УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 645/1009/18

провадження № 51- 655ск23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 листопада 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2024 року щодо неї.

Обставини справи

1. Вказаним вироком, залишеним без змін апеляційним судом

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_3,

засуджено за частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна.

Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_5 .

2. Суд визнав доведеним, що 24 грудня 2017 року, у вечірній час ОСОБА_4 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , зі знайомим ОСОБА_5 , під час розпивання спиртних напоїв вступила з останнім у злочинну змову, спрямовану на вчинення розбійного нападу на квартиру АДРЕСА_2 , в якій мешкають ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Цього ж дня ОСОБА_5 з ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, узгодивши свої дії та розподіливши ролі, направились до вище зазначеної квартири в якій мешкають ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_5 із застосуванням фізичної сили вибив вхідні дерев`яні двері, де умисно, побачивши в одній із кімнат квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , бейсбольною битою наніс близько 10 ударів в область голови, тулубу та кінцівок ОСОБА_7 , спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_4 в цей момент, тримаючи за волосся ОСОБА_6 , нанесла їй удари руками в область голови, спричинивши останній легкі тілесні ушкодження.

Скориставшись безпорадним станом ОСОБА_6 , ОСОБА_4 заволоділа також її грошовими коштами в сумі 900 грн та золотими виробами вартістю 1947,72 грн.

Доводи касаційної скарги

3. У касаційній скарзі засуджена вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме щодо наявності в її діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК. Крім того вказує, що судами було порушено вимоги ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) щодо доведеності її винуватості поза розумним сумнівом. Також, на думку засудженої, в судових рішеннях не відображено, на підставі яких доказів стверджено про наявність попередньої змови між обвинуваченими, розподіл ролей, спрямованих саме на вчинення розбійного нападу.

4. Апеляційний суд не перевірив доводів наведених у апеляційних скаргах захисника та обвинуваченої, і належним чином не мотивував свого рішення, а тому просить скасувати оскаржені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Оцінка суду

5. Перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

6. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього ж Кодексу.

7. У касаційній скарзі засуджена оспорює правильність встановлення судами фактичних обставин кримінального правопорушення. Однак, відповідно до статті 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанції.

8. Доводи засудженої про те, що судами попередніх інстанцій не встановлено достатніх доказів для доведеності її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статтею 187 КК, є безпідставними з огляду на таке.

9. Як убачається з доданих копій судових рішень, суд першої інстанції поклав в основу вироку показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не визнали свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та пояснили обставини проникнення до квартири потерпілих та про бійку, яка там виникла, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

10. Крім того, суд дослідив протоколи прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 24 грудня 2017 року; протокол проведення слідчого експерименту від 23 січня 2018 року; протоколи огляду місця події від 24 грудня 2017 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 грудня 2024 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 грудня 2024 року; висновок експерта № 4333-С/17 від 27 грудня 2017 року; висновок експерта № 1567-А/17 від 27 січня 2018 року; довідку та виписку із медичної карти стаціонарного хворого КЗОЗ « Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О. І. Мещанінова »; висновок експерта № 81 від 10 січня 2018 року; висновки експерта № 102-Ц/18, № 105-Ц/18, № 106-Ц/18, № 103-Ц/18 , № 104-Ц/18, № 107-Ц/18 від 07 лютого 2018 року; висновок експерта № 47-Ис/18 від 20 січня 2018 року; протокол огляду предметів від 12 лютого 2018 року.

11. При цьому суд першої інстанції віднісся критично до показань обвинувачених в частині того, що вони не вимагали та не заволоділи майном потерпілих, а лише спричинили легкі тілесні ушкодження за образи висловлені в СМС повідомленнях на адресу ОСОБА_4 , а також щодо того, що у них відсутня попередня змова, так як їх покази спростостовуються показаннями потерпілих, та іншими дослідженими по справі доказами, які узгоджуються між собою, а саме висновками експертів щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, речовими доказами по справі.

12. Отже, оцінивши в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вина засудженої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК, повністю доведена.

13. Апеляційний суд, переглядаючи вирок районного суду, погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК.

14. Правильність оцінки судом першої інстанції доказів була предметом перевірки апеляційним судом, який надав вичерпні відповіді на усі доводи апеляційних скарг.

15. Так, суд апеляційної інстанції врахував показання обвинувачених надані в суді першої та апеляційної інстанції, які не оспорювали факт проникнення в квартиру потерпілих та спричинення їм тілесних ушкоджень та не заперечували і того, що вони раптово проникнули в квартиру, вибивши вхідні двері та без будь-яких пояснень почали наносити удари потерпілим, а також показання потерпілих, які, будучи попередженими про кримінальну відповідальність і допитаними в суді першої інстанції вказали, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 після спричинення їм тілесних ушкоджень, поставили їх на коліна та почали вимагати золоті прикраси, продовжуючи погрожувати спричиненням тілесних ушкоджень, тому вони, побоюючись за своє життя та здоров`я віддали обвинуваченим дві золоті каблучки та грошові кошти.

16. У зв`язку з вищенаведеним, апеляційний суд зазначив, що місцевим судом було правильно встановлено, те що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою незаконно проникли в житло потерпілих, без будь-яких пояснень здійснили напад, із використанням сили спричинили тілесні ушкодження, чим подолали бажання потерпілих чинити спротив, після чого заволоділи майном ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , і лише після заволодіння чужим майном обвинувачені припинили свої протиправні дії та залишили місце події, тому, суд апеляційної інстанції розцінив критично їх показання про відсутність корисливого мотиву, та вважав їх лінією захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, так як ці показання спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, що були досліджені судом.

17. Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій у Суду сумніву не викликають, оскільки, оцінивши в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що вина засудженої ОСОБА_4 доведена повністю.

Незгода засудженої із висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судами процесуального закону. Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог статті 419 КПК.

18. Зміст касаційної скарги засудженої зводиться до незгоди з оцінкою судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи. Однак така незгода з висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення ними процесуального закону. Будь-яких інших доводів щодо порушення судами норм матеріального чи процесуального права в скарзі не наведено.

19. З огляду на викладене, касаційна скарга та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення.

Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 листопада 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2024 року щодо неї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3