Єдиний унікальний номер: 343/2153/19
Номер провадження: 1-кп/343/15/24
У Х В А Л А

про забезпечення позову

17 вересня 2024 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_6

та ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Калуського району Івано-Франківської області матеріали кримінального провадження № 0000795, внесеного до ЄРДР 27.12.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Долинському районному суді Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження № 0000795 від 27.12.2017 року про обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України.

14 червня 2024 року потерпілий ОСОБА_4 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,0471 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: : 01:001:1196, а також на житловий будинок, загальною площею 128,8 кв.м., житловою площею 79,5 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , заборонивши ОСОБА_9 та іншим особам вчиняти будь-які щодо відчуження вказаної земельної ділянки та житлового будинку. В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначив, що в даному кримінальному провадженні ним було заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. На даний час йому стало відомо, що у власності ОСОБА_9 є земельна ділянка, площею 0,0471 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: : 01:001:1196, а також житловий будинок, загальною площею 128,8 кв.м., житловою площею 79,5 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 . Оскільки обвинувачений ОСОБА_9 постійно проживає за кордоном в м.Прага Чеської Республіки, є підстави вважати, що після постановлення обвинувального вироку та задоволення цивільних позовів, з метою уникнення виконання рішення суду він може виїхати за межі України, а все наявне майно відчужити на користь інших осіб. Також про це свідчить відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення та розгляду справи, так як він без повідомлення суду самовільно перетинає кордон, в зв`язку з чим неодноразово відкладалися судові засідання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 04.07.2024 року подав заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких вказав, щовимоги ОСОБА_4 про відшкодування 44 456,04 грн. матеріальної шкоди, що складає вартість коштів, витрачених на лікування, є необгрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься оригінал розписки, із змісту якої вбачається, що з січня 2018 року відповідач надав кошти дружині позивача у розмірі 1 300 Євро, що згідно курсу валют на той час становило 42 835,00 грн. Крім того, обвинувачений додатково відшкодував потерпілому 5 000,00 грн., отже загальна сума становить 47 835,00 грн. Наведене свідчить про те, що відповідач самостійно, попри відсутність обов`язку відшкодування збитків, відшкодував шкоду у згаданому вище розмірі. Єдиною підставою для збільшення розміру позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди зі 100 000,00 грн. до 500 000,00 грн. позивач вказує тривалість судового розгляду справи та невідшкодування матеріальних збитків, а не правові підстави для відшкодування моральної шкоди. В п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що «при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третіх осіб». Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно з вказаним Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такі висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі №147/66/17. В матеріалах кримінального провадження наявне свідоцтво про страхування кредитного договору № 90193912 (сторони: страхувальник - ТзОВ «ESSOX» та страховик страхова компанія « ІНФОРМАЦІЯ_1 », клієнт ОСОБА_10 , застраховано транспортний засіб - Volvo XC 90 (C) дизель, рік випуску 2008, № кузова НОМЕР_1 . В зв`язку з цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Оскільки позивачем не пред`являються вимоги до страхової компанії «UNIQA», то його позов про стягнення з ОСОБА_9 відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, задоволенню не підлягає. Твердження ОСОБА_4 про те, що обвинувачений ОСОБА_9 після постановлення обвинувального вироку і задоволення цивільного позову з метою уникнення виконання рішення суду виїде за межі України, є голослівними, оскільки в зв`язку з введенням в Україні правового режиму воєнного стану чоловікам громадянам України, віком від 18 до 60 років обмежено виїзд за межі України. ОСОБА_9 є громадянином України, якому у відповідності до чинного законодавства, обмежено виїзд за межі України. Більш того, потерпілим ОСОБА_4 до заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів, на яких грунтуються вимоги про забезпечення позову, зокрема, документів, що підтверджують право власності чи інші факти володіння, користування та розпорядження обвинуваченим майном, що належить арештувати. За таких обставин просив відмовити у задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_4 про забезпечення позову.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_6 заяву про забезпечення позову підтримали та просили її задоволити.

Прокурор щодо задоволення заяви про забезпечення позову не заперечив, вказавши, що при її вирішенні покладається на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_7 також підтримали подану заяву про забезпечення позову, яку просили задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення заяви про забезпечення позову, з підстав викладених у запереченні захисника.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що заяву потерпілого ОСОБА_4 про забезпечення позову слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п.п. 6, 7 вказаної постанови, особам які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_4 28 жовтня 2019 року заявив цивільний позов до ОСОБА_9 , в якому просив стягнути з останнього на свою користь 44 456,04 грн. відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та 100 000,00 грн. моральної шкоди (т. 1, а.с. 40-47).

18 жовтня 2021 року ОСОБА_4 подав заяву про збільшення позовних вимог в частині відшкодування завданої вчиненням кримінального правопорушення моральної шкоди, збільшивши свою вимогу про стягнення з ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди до 500 000,00 грн. (т. 3, а.с. 87-89).

Також в матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_9 , в якому цивільний позивач просить стягнути з цивільного відповідача 76 185,92 грн. відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та 300 000,00 грн. моральної шкоди (т. 1, а.с. 103-106).

Договір дарування житлового будинку від 06.10.2017 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1854 та договір дарування земельної ділянки від 05.10.2017 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1856 (т. 1, а.с. 84-85) підтверджують той факт, що ОСОБА_9 є власником житлового будинку, загальною площею 128,8 кв.м., житловою площею 79,5 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 таземельної ділянки, площею 0,0471 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: : 01:001:1196 за вищевказаною адресою.

Як зазначено у вказаних договорах (п. 4 договору від 06.10.2024 року та п. 3 договору від 05.10.2024 року) сторони оцінюють вартість будинку в 119 770,00 грн., а змельної ділянки -26 807,16 грн.

За вказаних обставин, враховуючи, що потерпілим ОСОБА_4 заявлений цивільний позов та існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі відчуження належного обвинуваченому майна, з метою забезпечення відшкодування матеріальної та моральної шкоди в разі задоволення позову є підстави забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого, а саме: земельну ділянку, площею 0,0471 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: : 01:001:1196, а також на житловий будинок, загальною площею 128,8 кв.м., житловою площею 79,5 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Суд пересвідчився, що між сторонами дійсно існує спір щодо відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Обраний вид забезпечення позову суд вважає відповідним та співмірним заявленим позовним вимогам і таким, що зможе забезпечити охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку, якщо воно буде прийняте на його користь.

При цьому суд не приймає до уваги письмові заперечення сторони захисту, оскільки вони стосуються питання обґрунтованості цивільного позову, що суд не вправі вирішувати на даній стадії судового розгляду.

Посилання сторони захисту на відсутність документів, що підтверджують право власності ОСОБА_9 на майно, яке належить арештувати, суд відхиляє, оскільки вони спростовуються Договором дарування житлового будинку від 06.10.2017 року, що зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1854 та Договором дарування земельної ділянки від 05.10.2017 року, що зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1856 (т. 1, а.с. 84-85), які містяться в матеріалах справи і підтверджують той факт, що ОСОБА_9 є власником вказаного нерухомого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-150,153,353 ЦПК України, ст.ст. 170,369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволити.

Забезпечити позов у кримінальному провадженні № 0000795, внесеному до ЄРДР 27.12.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,0471 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: : 01:001:1196, а також на житловий будинок, загальною площею 128,8 кв.м., житловою площею 79,5 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 , позбавивши права на відчуження арештованим майном осіб, які наділені правами на вищевказані дії.

На підставі ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію даної ухвали для виконання направити в Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя: