Справа № 639/5359/24
Провадження 1-в/639/400/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання начальника Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»

вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.02.2020

та вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.10.2021 у відношенні

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло подання начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 про приведення вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.02.2020 та вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.10.2021 у відношенні ОСОБА_4 до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року.

Клопотання мотивоване тим, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.02.2020 (з урахуванням ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської областів від 05.08.2020) ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до вказаного вироку, ОСОБА_4 22.07.2019 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 858, 84 грн.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.10.2021 ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 71, 72 КК України до 5 років позбавлення волі.

Відповідно до вказаного вироку, ОСОБА_4 05.05.2021 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1750 грн.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі вищевикладеного, начальник ДУ «Харківський слідчий ізолятор» просить привести вищевказані вироки у відповідність до Закону №3886-ІХ.

В судовому засіданні засуджений підтримав подання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання не заперечував.

Вислухавши думку засудженого, прокурора, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 2019 рік становило 1921 грн., на 2021 рік 2270 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.02.2020 (з урахуванням ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської областів від 05.08.2020) ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до вказаного вироку, ОСОБА_4 22.07.2019 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 858, 84 грн.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.10.2021 ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 71, 72 КК України до 5 років позбавлення волі.

Відповідно до вказаного вироку, ОСОБА_4 05.05.2021 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1750 грн.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення..

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.02.2020 та за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.10.2021 завдав матеріальну шкоду потерпілим на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки майна, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність привести вищевказані вироки у відповідність до вимог вказаного Закону, звільнивши засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених відповідно ч. 1 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

Разом з цим, суд вважає необхідним привести вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.02.2020 до вимог КК України, оскільки вказаним вироком ОСОБА_4 засуджений також за ч. 1 ст. 357 КК України.

За таких обставин, подання начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» є таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.02.2020 за ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.02.2020 року привести у відповідність до Кримінального кодексу України та вважати ОСОБА_4 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

В іншій частині вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.02.2020 року у відношенні ОСОБА_4 залишити без змін.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.10.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1