Справа № 125/1141/24
Провадження №11-кп/801/1037/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката

в режимі відеоконференції ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000052, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.05.2024 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 21 червня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Бар Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

-03.09.2009 Барським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень;

-29.07.2011 Барським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі;

-11.10.2012 Барським районним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 1, 186 ч. 2, 307 ч. 2, 70 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-13.09.2016 Барським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік;

-27.04.2018 Барським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік;

-13.12.2018 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 2 (двох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі;

-16.03.2020 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 186 ч. 2, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 21 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що складає 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

Судом установлено, що ОСОБА_7 15.05.2024 проходив повз будинок АДРЕСА_2 , де в нього виник умисел спрямований на незаконне проникнення до вказаного володіння особи, що належить на праві власності ОСОБА_10 . Цього ж дня об 11:00 години ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне проникнення до володіння особи, а саме подвір`я та гаражу, яке по периметру огороджене металевим парканом, усвідомлюючи, що його дії мають протиправний характер, в порушення статті 30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину недоторканість житла та іншого володіння особи, з метою задоволення власних потреб, а саме поїсти та відпочити, переліз через паркан та опинився на подвір`ї, де власноруч відкрив металеві двері гаражу та проник в середину, чим порушив недоторканість володіння особи, що захищається законом. Цього ж дня приблизно об 11:08 годині власник домоволодіння ОСОБА_10 виявила ОСОБА_7 в приміщенні вказаного гаражу, до якого він попередньо незаконно проник.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Барського районного суду Вінницької області від 21 червня 2024 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Апеляційна с карга мотивована тим, що при призначенні покарання суд не врахував особу винного, який не працює, раніше неодноразово судимий, вчинив нове кримінальне правопорушення майже одразу після звільнення з місць позбавлення волі, де відбував покарання за попереднім вироком.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, а призначене покарання таким, що відповідає засадам призначення покарання.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з матеріалів судового провадження, до обвинувального акта було долучено письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_7 , складеної у присутності захисника ОСОБА_8 , в якій обвинувачений зазначив про беззаперечне визнання винуватості, згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.

Таким чином місцевий суд у відповідності до ч. 2, 3 ст. 381 КПК України розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (є явно несправедливим), суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі № 634/609/15-к визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Повертаючись до доводів апеляційної скарги прокурора в частині вибору виду покарання суд наголошує, що за змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.

Санкцією ч. 1 ст. 162 КК України визначені альтернативні покарання у виді штрафу, виправних робіт, а також обмеження волі.

Як убачається з оскаржуваного вироку, місцевим судом установлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав провину у вчиненому. Також установлено, що обвинувачений раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, та вчинив нове кримінальне правопорушення (проступок) невдовзі після звільнення, відбувши покарання за попереднім вироком.

Зазначені обставини свідчать про те, що призначене місцевим судом покарання у виді штрафу за своїм видом не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, тобто є явно несправедливим.

Сукупність зазначених даних про тяжкість кримінального правопорушення та даних про особу винного очевидно не дають підстави для призначення найм`якішого виду покарання у виді штрафу, натомість покарання у виді обмеження волі в мінімальному розмірі, визначеному санкцією частини статті, яке належить відбувати реально, цілком здатне забезпечити виправлення і перевиховання особи та досягнути мети кримінального покарання.

Такі обставини відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалення нового вироку за наслідкам апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 21 червня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000052, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.05.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України скасувати в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Початок строку покарання рахувати з дня прибуття та постановки на облік у виправному центрі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: /