Справа № 149/3010/23
Провадження №11-кп/801/944/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000418, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 21.07.2023 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки села Куманівці Хмільницького району Вінницької області, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, працюючої соціальним робітником відділення соціальної допомоги вдома ТЦСО Хмільницької міської ради, не заміжньої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Застосовано до ОСОБА_7 обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство та направлено її для проходження програми для кривдників на строк 2 (два) місяці.

Вирішено питання про забезпечення заходів кримінального провадження у виді арешту майна, а також долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 18 липня 2023 року близько 10.00 год., переслідуючи злочинний умисел, спрямований на катування свого малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись за своїм місцем проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , нехтуючи вимогами ст. ст. 21, 28 Конституції України, згідно яких усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, приписами Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, згідно яких жодна дитина не може бути об`єктом незаконного посягання на її честь і гідність, з метою покарання сина за його неслухняність, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, користуючись беззахисністю потерпілого, не беручи до уваги його малолітній вік та відсутність здатності до фізичного опору, катувала ОСОБА_10 , вчиняючи насильницькі дії з метою примусити робити вчинки, що суперечили його волі.

Так, ОСОБА_7 зв`язала руки та ноги свого сина металевими ланцюгами, які закріпила між собою навісними металевими замками, також закривши при цьому його ротову порожнину металевим ланцюгом, після чого завела його у приміщення металевого літнього душу, де на бетонну підлогу поклала пальто та зачинила вхідні двері приміщення літнього душу на навісний замок.

Того ж дня в нічний час ОСОБА_7 перевела зв`язаного ланцюгами малолітнього ОСОБА_10 до приміщення спальної кімнати будинку за вказаною адресою та прив`язала його металевим ланцюгом до батареї, де залишила його ночувати на підлозі.

19 липня 2023 року в ранковий час ОСОБА_7 відчепила прив`язаного металевим ланцюгом до батареї малолітнього ОСОБА_10 , погодувала його та пішла у справах на двір.

В цей час ОСОБА_10 , залишаючись непомітним для неї, втік з будинку та після втечі попрямував до знайомої ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Внаслідок катування ОСОБА_10 відповідно до висновку експерта Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз № 548 від 24 липня 2023 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді множинних синців, саден овальної та лінійної форми на обличчі, голові, тулубі та кінцівках, що належать до легких тілесних ушкоджень.

Суд кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 127 КК України як катування, тобто умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать їх волі, з метою покарати її за дії, вчинені нею, або з метою залякування її.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить в цій частині ухвалити новий вирок, яким обвинуваченій окрім призначеного місцевим судом основного покарання відповідно до ст. 55 КК України призначити додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей, або займатися діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми на строк 3 (три) роки.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при призначенні покарання суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме положення ч. 2 ст. 55 КК України в частині призначення додаткового покарання. При цьому посилається на правовий висновок про застосування норм матеріального права, викладений у Постанові ОП ККС ВС у справі № 404/2081/22 щодо можливості призначення додаткового покарання особі незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення. Також вважає, що суд недостатньо врахував характер вчиненого злочину, а саме проти життя та здоров`я дитини (сина).

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник - адвокат ОСОБА_8 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність (непризначення додаткового покарання відповідно до ч. 2 ст. 55 КК України), що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (є явно несправедливим) суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з апеляційної скарги прокурора, необхідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей, або займатися діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми обґрунтовується тим, що місцевий суд не взяв до уваги те, що кримінальне правопорушення вчинено проти дитини. При цьому з урахуванням висновків про застосування норми матеріального права, викладених у постанові Об`єднаної палати ККС ВС призначення додаткового покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання.

Проте з такими висновками не погоджується суд апеляційної інстанції.

Так, у висновку про застосування норми Особливої частини Кримінального кодексу України (ст. 55 КК), викладеному у постанові від 04.09.2023 (справа № 404/2081/22) зазначено, що згідно з положеннями ст. 55 КК у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Наданий ОП ККС ВС висновок, про застосування якого наполягає прокурор, стосується кримінального провадження відносно особи, яка обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, санкцією якого передбачено можливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певну посаду чи займатись певною діяльністю.

Натомість у даному провадженні ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України та санкція зазначеної норми закону про кримінальну відповідальність не передбачає можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певну посаду чи займатись певною діяльністю.

Дійсно, ч. 2 ст. 55 КК України визначено, що позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Таке положення норми Особливої частини КК України вказує на те, що питання про призначення вищевказаного додаткового покарання можливе лише за наявності певних умов, а саме що вчинене кримінальне правопорушення за своїм характером пов`язане із зайняттям винною особою певної посади чи займання певною діяльністю. При цьому для неможливості збереження за обвинуваченим права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю необхідно врахувати також особу засудженого та інші обставини у справі.

У даному провадженні відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 обіймає посаду, пов`язану з навчанням та вихованням дітей або займається діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми, через що відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 55 КК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000418, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 21.07.2023 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: