КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5783/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon» та з використанням відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , з внесеними доповненнями до неї, на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

підозрюваної - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

перекладача - ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.08.2024 року частково задоволено клопотання слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 13.10.2024 року, з визначенням розміру застави у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 4 542 000 (чотири мільйони п`ятсот сорок дві тисячі) гривень, із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення, щодо:

ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Республіки Молдови, громадянки Республіки Молдови, одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.08.2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, протиправною, та такою, що постановлена з численними порушеннями норм процесуального та матеріального права.

Захисник вказує, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України. Більш того, твердження слідчого про стійкий характер наявності у ОСОБА_7 ідей проросійського характеру - також не відповідають дійсності. ОСОБА_7 жодного разу не виказувала у публічній площині жодних проросійських наративів, натомість виказувала свою підтримку Україні, зокрема і у міжнародних засобах масової інформації.

Крім того, апелянт зауважує, що безпідставно застосували до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на відсутність доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, слідчим не долучено жодних доказів того, що ОСОБА_7 має будь-які наміри переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, натомість ОСОБА_7 добровільно прибуває і до органу досудового розслідування і до слідчого судді. Зокрема, ОСОБА_7 раніше не судима, не підозрюється і не обвинувачується у вчиненні будь-яких інших кримінальних правопорушень в Україні або за кордоном, сумлінно виконувала свої процесуальні обов`язки і до того, як до неї було застосовано запобіжний захід і так само продовжила їх добровільно виконувати і після проголошення слідчим суддею ухвали про застосування найбільш суворого запобіжного заходу до того, як вказана ухвала була реально виконана, позитивно характеризується за місцем роботи, має міцні соціальні зв`язки та займається суспільно-корисною працею, а саме - працює викладачем, а також є єдиною годувальницею для своїх чоловіка та неповнолітнього сина. Інші, заявлені слідчим ризики взагалі не мають жодного, обґрунтування і носять суто формальний характер, більш того, в ході судового розгляду клопотання прокурор взагалі не навів жодного обґрунтування їх існування, обмежившись виключно посиланням на їх, нібито існування.

Наголошує апелянт і на тому, що визначений слідчим суддею розмір застави - є очевидно непомірним для ОСОБА_7 , адже вона є єдиною годувальницею в родині, а 4542000 гривень - це більше ніж увесь її дохід за 5 років і 8 місяців (за умови, що підозрювана не витратила б за весь цей час ні копійки, що очевидно неможливо), тобто ОСОБА_7 очевидно не могла накопичити таку суму.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат вказує, що слідчий суддя не роз`яснивши права підозрюваній ОСОБА_7 допустив істотне порушення ч. 2 ст. 193 КПК України та порушив права підозрюваної, передбачені ч. 2 ст. 42 КПК України та ст. 57 Конституції України.

Зазначає, що підозрювана в судовому засіданні в суді першої інстанції заявила, що не володіє українською мовою, крім того, про те, що підозрювана не володіє українською мовою було відомо і стороні обвинувачення. А відтак, слідчий суддя грубо порушуючи норми процесуального законодавства, безпідставно позбавив підозрювану можливості розуміти, що саме казали інші учасники судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваної, які підтримали апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, і просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, з внесеними доповненнями до неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000794 від 04.08.2023 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України, за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Органом досудового розслідуванням зазначено, що відповідно до статті 68 Конституції України кожен, в тому числі і ОСОБА_7 , зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У незазначений досудовим розслідуванням час, проте не пізніше січня 2022 року, в точно невстановленому досудовим розслідуванням місці, під впливом сформованої усталеної проросійської позиції та негативного ставлення до чинної державної влади України, у громадянки Молдови ОСОБА_7 сформувався умисел на підтримку рішень та дій агресивної узурпаційної політики російської федерації, направленої на завдання шкоди територіальній цілісності та суверенітету України. Так, ОСОБА_7 , будучи працевлаштованою в Посольстві Португалії України та наближеною до керівництва іноземної дипломатичної установи, за своїми функціональними обов`язками уповноважена брати участь у переговорах, нарадах з представниками органів української влади та дипломатами третіх країн,? акредитованих в Україні, при цьому здійснюючи офіційний переклад вказаних заходів та зустрічей, маючи доступ до чутливої інформації, в тому числі такої, викривлення та/або передача неправильного змісту якої може суттєво вплинути на імідж та перебіг зовнішніх зносин України з третіми країнами, здійснювала поширення та підтримку російських наративів та позицій представників державної влади рф щодо України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що громадянка Молдови ОСОБА_7 , перебуваючи на території м. Києва, більш точне місцезнаходження останньої досудовим розслідуванням на даний час не зазначено, 26.04.2022 року усвідомлюючи факт наявності збройної агресії російської федерації проти України, проведення у зв`язку з цим з боку рф підривної діяльності проти України, а також розуміючи суспільну небезпеку своїх дій, будучи позитивно налаштованою до дій держави-агресора, діючи умисно, з особистих міркувань, а також з мотивів непогодження з політикою представників державної влади України, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів російської федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, вчинила умисні дії спрямовані на виправдовування та заперечення збройної агресії російської федерації проти України, шляхом поширення відповідних публікацій іншим особам, які мають доступ до мережі Інтернет.

Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на території м. Києва, більш точне місце досудовим розслідуванням не зазначено, використовуючи під`єднаний до всесвітньої мережі Інтернет невстановлений досудовим розслідуванням технічний пристрій, за допомогою сервісу обміну повідомленнями «Telegram», під час листування із співрозмовником, підписаним у телефонній книзі як « ОСОБА_14 », усвідомлюючи, що користувачам вищевказаного сервісу доступна функція багаторазового пересилання повідомлень, здійснила виправдовування збройної агресії російської федерації проти України та глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, шляхом поширення вищевказаному співрозмовнику публікацію із проросійського Telegram-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у вигляді текстового повідомлення наступного змісту: «От твоего имени Россия точно ничего не делает на Украине. Россия спасает мир от нацизма от имени деток, похороненных на алее ангелов в Донецке, от имени бабушки, хранившей Знамя Победы, с которым в бой шли ее родители, от имени всех россиян, кто помнит, какой ценой нам далась Победа в 1945 году. Для всех предателей, кто выступал на сегодняшнем митинге в Латвии, эти строчки: Нет, вы не русские, ребята. И у позора на краю Вы ради серебра и злата Забыли Родину свою. Вы унижаетесь постыдно, хвалу и почести любя. Вам за державу не обидно! Обидно только за себя.».

Вищевказана публікація містить в собі урочисто-піднесену конотацію та семантику возвеличення росії та її армії, що органічно пов`язано із звинуваченням, влади України та патріотично налаштованих представників українського народу в нацизмі, зневазі до людей старшого покоління, ЗСУ у злочинах по відношенню до мирного населення України, зокрема вбивствах дітей, та виражає протиставлення їм російської федерації, виправдання її агресії і висвітлення виключно в позитивному світлі та прославлення російської армії як визволительки від нацизму.

Окрім того, громадянка Молдови ОСОБА_7 , будучи працевлаштованою в Посольстві Португалії в Україні та наближеною до керівництва іноземної дипломатичної установи, за своїми функціональними обов`язками уповноважена брати участь у переговорах, нарадах з представниками органів української влади та дипломатами третіх країн, акредитованих в Україні, перебуваючи на території м. Києва, більш точне місцезнаходження останньої досудовим розслідуванням на даний час не встановлено, 29.04.2022, усвідомлюючи факт наявності збройної агресії російської федерації проти України, проведення у зв`язку з цим з боку рф підривної діяльності проти України, а також розуміючи суспільну небезпеку своїх дій, будучи позитивно налаштованою до дій держави-агресора, діючи умисно, з особистих міркувань, а також з мотивів непогодження з політикою представників державної влади України, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів російської федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, повторно вчинила умисні дії спрямовані на виправдовування та заперечення збройної агресії російської федерації проти України, шляхом поширення відповідних публікацій іншим особам, які мають доступ до мережі Інтернет.

Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , використовуючи під`єднаний до всесвітньої мережі Інтернет невстановлений досудовим розслідуванням технічний пристрій, перебуваючи на території м. Києва, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, за допомогою сервісу обміну повідомленнями «Telegram» під час листування із співрозмовником, підписаним у телефонній книзі як « ОСОБА_15 », усвідомлюючи, що користувачам вищевказаного сервісу доступна функція багаторазового пересилання повідомлень, здійснила виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, шляхом поширення вищевказаному співрозмовнику публікацію публікацію із проросійського Telegram-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у вигляді текстового повідомлення наступного змісту: «И снова, о мобилизации. Сейчас массово попадают в плен мобилизованные в всу в возрасте 40 и около того. Из чего делается радостный вывод, что скоро украине станет воевать некем. А также отмечают слабую мотивированность этих людей. Все так. Но на украине метут в мобилизацию всех от 18 и выше. Просто их разделяют, молодых отправляют на западную украину, там формируют новые части и идет их обучение. Более возрастной контингент бросают на донбасс без всякого обучения. То что офицеры их бросают после занятия позиций - так это, приказ. Офицеры украинской армии нужны. Они очень пригодятся, когда придут нормальные части и новобранцы. А офицеров просто так не подготовить. И с мотивацией у более молодых укров все иначе, это уже промытые. И молодых мобилизованых много, больше чем сейчас сил на донбассе. Им нужно много оружия и срочно. Склады в Приднестровье им очень нужны. Там и арта и снаряды. А пока наши все спецоперируют малыми силами, и не проводят свою мобилизацию в ответ, то даже эти возрастные мобилизованные без опыта, просто в большом количестве успешно тормозят наступление на Донбассе. А наш главком все ссытся назвать войну войной и объявить мобилизацию. Просто безнадежно упуская время и давая нато накачать укров оружием до предела, чтобы наши потери по итогу были огромные. Огромные это не 10.000 и не 100.000, это миллионные. И так и будет, если просто дать фору в полгода украине для мобилизации и поставок оружия. А потом внезапно нам придется объявлять мобилизацию и встречать все это. И читайте новости правильно, если объявлено, что F16 будут поставляться на украину. Надо не ржать - а где они пилотов возьмут? А понимать, что это значит подготовка украинских пилотов в США для F1 6уже начата. И не надо питать иллюзий - там где много F16, там будет и F35. Немного, но будут и они. У нас все еще есть шанс все исправить, нужна немедленная мобилизация 500.000 резервистов, чтобы успеть провести летнюю кампанию и занять большую часть украины, тогда это сценарий не сыграет. Или в 2023 будет настоящая бойня. Которую мы может и выиграем, но кровью умоемся. Была такая история уже - была странная война между Францией и Рейхом. А у нас странная спецоперация. И главком, что до сих пор в бирюльки играет..».

Вищевказана публікація містить в собі ряд висловлювань з неодноразовим порушенням орфографії у написанні великої букви власної назви країни, що з огляду на достатньо високий рівень правописних навичок в цілому та мовленнєвий контекст вживання виражає зневажливе ставлення до України як до суверенної держави. Окрім того, у текстовому повідомленні наявні висловлювання, які мають на меті дискредитувати військове керівництво ЗСУ та звинуватити його у зневажливому ставленні до власного народу й армії, злочинності, та сформувати уявлення про останніх як ворога, політичної безвідповідальності української влади.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи на території м. Києва, більш точне місце досудовим розслідуванням не зазначено, використовуючи під`єднаний до всесвітньої мережі Інтернет невстановлений досудовим розслідуванням технічний пристрій, за допомогою сервісу обміну повідомленнями «Telegram» під час спілкування із співрозмовниками, підписаними у телефонній книзі як « ОСОБА_15 » та « ОСОБА_14 », усвідомлюючи, що користувачам вищевказаного сервісу доступна функція багаторазового пересилання повідомлень, здійснила заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, шляхом представлення її як внутрішньо громадянського конфлікту, а також виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України та тимчасової окупації частини її території, які здійснювались рф після початку повномасштабного вторгнення України, шляхом поширення вищевказаним співрозмовникам публікацію із проросійського Те1е§гат-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_5 » у вигляді текстового повідомлення наступного змісту: «Здравствуйте, Саша! В ваших интервью с пленными на днях Евгений Поддубный задавал действительно трагические вопросы: как так случилось, что на Украине люди с русскими фамилиями идут убивать русских. Но ведь этой драме уже больше сотни лет, на самом деле! Вспоминаются далёкие блаженные 70-е. Как-то подружка, с которой мы сидели за партой, получив паспорт, гордо сказала, что она русская. Меня же записали украинкой. Между нами не было никакой разницы: совершенно русские фамилии, родня в Москве, дома разговаривали только по-русски. Тогда, в двуязычной УССР, в большой многонациональной стране, наверное, мои чувства казались странными, но я пошла с вопросами к маме и бабушке. У них тоже были русские фамилии, у нескольких предков - так вообще польские. Они не нашли вразумительных ответов: «когда-то просто так записали». бБабушка с юмором рассказывала о грубой и нелепой украинизации 20-30-х годов. Уже тогда русских записали в украинцы, не спрашивая их разрешения. По территориальному признаку, так сказать. А уж сколько газет было создано, сколько методичек, сколько партийных карьер было сделано на этой кампании, не сосчитать. Вот так из русских создавали украинцев! Для чего нам в школе вдалбливали эту тягучую украинскую литературу с вечным «угнетением народа русским самодержавием»? Почему именно советская пропаганда сотворила нам из неблагодарного провинциального поэта-алкоголика Шевченко символ? Для чего пестовали и лелеяли бандурно-шароварную безвкусицу? Кстати, моя бабушка была литератором. Русским. Поэтому языковую проблему помню с детства. На Украине всегда, что в 50-е, что в 70-е, проще, выгоднее было писать и издаваться по-украински. Украиноязычной макулатурой были завалены книжные магазины, чтоб напечататься на русском в мягкой обложке приходилось хорошо побегать и попросить. А то и в Москву пожаловаться.. А уж как гордо и принципиально громко наши письменники говорили по-украински в Домах творчества, это просто кино... Много можно ещё писать и вспоминать. Но вывод напрашивается сам собой. И он неутешителен: братоубийственная гражданская война стала итогом завершения истории СССР с его национальной политикой. И инициатором распада нашей общей Родины стала... Россия. Как ни печально это звучит. А последние 30 лет проплаченной Западом пропаганды только довершили дело. Люди с русскими корнями, православные, говорящие, живущие и думающие по-русски, таковыми себя не считают. И да, люди с одинаковыми фамилиями, говорящие на одном языке, в итоге убивают друг друга. Административное искусственное деление страны по национальным республикам привело к ее разрушению, многочисленным конфликтам. А на руинах выросли нацистские чудовища вроде Украины. Ошибки прожитого должна исправить Россия сегодняшняя, восстановив свои исторические пределы и наше единство. Это шанс на выживание, на великое будущее, его нельзя упустить! Ждем в Киеве! P.S. Да! Чуть не забыла: та самая русская одноклассница размещает теперь на страницах в соцсетях украинскую символику...».

Вищевказана публікація містить в собі ряд негативних та маніпулятивних висловлювань, що у контексті сучасної ситуації українсько-російських відносин зображує збройну агресію рф проти України як таку, що спрямована на захист етнічних росіян та російськомовного населення України. Окрім того, вказані висловлювання спрямовані на заперечення існування повноцінної історично-культурної спадщини українського народу, що у контексті сучасної ситуації українсько-російських відносин імплікує приниження національної свідомості, самобутності та ідентичності українського народу, а отже визначає населення України як підкатегорію «російського народу» та характеризує збройну агресію рф проти України як таку, що є закономірною/виправданою, бо має його об`єднати. Також, публікація містить висловлювання викривально- звинувачувального змісту, що виражає комунікативну інтенцію автора публікації переконати у тому, що їх наслідком є саме внутрішній громадянський конфлікт в Україні, а не збройна агресія російської федерації проти України.

Окрім того, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, продовжуючи вчинення кримінального правопорушення надалі, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуваючи на території м. Києва, більш точне місце досудовим розслідуванням не зазначено, використовуючи під`єднаний до всесвітньої мережі Інтернет невстановлений досудовим розслідуванням технічний пристрій, за допомогою сервісу обміну повідомленнями «Telegram» із співрозмовником, підписаним у телефонній книзі як « ОСОБА_15 », здійснила виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, надіславши вказаному співрозмовнику публікацію із проросійського Telegram-каналу «ІНФОРМАЦІЯ_7» у вигляді текстового повідомлення наступного змісту: «Тот самый нацист ВСУ, который звонил матерям погибших солдат и издевался над ними, записал новое видео. Он рассказал о том, что вчера его брат отправился на тот свет и заявил, что "русскихубивать не грех". Что ж, вскоре у него будет прекрасная возможность убедиться».

Вищенаведена публікація містить висловлювання з негативною оцінною конотацією, яка виражає прагнення автора публікації переконати у низьких моральних якостях воїна ЗСУ та в тому, що він та інші українські воїни заслуговують на справедливу відплату за свої злочини (аж до фізичного знищення).

З урахуванням здобутих доказів органом досудового розслідування, 14.08.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1,3 ст. 436-2 КК України:

15.08.2024 року (клопотання датоване 14.08.2024 року) слідчий в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернулася з клопотанням до Шевченківського районного суду м. Києва про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 з можливістю внесення застави у розмірі 1700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5 147 600 гривень, із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення, строком на 60 діб.

15.08.2024 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва зазначене клопотання було фактично частково задоволено та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 13.10.2023 року, з визначенням розміру застави у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 4 542 000 (чотири мільйони п`ятсот сорок дві тисячі) гривень, із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення щодо ОСОБА_7 .

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей та інше.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, вважає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 необґрунтованими, невмотивованими та такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства, при прийнятті рішення слідчий суддя, всупереч доводам захисника, дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України., що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема на п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість оголошеної підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Фактів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри, що підтверджується на даному етапі досудового розслідування достатньою сукупністю даних, які містяться в матеріалах клопотання.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 на тяжкість покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винною у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, та конкретні обставини кримінального провадження.

Органом досудового розслідування в достатній мірі доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чинном або вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто існують обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, при цьому достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах клопотання відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та відсутності достатніх доказів, щодо обґрунтованості застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заслуговують уваги, оскільки слідчий суддя об`єктивно оцінив матеріали провадження та дійшов правильного висновку, щодо наявності ризиків та доказів.

На підтвердження своїх висновків про наявність вказаних ризиків слідчий суддя навів змістовні доводи, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України. Наявність обґрунтованої підозри останньої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: листом ДКР СБУ щодо вивлення кримінального правопорушення від 03.08.2023 №2/1/1-10925нт; листом ДКР СБУ щодо виконання доручення від 16.08.2023 №7645-с; листом ДКР СБУ щодо виконання доручення від 30.08.2023 №8364-с; листом ДКР СБУ щодо виконання доручення від 28.11.2023 №11381-с; протоколом огляду від 09.03-12.03.2024 року; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, відеоконтроль особи від 04.01.2024 №2/1/1-126т (розсекречено на підставі акту ЕК №2/1/1-4730дск від 15.02.2024); протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 03.01.2024 №2/1/1-127т. (розсекречено на підставі акту ЕК №2/1/1-4730дск від 15.02.2024); висновками експерта за результатами проведення семантико-текстуальних експертиз у кримінальному провадженні; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 даних про її особу в сукупності, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя обґрунтовано застосував ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки вирішенню питання про необхідність тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Як зазначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно, з урахуванням та в межах вимог ст. 182 КПК України, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оцінивши також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 дані про її особу та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, заставу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 4 542 000 (чотири мільйони п`ятсот сорок дві тисячі) гривень, що зможе належним чином забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків у випадку внесення застави.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року, якою частково задоволено клопотання слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 13.10.2024 року, з визначенням розміру застави у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 4 542 000 (чотири мільйони п`ятсот сорок дві тисячі) гривень, із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення, щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , з внесеними доповненнями до неї, - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4