власну сексуальну пристрасть, ОСОБА_7 наказав ОСОБА_11 , щоб про указану подію вона нікому нічого не розповідала.

Крім цього, у вересні 2021 року, точна дата та час не встановлені, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні спортивного залу ЗОШ № 15, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , проводив заняття з «айкідо» для групи дітей 5 до 10 років. Під час проведення занять у останнього виник злочинний умисел направлений на повторне вчинення відносно малолітньої ОСОБА_11 , фізичних розпусних дії сексуального характеру.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення власної статевої пристрасті, керуючись сексуальними спонуканнями, користуючись відсутністю сторонніх осіб, які могли б завадити його злочинним діям, та безпорадним, з огляду на малолітній вік, станом ОСОБА_11 , вчинив розпусні дії щодо неї.

Так, дочекавшись закінчення заняття, коли всі діти пішли із спортзалу, ОСОБА_7 наказав ОСОБА_11 залишитись із ним. Після чого, не припиняючи своїх злочинних дій, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 є малолітньою вимкнув світло, зняв із дівчинки колготки та через білизну почав погладжувати її статеві ограни. Далі, ОСОБА_7 поклав малолітню ОСОБА_11 на стільці і здійснював дії розбещувального характеру у вигляді маніпуляцій з її статевими органами. Також, взявши руку ОСОБА_11

у свою, примусив погладжувати свої статеві органи без їх оголення, імітуючи ознаки мастурбаційних дій. Припинивши свої протиправні розпусні дії, задовольнивши власну сексуальну пристрасть, ОСОБА_7 наказав малолітній щоб про указану подію вона нікому нічого не розповідала.

Також, у середині січня 2022 року, точна дата та час не установлені, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні спортивного залу, що знаходиться у ПК «Олімп» за адресою: АДРЕСА_2 , проводив заняття з «айкідо» для дітей віком від 5 до 10 років. Під час проведення тренувань у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на вчинення відносно малолітньої ОСОБА_14 , яка займалася під його керівництвом, фізичних розпусних дії сексуального характеру.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення власної статевої пристрасті, керуючись сексуальними спонуканнями, користуючись відсутністю сторонніх осіб, які могли б завадити його злочинним діям та безпорадним, з оглядун амалолітній вік, станом ОСОБА_14 , вчинив розпусні дії щодо неї.

З цією метою, ОСОБА_7 запропонував малолітній ОСОБА_14 пройти з ним до кімнати (тренерського кабінету), що розміщена поруч із спортзалом. На вказану пропозицію дівчинка погодилась.

Зайшовши до приміщення кімнати (тренерського кабінету), ОСОБА_7 не припиняючи своїх злочинних дій, достовірно знаючи, що ОСОБА_14 є малолітньою, підійшов до дівчинки та розв`язав їй шнурки на поясі штанів. Не припиняючи свого злочинного умислу, засунув руку у штани та почав погладжувати статеві ограни ОСОБА_14 через нижню білизну, посягаючи таким чином на нормальний моральний, психологічний та соціальний розвиток малолітньої. Після чого, задовольнивши власну сексуальну пристрасть, припинив свої протиправні розпусні дії.

Крім цього, наприкінці січня 2022 року, точна дата та час не встановлені, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні спортивного залу, що знаходиться у ПК «Олімп» за адресою: АДРЕСА_2 , для групи дітей проводив заняття з «айкідо». Під час тренувань у останнього виник злочинний умисел направлений на повторне вчинення відносно малолітньої ОСОБА_14 . фізичних розпусних дій сексуального характеру.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення власної статевої пристрасті, керуючись сексуальними спонуканнями, користуючись відсутністю сторонніх осіб, які могли б завадити його злочинним діям та безпорадним, з огляду на малолітній вік, ОСОБА_15 , вчинив розпусні дії щодо неї.

З цією метою, ОСОБА_7 запропонував малолітній ОСОБА_14 пройти з ним до кімнати (тренерського кабінету), що розміщена поруч із спортзалом. На вказану пропозицію дівчинка погодилась.

Зайшовши до приміщення кімнати (тренерського кабінету), ОСОБА_7 підійшов до дівчинки та розв`язав їй шнурки на поясі штанів. Не припиняючи свого злочинного умислу, засунув руку у штани та почав погладжувати статеві ограни ОСОБА_14 через нижню білизну, посягаючи таким чином на нормальний моральний, психологічний та соціальний розвиток малолітньої. Задовольнивши власну сексуальну пристрасть, припинив свої протиправні розпусні дії та наказав, щоб про указану подію вона нікому нічого не розповідала.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 01.07.2024 року, - скасувати, а кримінальне провадження, щодо нього закрити.

Вказує, що висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та Богунський районний суду м. Житомира за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків, у судовому рішенні не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, судом не взято до уваги докази, які істотно спростовують його висновки.

Зазначає, що суд визнав в якості доказу його вини пояснення потерплої ОСОБА_16 , ОСОБА_14 викладені в професійних висновках від 18.01.2022р., 31.03.2023 щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проведені ОСОБА_17 , на встановлення можливих фактів вчинення неправомірних дій відносно дитини з боку тренера по айкідо - ОСОБА_7 .

Цей висновок спеціаліста фактично визначає його винуватим у вчиненні злочину, що очевидно виходить за межі компетенції спеціалістів, визначених ст.71 КПК України, і належить до виключної компетенції суду.

При цьому будь-якого впізнання за участю малолітніх потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_14 не проводилось.

Вказує, що без допиту потерпілих, суд беззастережно та невиправдано надав перевагу показам ОСОБА_17 , порушив вимоги положень ст. 94 КПК України.

Посилається на те, що висновки експерта №1-2023 від 11.04.2023 року, № 2-2023 від 18.04.2023 є недопустимими доказами, з огляду на ст. 87 КПК, експертне дослідження ґрунтувалося на недопустимому доказі, це може зумовити недопустимість експертного висновку. Однак дослідження експертами недопустимого доказу не може перетворити його в допустимий.

Зазначає, що суд послався, як на доказ його вини, на покази законного представника ОСОБА_13 , однак поза увагою суду залишилась та обставина, що у 29.08.2022 року законний представник просив закрити кримінальне провадження.

Не надавши будь-якої оцінки позасудовим показанням потерпілих, суд послався у вироку на переказ цих показань іншими особами: батьками, бабусею, а також, як зазначено вище, на інтерпретацію цих показань спеціалістом ОСОБА_17 . Однак у вироку відсутній аналіз допустимості цих показань з чужих слів згідно з критеріями, визначеними в частині 2 статті 97 КПК.

Оскільки показання з чужих слів є похідними від первісних показань, вони не можуть додати достовірності і надійності першоджерелу, а можуть лише зменшити їх за рахунок недоліків у розумінні, інтерпретації і відтворенні інформації, отриманої від першоджерела.

Вказує, що відмовившись від допиту малолітніх потерпілих, суд не забезпечив йому адекватних можливостей, які могли б компенсувати невигідне становище, у якому опинився, через неможливість перехресного допиту. Зокрема, суд ґрунтує свої висновки на позасудових показаннях потерпілих, не здійснивши будь-якого аналізу цих показань з погляду їх належності і достовірності, а також на низці недопустимих та/або неналежних доказів.

В доповненнях до апеляційної скарги вказує, що "професійні висновки" від 18.01.2022 року складені за результатам показань малолітньої потерпілої ОСОБА_16 , у "Зеленій кімнаті" та "висновок спеціаліста" від 31.03.2023 року складений за результатам показань малолітньої потерпшої ОСОБА_14 , на базі центру "Барнахус" є недопустимими доказами, оскільки вказані висновки були складені кандидатом психологічних наук ОСОБА_17 , яка як на досудовому слідстві так і на судовому слідстві виступала як спеціаліст в сфері дитячої психології. У вироку суду відсутня оцінка, чи володіла психолог ОСОБА_17 , яка проводила опитування, як потерпілої ОСОБА_16 , так і ОСОБА_14 , відповідними навичками, а також будь-які відомості про її підготовку для виконання такої ролі.

Вказує, що суд першої інстанції не надав у вироку жодної власної оцінки показанням потерпілої малолітньої дитини ОСОБА_16 , що містяться у відеозаписі бесіди з психологом ОСОБА_17 , у «Зеленій кімнаті» від 18.01.2022 року та показанням потерпілої малолітньої дитини ОСОБА_14 , що містяться у відеозаписі бесіди з психологом ОСОБА_17 , на базі центру "Барнахус" від 31.03.2023 року.

Суд безпідставно не прийняв до уваги докази сторони захисту, щодо спростовування версії обвинувачення.

Зазначає, що жодного належного доказу до цивільного позову про стягнення моральної школи законні представники потерпілих не долучили.

Разом з тим в порядку ч.3 ст.404 КПК України просить дослідити під час апеляційного розгляду докази зазначені в апеляційній скарзі.

На апеляційну скаргу обвинуваченого, представником малолітніх потерпілих - адвокатом ОСОБА_12 та заступником начальника відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству обласної прокуратури прокурором ОСОБА_18 подані письмові заперечення в яких просять апеляційну скаргу та доповнення до неї обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок - без змін.

В судове засідання апеляційного суду законний представник потерпілої ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду провадження не з`явився, клопотань та заяв про відкладення розгляду провадження не надсилав. Разом з тим під час в телефонному режимі просив розгляд даного кримінального провадження здійснювати у його відсутність та відсутність потерпілої ОСОБА_11 .

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи наведене, думку учасників провадження, вважав за можливе проводити апеляційний розгляд вказаного провадження у відсутність потерпілих, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з доповненнями, заперечення прокурора, представника потерпілих та законних представників потерпілих щодо задоволення апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно зі статтею 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Під час перевірки матеріалів даного кримінального провадження встановлено, що висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, а саме у вчиненні розпусних дій щодо малолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , зроблено з додержанням вимог ст.23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, що підтверджено доказами, які було оцінено відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .

Так, із матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав та дав показання про те, що близько 14 років перебуває у федерації айкідо, спочатку як учень, потім як помічник тренера та тренер. Створив власний клуб. На даний час в трудових відносинах з федерацією не перебуває. Працював з дітьми дошкільного віку від 4 по 14 років. Тренування проводив в ЗОШ № 15 на Максютова, дитячому садку № 52, школах № 30, 22 та у підлітковому клубі «Олімп» по вул. Покровській. Заняття з дошкільнятами проводив після сну з 15 год. Зі школярами з 16 по 17 год. ОСОБА_19 та ОСОБА_20 займалися тричі на тиждень. В основному дівчата тренувалися в приміщенні ЗОШ №15. В «Олімпі» по вул. Покровській заняття відбулася лише в тому випадку, коли готувалися до змагань. Тренування проходили у вівторок, четвер, суботу. Умови залу не дозволяли щоб батьки мали змогу бути присутніми під час занять, але вони могли спостерігати з вулиці. Після закінчення занять дітей додатково ніколи не залишав, додаткових занять не проводив. Ніяких дій сексуального характеру по відношенню до дітей не вчиняв. Був випадок коли ОСОБА_21 вдарилася при виконанні завдання, вийшов з нею до коридору, запитав чи її нічого не турбує, після чого повернулися назад в зал. Перед тим як повернутися до залу, перев`язав форму, ремінь, затягнув бокові шнурки на штанях. Зазначив, що вийшовши з залу вони зайшли до кімнати де зберігалися дитячі речі, яка знаходиться навпроти залу, двері при цьому не закривав. Батьків в той час не було, вони відлучилися, це була середина заняття. Попросив дитину вийти із залу, оскільки думав, що вона може соромитися говорити при всіх в залі про свої больові відчуття. Зазначив, що жалкує що дозволяв собі перев`язувати форму дітей. Також не запитував дозволу у ОСОБА_21 коли перев`язував їй пояс та затягнув бокові шнурки на штанях. Зазначив, що до статевих органів дитини не торкався, не змушував її торкатися його статевого органу. Не може пояснити чому діти говорять про те, що він вчиняв розпусні дії по відношенню до них. Також ствердив, що ОСОБА_21 на стільці не клав, в губи не цілував. Міг лише обійняти дитину після заняття за її здобутки. Коли допомагав зав`язати пояс то можливо міг випадково доторкнутися до тіла дитини. Показав, що на вул. Покровській, як такого кабінету тренера не було, був кабінет з інвентарем, який знаходиться за межами залу та використовувався як тренерський кабінет. Жодних дій по відношенню Рудяги ОСОБА_22 не вчиняв, не торкався її статевих органів. Припускає, що остання вирішила його обмовити, оскільки домовилася про це з подругами. Чому діти його оговорюють не може пояснити. Також показав, що за довгі роки роботи ніхто з батьків не мав до нього жодних претензій, не було скарг, а навпаки діти ходили з великим задоволенням. Чому ОСОБА_21 та Рудяга перестали ходити на заняття, йому не було відомо, він дійсно телефонував батькам обох дівчат, але вони не повідомляли причини їх відсутності.

Колегія суддів зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 є його правом, при цьому апеляційний суд критично оцінює покази останнього та вважає що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі покази обвинуваченого, виходячи з того, що вони не узгоджуються, суперечать та спростовуються сукупністю наявних доказів у даному кримінальному провадженні, які належним чином досліджені та оцінені судом.

Так, в судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_13 повідомив, що з вересня 2021 донька почала відвідувати секцію айкідо, яка знаходилася в школі АДРЕСА_4 . На заняття доньку водила дружина, оскільки сам до 06.11.2021 перебував за кордоном в Бельгії. Коли повернувся, дитину продовжили водити на заняття, їй все подобалося. З середини грудня почали займатися лікуванням зубів доньки, по декілька разів їздили до лікаря у м. Вінниця, через що донька перестала ходити на заняття айкідо. 14 січня 2022 були у м. Вінниці, залишилися погостювати у знайомих. Сидів із знайомими за столом, в цей час підійшла донька і запитала «чи гарна вона». На його запитання чи є в тебе хлопчик, донька відповіла «ну як хлопчик». Відповідь доньки його збентежила, тому почав розпитувати її. Донька розповіла, що це знайомий друг, тренер, який заводив її в окреме приміщення, де цілував її в губи, торкався її тіла між ніжками, трусики при цьому не знімав, змушував доньку гладити і його між ногами. На його запитання чому вона про це не розповідала, відповіла, що їй було соромно. Крім того, з її слів, тренер погрожував, що в разі якщо вона комусь розповість, він більше не буде з нею дружити, а тому вважає, що донька боялася втратити з ним дружбу. Кількість таких випадків ОСОБА_23 не повідомляла, лише зазначила що це було не раз. Ця розповідь його сильно схвилювала, оскільки це маленька дитина і це могло позначитися на її психологічному стані, психічному здоров`ї, а тому почав шукати фахівця психолога. Знайшов контакти психолога в м. Києві «Зелена кімната», куди і звернувся за допомогою. Показав, що коли донька почала ходити на тренування, був карантин, а тому була заборона для батьків заходити до зали. Донька припинила ходити на айкідо з грудня 2022. До них телефонував тренер, запитував про причини відсутності Насті, відповідали, що дитина лікується. Під час спілкування із психологом, донька розповіла, що такі відносини у тренера ще були з ОСОБА_24 , з якою вона навчалася разом і вони дружили. Донька розповіла, що інколи тренер забирав кудись Віку, як і її. В доньки в цей час почали різко псуватися зуби, думали, що причиною є перехідний вік, а коли дізнався про подію, впевнений, що через нервовий стрес. Крім цього, донька стала нервовою, боялася вийти на двір, ходила лише до школи. Після початку війни дружина з донькою виїхали до Польщі, де ОСОБА_25 продовжувала ходити до психолога. З часом донька все рідше почала згадувати про дану ситуацію, зазначала, що цю ситуацію пам`ятає, але тренера вже не боїться. Також донька розповіла, що частіше це відбувалося в школі, в окремій від залу кімнаті. Зазначив, що те про що донька розповіла їм батькам і те, що повідомила психологу, не різнилося в показах. Психологу донька більше відкрилася і показала рухи мастурбації, які їй сказав робити тренер з його статевим органом. Завдяки роботі психолога і його дружини донька стала хоробрішою, більше не боїться тренера. Вони продовжують контролювати психологічний стан дитини, оскільки зазначена подія може вплинути в майбутньому її соціалізації в суспільстві, довіри до людей, заводити дружні стосунки з людьми протилежної статі.

В судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_10 показала, що її донька ОСОБА_22 з вересня 2021 до початку війни почала відвідувати секцію «айкідо», заняття проводилися в приміщенні ЗОШ №15 і в мікрорайоні Крошня. Тренером занять був обвинувачений. ОСОБА_26 сама виявила бажання відвідувати секцію за місцем навчання в школі. Заняття відбувалися двічі на тиждень. Згодом від поліції дізналася про можливий факт сексуального насильства тренера по відношенню до її дитини, про який їм стало відомо від іншої дитини ОСОБА_27 . Вона почала розпитувати доньку, яка спочатку була сильно розгублена, ховала очі, але потім розповіла, що тренер двічі заводив її в окрему кімнату, засовував свою руку їй в нижню білизну. Також донька повідомила, що від подружи ОСОБА_21 дізналася, що тренер вчиняв такі самі дії і до відношенню до неї. Вона питала у доньки чому та раніше про це не розповіла, остання повідомила, що боялася, вважала, що її будуть за це сварити, при цьому розуміла, що такі дії тренера це не нормально. З дитиною працював психолог. Зазначена подія суттєво вплинула на емоційний та психологічний стан доньки, в цілому на її світогляд, вона стала більш нервовою, закритою в собі, а тому дитина продовжує відвідувати психолога. Після цієї події вони перестали ходити на заняття, але обвинувачений часто почав телефонувати та наполягав щоб приводили дитину на заняття.

Допитаний в судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_28 показав, що дізнався від дружини, за дзвінком слідчої, про те, що сталося з їх дитиною, а саме сексуальні домагання від тренера. З розповіді доньки дізнався, що тренер, в різні заняття, неодноразово виводив її до окремої кімнати де поправляючи нібито шнурки на штанях, в які була одягнута донька, гладив її інтимні місця, між білизною та штанями. Також такі дії тренер вчиняв і по відношенню до ОСОБА_21 , бо дівчатка між собою про це обговорювали. Однак боялися розповісти дорослим, оскільки розуміли, що це непристойно, а тому про це соромно говорити. Донька уточнювала, що розпусні дії тренер вчиняв саме на вул. Покровська. Також зазначив, що батьків, у зв`язку з карантинними обмеженнями, до зали не пускали. Вважає, що обвинувачений навмисно налаштовував дружні відносини з дітьми та батьками. Купував дітям цукерки з метою задобрювання, запрошував до дитячої ігрової кімнати. Все це було з метою налагодження з ними дружніх відносин, аби не викликати жодних підозр. Зазначив, що після вказаних подій донька стала закритою в собі, їй складно виходити на відверту розмову.

Дослідженим в судовому засідання журналом допиту малолітньої ОСОБА_14 , аудіо-відео записом, який 19.06.2023 в порядку ст.225 КПК України, проведений слідчим суддею Корольовського районного суду м. Житомира. Так, ОСОБА_14 показала, що їй 8 років, проживає разом із татом, мамою, бабусею, дідусем та молодшою сестрою. Навчається в школі в третьому класі, має перейти до четвертого. Окрім школи, відвідує секцію шахів та айкідо. На айкідо ходила з вересня 2021 року поки не почалася війна. Тренування проходили в школі, в приміщенні спортивного залу. Заняття проводив тренер чоловік. На вигляд молодий, високий, його ім`я та прізвище не пам`ятає. На тренування її водила мама, бабуся. Тренування відбувалися двічі на тиждень, групою дітей. Одягали спеціальну форму для тренування, кімоно білого кольору. Тренер також одягав кімоно білого кольору. Ніколи не бачила чорного кімоно у тренера, завжди був одягнений лише в біле. На секції айкідо мала друзів, серед них ОСОБА_29 , яка є найкращою подругою, разом ходять в один клас. ОСОБА_25 їй розповідала, що тренер торкався її, так само робив із нею. Так відбувалося тричі під час тренувань на ОСОБА_30 , коли ніхто не бачив. Це відбувалося в кімнаті, в яку тренер наказав іти, не залякував і не погрожував, просто говорив йти за ним, але для чого не пояснював. В цій кімнати більше нікого не було, тільки вона та тренер. Про це розповідала лише ОСОБА_25 , мамі нічого не говорила. Тренер також казав, щоб нікому не розповідала. Тренер знімав з неї штани, вона була лише в трусиках та гладив її між ніжками.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 показала, що ОСОБА_20 її онука, проживають разом. Обвинуваченого знає як тренера по айкідо. З 2021 році онука відвідувала секцію айкідо, також ходила на шахи. Сама особисто іноді водила її на заняття по айкідо, які проходили двічі на тиждень в школі №15, ТЦ «Олді», де був інший тренер. На Крошню онуку не водила, водили батьки. Під час проведення занять не була присутня, лише приводила та йшла до дому, потім приходила забирала. Не знає яка була ОСОБА_32 категорія дітей, які займалися айкідо, бачила були і старші і менші за віком від віку онуки. З приводу розбещувальних дій тренера по відношенню онуки стало відомо від невістки. Сама онука особисто їй нічого не розповідала, ніяких скарг на дії тренера не висловлювала.

Допитаний в судовому засіданні Свідок ОСОБА_33 показав, що очолює федерацію айкідо в Житомирській області. ОСОБА_34 був його учнем. А з 2017 почав працювати, а саме проводив заняття в підлітковому клубі «Олімп», який знаходився по АДРЕСА_2 , дитячих садках № 52,5, 46 та в школі № 15. Графік проведення занять узгоджувався з навчальним закладом. Як правило заняття проходили після уроків. У зв`язку із встановленими карантинним обмеженнями, доступ батьків до залів, де проводилися заняття був заборонений. Заняття віддували як дошкільнята, так і діти молодшого і середнього віку. Скарги на роботу ОСОБА_35 не надходили. Після затримання останній звільнився за власним бажанням. До роботи ОСОБА_35 не було зауважень, лише до зовнішнього виду, не завжди був охайним.

Допитана в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_36 показала, що займається підприємницькою діяльністю у сфері надання психологічної допомоги, є кандидатом психологічних наук у галузі вікової психології, має досвід роботи понад 30 років, а з 2008 року займається напрямком пов`язаного з сексуальним насильством щодо дітей. Зазначила, що за допомогою методики « ОСОБА_37 » психолог має з`ясувати чи має дитина суб`єктивний чи об`єктивний характер оцінки ситуації. Задля уникнення спричинення психологічної шкоди дитині в ході опитування, паралельно надається психологічна допомога. В ході опитування з обома дівчатками нею було встановлено психологічний контакт, налагоджено довірливі відносини. При опитуванні використовувався метод психотерапевтичного мотивування, метод кольорової домінації, та емоційного проектування, який дозволяє побачити комунікативний стан тих людей з якими дитина спілкується. Лише за наявності співпадіння вербальних та невербальних проявів стану можна говорити про правдивість слів дитини. Тим самим отримати інформацію щодо ставлення дитини до особи злочинця, і чітко розуміти що відбувалося. Згідно з пояснень ОСОБА_21 , обвинувачений неодноразово спонукав та залучав її до сексуальних дій. Перший випадок був за межами школи, в подальшому безпосередньо в приміщенні школи. Оскільки потерпілі мають гарне виховання, гармонію та хороші відносини в сім`ї, останні звикли слухати дорослих, ця правильність дітей в даному випадку і спрацювала проти них, та вони не змогли сказати тренеру «ні». Зі спілкування встановлено, що ОСОБА_21 негативно реагувала на дії тренера, відчувала відразу від його поцілунку, сором за погладжування статевих органів, з відчуттям вини про те, що з нею таке сталося. Цим самим діти намагаються самі впоратися з даною ситуацією. Рудяга повідомляла, що схожі ситуації були відносно інших дітей, але ці її слова ґрунтувалися на припущеннях. Також між Рудягою та ОСОБА_21 відбулася розмова про вказані дії тренера, саме остання про це повідомила. З бесіди було встановлено, що ОСОБА_21 часто залучалася до дій сексуального характеру за допомогою різних способів, погладжування, поцілунок в губи, клав на стільці, також взявши руку дитини примушував гладити свої статеві органи. З пояснень Рудяги, відбувалися лише погладжування її статевих органів, без будь яких інших контактів. Про те, і ті і інші дії відносяться до сексуального насильства над дітьми. Така дитина переживає сумний стан, це є основною ознакою, що щось з нею сталося. В даному випадку батьки мають дати відчуття захищеності, з`ясувати в дитини що сталося, з часом дитина стає більш відкритою та розповідає про обставини. Важлива динаміка від батьків, в результаті якої дитина крок за кроком починає відкриватися. Батьки ОСОБА_21 правильно знайшли підхід до дитини в даному випадку, змогли розкрити її проблему. Завдання спеціаліста знайти підхід до дитини, щоб дитина відчувала довіру і захищеність, лише після цього дитина починає довіряти фахівцеві, відповідно починає довіряти простору, в якому знаходиться, з`являється відчуття безпеки та захисту. Спочатку відбувається нейтральне спілкування, вже поступово відбувається перехід до значимої особи. Тобто коли повідомляється про значиму особу, цим самим дитині надається право вибору, після чого розмова нейтралізується. Основним завданням є встановити чи дійсно все що відбулося суб`єктивно сприймалося дитиною. Необхідно відокремити суб`єктивний характер від об`єктивного. В однієї дитини було пестіння статевих органів, а в іншої, крім цього ще й поцілунки тренера в губи та мастурбаційні дії. В ході проговорення цих обставин з дітьми, в останніх виникав страх повторення та з`являлося відчуття сорому. В такому випадку з дитиною потрібно працювати, задля уникнення в майбутньому відчуття сорому, яке може призвести до патологічних ситуацій. В обох випадках діти перебували один на один з тренером в кімнаті. В разі виникнення зовнішнього впливу, не співпадають вербальні та не вербальні реакції дитини. Важливо відокремити зовнішній фактор, і те, що відбувалося з дитинною, її особисто пережитий досвід. Коли дитина з цим стикається, це свідчить про пережитий власний досвід. На момент події дітям було від 7 до 8 років. Також зазначила, що повторне опитування дітей, згідно міжнародної судової практики, протипоказано, адже відбувається ретравматизація, наслідки якої важко передбачити. Під час спілкування з дівчатками, встановлено, що останні не схильні до фантазування, раціонально взаємодіють із зовнішнім світом, мають позитивне до нього ставлення. Сексуальне фантазування їм не притаманне. В майбутньому в даному випадку, у дітей може бути страх при будуванні стосунків з особами протилежної статі, через присутній чинник не довіри. Навідні питання дітям не ставилися, було завданням провести з дітьми опитування. Запитання ставилися нею з багатьма варіантами відповідей, для того аби зрозуміти, що саме відбувалося насправді. На малюнках Рудяги тренер визначений нею сірим кольором, що свідчить про огиду та сум. У ОСОБА_21 тренер є ознакою злоби та огиди, присутня емоція жаху, про що зазначено чорним кольором. Рудяга також намалювала лінію відокремлення тренера, тобто остання має бажання, щоб вказаної особи взагалі не існувало у світі. Під час спілкування з дітьми було встановлено, що тренер для них є гіпертравмуючою особою. В даному випадку чорний колір одягу тренера при проведенні занять не впливає на те, що діти визначили останнього темним кольором, таким чином діти відобразили свою внутрішню суть та стан.

Даними прослуханого аудіо-відео запису опитування психолога з малолітньою ОСОБА_38 , остання показала, що обвинувачений залякував її не повідомляти батькам про те що відбувалося. Їй не було зрозуміло, що саме вона не повинна розповідати. Тренер робив з нею щось їй незрозуміле. Торкався її тіла, спочатку торкався живота, а потім нижче. Була одягнена в штанці, другий раз була одягнена в колготки. Тренер не просив зняти штани, а сам їх знімав, вона в цей час залишалася в трусиках. Гладив її по одягу між ніжками, під трусики не ліз. Він стояв в штанах, казав щоб вона своєю рукою тримала його статеві органи і водила рукою вверх та вниз. Цілував її в губи. Зазначила, що більше до нього ходити не буде, бо він поганий. Коли всі йшли, вони залишалися з тренером вдвох наодинці. В той час коли вона переодягалася, він приходив та гладив їй живіт. Наступного разу коли всі пішли, також гладив її, цілував в губи, просив щоб гладила його. Також тренер просив лягти її на стільчики. Стояло три стільчики, коли лягла на них, тренер приспускав їй колготи, гладив по білизні між ніжками. Батьків до зали в якій займалися не пускали, казали чекати на вулиці. Їй було страшно і не зрозуміло, що відбувається. Також ствердно сказала, що не обманює та говорить правду. Розповіла, що разом з нею на айкідо також ходила її однокласниця Віка, яка також ходила до тренера. Тренер наказував, щоб вони між собою про це не спілкувалися, нікому не розповідали. Але пізніше про все розповіла татові.

Даними прослуханого аудіо-відео запису опитування психолога з малолітньою Рудягою ОСОБА_22 , остання показала, що двічі тренер по айкідо, після тренувань, заводив її в окрему кімнату, де розв`язував мотузок штанів і засовував свою руку до її трусиків, гладив, без зняття трусиків, за деякий час припиняв і вона мала можливість піти. Зазначила, що тренера може впізнати в обличчя, але забула його ім`я. Опір тренеру не чинила, бо мала до нього довіру.

Надаючи оцінку вказаним доказам з точки зору їх належності, допустимості та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що вказані покази не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та у своїй сукупності вказують на причетність ОСОБА_7 до інкримінуємого злочину. Колегія суддів погоджується з таким висновком і вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо визнання недопустимими доказами показів свідків, законного представника потерпілої ОСОБА_13 , законних представників потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_28 та свідка ОСОБА_39 , суд зазначає, що згідно приписів ч.1 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Покази вказаних осіб надані безпосередньо в судовому засіданні, під присягою, будучи попередньо попередженими судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Стороні захисту забезпечено можливість безпосереднього їх допиту та поставлення перед ними запитань щодо їх можливості сприймати факти, про які вони дають показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності їх показань. Від надання показів не відмовлялися, та їх покази є логічними, послідовними, такими, що повністю узгоджуються із іншими письмовими доказами, а тому підстав визнавати їх недопустимими чи не надавати їм віри, суд не вбачає.

В той же час показання потерпілих та усіх інших свідків, які на думку апеляційного суду є логічними та послідовними, не суперечать один одному та узгоджуються з зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які в сукупності підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, а саме даними:

- дорученням від 18.01.2022 начальника сектору ювенальної превенції Солом`янського управління поліції у м. Києві, на підставі звернення ОСОБА_13 , психологу ОСОБА_17 провести психологічне опитування малолітньої ОСОБА_11 із застосуванням методики "Зелена кімната" на предмет встановлення можливих фактів вчинення неправомірних дій відносно дитини ;

- свідоцтвом про народження ОСОБА_14 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- професійним висновком кандидата психологічних наук ОСОБА_17 , згідно якого малолітня ОСОБА_19 , є, за критерієм психологічної науки, жертвою сексуального насильства здійсненого її тренером по айкідо ОСОБА_7 (т.2 а.с.3).

- висновком експерта № 1-2023 від 11.04.2023 психологічні особливості процесу відтворення малолітньою ОСОБА_11 обстановки та обставин подій (за матеріалами відеозапису її опитування) 18.01.2022 з якого видно, що бесіда велась в діалогічний формі, на запитання відповідає короткими фразами, за необхідності може надати більш розширену відповідь. Загалом пам`ятає події, що трапились в 2022 році, самостійно вносить уточнення на запитання психолога. Уточнюючі питання зі сторони психолога не носили сугестивний вплив на малолітню. На протязі всього відеозапису поведінка впорядкована, стримана, без змін, рівна. Висловлювання логічні, послідовні, по суті заданого запитання. Схильності до вираженого фантазування не виявляє, відповіді конкретні, не відірвані від реальності. Продуктивно взаємодіє з психологом. В поведінці ОСОБА_40 відсутні психологічні особливості, які б свідчили про несамостійність висловлювань у період відеозапису. У відеозапису опитування ознак здійснення на неї впливу з боку осіб, які приймали участь у проведенні зазначеного опитування, а саме психолога не виявлено. У комунікативній діяльності малолітньої, виявляє ознаки відтворення пережитої події, виявляє ситуаційну розгубленість, при запитуванням про тренера відповідає після паузи та позитивно пожвавлюється, коли мова заходить про рідних (т.2 а.с.13).

- висновком експерта № 2-2023 від 18.04.2023 психологічні особливості процесу відтворення малолітньою ОСОБА_14 обстановки та обставин подій (за матеріалами відеозапису її опитування)з якого вбачається, що бесіда велась в діалогічний формі, на запитання відповідає короткими фразами, за необхідності може надати більш розширену відповідь. Загалом пам`ятає події, що трапились в 2022 році, самостійно вносить уточнення на запитання психолога. Уточнюючі питання зі сторони психолога не носили сугестивний вплив на малолітню. На протязі всього відеозапису поведінка впорядкована, стримана, при згадуванні про тренера засмучується. Висловлювання логічні, послідовні, по суті заданого запитання. Схильності до вираженого фантазування не виявляє, відповіді конкретні, не відірвані від реальності. Продуктивно взаємодіє з психологом. В поведінці ОСОБА_14 відсутні психологічні особливості, які б свідчили про несамостійність висловлювань у період відеозапису. У відеозапису опитування ознак здійснення на неї впливу з боку осіб, які приймали участь у проведенні зазначеного опитування, а саме психолога не виявлено. У комунікативній діяльності малолітньої, виявляє ознаки відтворення пережитої події, виявляє ознаки засмучення, неохоче відповідає, про події неприємно згадувати, має захисну реакцію у вигляді витиснення імені тренера, має фіксацію на дискомфорт в тілі в районі геніталій (т.2 а.с.28).

- довідкою УОТЗ від 29.05.2023, якою встановлено, що на час вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинних дій, його мобільний телефон фіксувався в зоні базових станцій, які обслуговують територію вулиць Покровська та Вільський шлях;

-довідкою федерації айкідо Житомирської області, цивільно-правових договорів, наказів про прийняття на роботу від 02.12.2021, 26.01.2022, 22.12.2022, 02.01.2023, ОСОБА_7 працював тренером-викладачем за строковими договорами (т.2 а.с.103).

- висновком судово-психіатричного експерта № 198-2023 від 25.04.2023 ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої та керувати ними. В даний час на психічні розлади не страждає, здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру.

Відтак, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого про те, що в ході судового провадження не було здобуто та не було надано безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення ним інкримінованого йому злочину.

Категорична незгода обвинуваченого ОСОБА_41 з пред`явленим обвинуваченням, яке визнано судом доведеним та оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для відкидання цих доказів, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Під час перевірки вироку місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги з доповненням обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що фактичні обставини скоєння злочину судом першої інстанції встановлені правильно, надана належна правова оцінка зібраним доказам, та погоджується з висновком суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.

Частина 2 ст.17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого йому пред`явлено обвинувачення.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи апелянта, що судом першої інстанції не надано у вироці жодної власної оцінки показанням потерпілої малолітньої дитини ОСОБА_16 , що містяться у відеозаписі бесіди з психологом ОСОБА_17 , у «Зеленій кімнаті» від 18.01.2022 року та показанням потерпілої малолітньої дитини ОСОБА_14 , що містяться у відеозаписі бесіди з психологом ОСОБА_17 , на базі центру "Барнахус" від 31.03.2023 року.

Як вбачається з матеріалів провадження судом першої інстанції були досліджені аудио-відео бесіді з психологом у «Зеленій кімнаті» за участю малолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . Судом встановлено в обох випадках, що між психологом і дітьми до початку опитування були встановлені довірливі відносини, між ними був встановлений такий контакт, який дав обом дівчаткам відчуття безпеки у присутності психолога. Лише після цього, за згодою дітей, кімнату залишили їх рідні, що ще раз засвідчує факт довіри і відчуття безпеки дітей до психолога. Обидва відеозаписи зафіксували тривалий час для встановлення контакту та тривалий час їх розмов. Під час проведення опитування діти із задоволенням розповідали про свої родини, які в кольоровій домінації ними були окрашені в теплі та яскраві кольори, що свідчило про хороші, гармонійні відносини в сім`ях, довіру до цих дорослих.

В ході бесіди психолога з малолітньою ОСОБА_11 щодо дій тренера по відношенню до неї, остання реагувала негативно, на її обличчі була видна відраза від поцілунків тренера, сором за погладжування тренером її між ніжками, відчуття вини про те, що з нею сталося та страх поділитися із батьками. Також під опитування ОСОБА_11 продемонструвала психологу, яким чином вона, за вказівкою тренера своєю рукою тримала його штани, в районі статевих органів і водила рукою вверх та вниз. Також ОСОБА_23 повідомила психолога про те, що поділилася з цим із своєю подругою ОСОБА_42 і остання їй повідомила, що з нею те саме робив тренер.

В ході бесіди психолога з малолітньою ОСОБА_14 остання також розповіла, що тренер неодноразово заводив її в іншу кімнату, де гладив їй між ніжками, інших контактів не було.

Судом першої інстанції також допитана спеціаліст ОСОБА_36 , яка підтримала свої висновки, які зазначені апеляційним судом вище по тексту.

Судом першої інстанції також досліджено копії матеріалів психологчної роботи з малолітніми потерпілими, які були використані психологом під час складання висновків, вбачається, що обидві потерпілі за методикою "Кольорової домінації", яскравими та теплими кольорами обмалювали своїх рідних, що свідчить відчуття духовності, забезпечення з ними безтурботності, підтримку, тепло, натхнення, безпеку. Образ тренера у ОСОБА_14 зображено в чорному кольору, що свідчить про його небезпеку; позиційно - відокремлює цю фігуру і намагається винесті її за простір свого буття, що свідчить про те, що ця фігура (тренера) є травмівною для дитини. За методикою "Емоційного проектування" ОСОБА_14 образ тренера айкідо зображує у вигляді фігури здивування, незрозумілості. Образ тренера у ОСОБА_43 за методикою "Емоційного проектування" залежить від ситуації: в одних ситуаціях - веселий з гумором, в інших - жорсткий, суворий. За методикою "Кольорової домінації" ОСОБА_44 зображує тренера в чорному (зовнішний прояв) та темно-сірому (внутрішні прояв), що свідчить про небезпеку, яку вона відчуває до нього.

Під час допиту, в порядку ст.225 КПК України, малолітня ОСОБА_14 , у присутності законного представника, психолога, за участю сторони захисту, відповідаючи на питання суду дала аналогічні покази, а саме про факти розбещування її обвинуваченим ОСОБА_7 .

Однак здійснити допит малолітньої ОСОБА_11 не надалося можливим через повномасштабне вторгнення рф в Україну, у зв`язку з чим дитина з матір`ю виїхали за кордон.

Проаналізувавши пояснення малолітніх потерпілих, які мають вирішальне значення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що їх показання є такими, що варті довіри і підтверджують стверджуванні стороною обвинувачення обставини, які встановлені і судом.

При цьому суд зазначив, що пояснення малолітніх потерпілих є логічними, послідовними та незмінними та підтверджені висновками судових експертиз. Зокрема, під час дослідження відеозаписів експерт ствердно прийшов до висновку про те, що на протязі всього відеозапису поведінка дітей впорядкована, стримана, без змін, рівна. Висловлювання логічні, послідовні, по суті заданого запитання. Схильності до вираженого фантазування не виявляють, відповіді конкретні, не відірвані від реальності. В поведінці ОСОБА_40 відсутні психологічні особливості, які б свідчили про несамостійність висловлювань у період відеозапису. У відеозапису опитування ознак здійснення на неї впливу з боку осіб, які приймали участь у проведенні зазначеного опитування, а саме психолога не виявлено. У комунікативній діяльності малолітньої, виявляє ознаки відтворення пережитої події, виявляє ситуаційну розгубленість, при запитуванням про тренера відповідає після паузи та позитивно пожвавлюється, коли мова заходить про рідних. В поведінці ОСОБА_14 відсутні психологічні особливості, які б свідчили про несамостійність висловлювань у період відеозапису. У відеозапису опитування ознак здійснення на неї впливу з боку осіб, які приймали участь у проведенні зазначеного опитування, а саме психолога не виявлено. У комунікативній діяльності малолітньої, виявляє ознаки відтворення пережитої події, виявляє ознаки засмучення, неохоче відповідає, про події неприємно згадувати, має захисну реакцію у вигляді витиснення імені тренера, має фіксацію на дискомфорт в тілі в районі геніталій.

Неспроможними також є доводи апелянта щодо порушення права на перехресний допит потерпілих.

Як вбачається з матеріалів провадження потерпіла ОСОБА_14 19.06.2023 в режимі відеоконференції була допитана слідчим суддею Корольовського районного суду м. Житомира в порядку ст.225 КПК України. Допит проведено за участі психолога, законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_14 - ОСОБА_10 , з дотриманням норми ст.226 КПК України, а також в присутності захисника ОСОБА_45 та підозрюваного ОСОБА_7 . Зі змісту журналу судового засідання від 19.06.2023, а також самого відеозапису допиту потерпілої вбачається, що, ні захисник, ні підозрюваний не були позбавлені можливості в судовому засіданні задавати питання малолітній потерпілій, а навпаки скористались таким правом. Жодних зауважень по закінченню допиту від сторін не надходило. Після прослуховування відеозапису сторона захисту не ставила під сумнів його достовірність і не заявляла клопотання про здійснення безпосереднього допиту потерпілої в судовому засіданні.

Крім того, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник погодилися з недоцільністю безпосереднього допиту малолітніх потерпілих в суді, зважаючи на те, що провадження стосовно сексуальних злочинів стане важким психологічним випробуванням для дітей, а тому суд першої інстанції, зважаючи на обставини справи, враховуючи вимоги Конвенції ООН про права дитини, щоб запобігти негативному впливу на психічне здоров`я та їх ретравматизації, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову від допиту дітей в судовому засіданні.

Підстав вважати недостовірними показання потерпілих щодо подій, які стосуються цього кримінального провадження, не вбачається.

Колегія суддів визнає доводи апелянта про те, що малолітня ОСОБА_14 та ОСОБА_46 жодного разу не вказали на нього, як на особу, яка вчиняла відносно них дії сексуального характеру та такі висновки зроблені лише зі слів спеціаліста ОСОБА_47 , яка проводила опитування дітей, безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження, та не заперечувались обвинуваченим, що малолітні ОСОБА_14 та ОСОБА_46 протягом вересня 2021 - січня 2022 року відвідували заняття з айкідо, які проводились ним в приміщенні ЗОШ №15 м. Житомира. Вказані обставини також підтвердили, допитані у судовому засіданні законні представники малолітніх потерпілих - ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_28 .

Посилання апелянта на недопустимість доказів, а саме професійні висновки від 18.01.2022 року складені за результатам показань малолітньої потерпілої ОСОБА_16 , у "Зеленій кімнаті" та висновок спеціаліста від 31.03.2023 року складений за результатам показань малолітньої потерпілої ОСОБА_14 , на базі центру "Барнахус", та судово-психологічні експертизи відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , колегія суддів визнає безпідставними, та такими, що були предметом розгляду судом першої інстанції та належним чином вмотивовані.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що психологом ОСОБА_17 не проводилися судово-психологічні експертизи, остання була залучена лише до психологічної роботи з малолітніми потерпілими, за результатами якої нею складено професійні висновки спеціаліста, а не експертні висновки. Зазначені висновки є окремими документами, складені відповідно до вимог КПК і підтвердили наявність індикаторів емоційного та сексуального насильства по відношенню до дітей їх тренером.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що фаховий рівень спеціаліста ОСОБА_17 підтверджено дипломом кандидата психологічних наук зі спеціальності педагогічна та вікова психологія, та під час проведення опитування та складання психологічного висновку, психологом було використано наступні психологічні методики: психотерапевтичне інтерв`ювання, візуальна психодіагностика, діагностичні арттерапевтичні методи (емоційного проектування, кольорової домінації), метод ігрової терапії, методика спеціалізованої травмотерапії EMDR, аналіз відеоматеріалів робіт із дітьми (здійснених за методикою «Зелена кімната»).

Крім того під час судового розгляду психолог ОСОБА_17 була опитана судом в якості спеціаліста, а не експерта, та згідно норм ст.360 КПК України суд має право скористатися усними консультаціями або письмовими роз`ясненнями спеціаліста, наданими на підставі його спеціальних знань, а тому правових підстав для визнання професійних висновків психолога ОСОБА_17 недопустимими доказами у суду першої інстанції відсутні, оскільки вони отримані в законний спосіб, передбачений нормами кримінального процесуального закону та в розумінні норм КПК є доказами.

Посилання обвинуваченого на те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги докази сторони захисту, що спростовували версію обвинувачення є безпідставними.

Так, судом першої інстанції за клопотанням сторони захисту було допитано свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , які показали, що їх діти відвідували секцію айкідо, тренером якої був ОСОБА_7 . При цьому, свідки зазначили, що їм невідомі дівчатка ОСОБА_11 та ОСОБА_14 та вони не були очевидцями події. Свідки лише позитивно охарактеризували обвинуваченого, як фахового спеціаліста, який має навики підходу до дітей.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги покази зазначених свідків, оскільки вони в цілому не спростовують обвинувачення, та надали суб`єктивні характеристики.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів, а тому посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на відсутність доказів його вини у вчиненні інкримінуємого злочину та неналежну оцінку доказів є безпідставними.

Колегія суддів не погоджується із доводами апелянта, щодо безпідставного задоволення цивільного позову з підстав не долучення законними представниками потерпілих жодного належного доказу до цивільного позову про стягнення моральної школи та відсутністю обґрунтування його розміру, та вважає їх безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, представником потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_14 - адвокатом ОСОБА_12 , та в порядку ст.128 КПК України пред`явлено цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких просив стягнути на їх користь з обвинуваченого спричинену моральну шкоду в сумі 250000 грн. кожному потерпілому.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення, відповідно до вимог закону врахував характер злочинних дій обвинуваченого, в внаслідок яких малолітнім потерпілим спричинено моральні страждання, які дійсно зазнали негативних змін у їх житті, думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання, насторогу, тривогу. Крім того, вчинені розпусні дії по відношенню до малолітніх потерпілих спричинили психологічний біль, діти пережили емоційний стрес та продовжують нести моральні страждання, переживання, стреси та інші негативні фактори, які виміряти в грошовому еквіваленті неможливо.

Керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 250000 гривень кожному з потерпілих. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий розмір забезпечить баланс між захистом порушених прав позивачів та інтересів відповідача (п.6 ч.1ст.3 ЦК України).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду міста Житомира від 01 липня 2024 року, щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.156 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: