Справа № 953/1355/24
н/п 1-кс/953/8504/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділення СВ Управління СБ України в Харківській області майора юстиції ОСОБА_3 погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 від 08.01.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сахновщина Сахновщинського району Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має неповнолітню дитину, 2008 року народження, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчої ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

20.11.2024 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділення СВ Управління СБ України в Харківській області майора юстиції ОСОБА_3 погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 від 08.01.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що СВ Управління СБ України в Харківській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 від 08.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не пізніше 03.12.2021, перебуваючи на території російської федерації, отримав від представника іноземної держави-агресора рф на ім`я « ОСОБА_8 » (на прізвисько « ОСОБА_9 ») пропозицію виконувати завдання спрямовані на проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України.

Далі, ОСОБА_5 , не пізніше 03.12.2021, перебуваючи на території російської федерації, переслідуючи антидержавницькі мотиви, сформував у себе відповідний кримінальний протиправний намір на вчинення злочину проти основ національної безпеки України, а саме на здійснення підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, погодився на вищевказану пропозицію.

Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій кримінальний протиправний намір, у період не пізніше 23 липня 2024 року, перебуваючи у м. Харкові, здійснив збір інформації про переміщення, рух, розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, із можливістю їх ідентифікації на місцевості, а саме місць дислокації особового складу та техніки Збройних Сил України та інших військових формувань в будівлях та спорудах по АДРЕСА_3 .

Далі, ОСОБА_5 у період не пізніше 23 липня 2024 року, перебуваючи у АДРЕСА_4 , реалізуючи вищевказаний кримінальний умисел, здійснив передачу особам (обставини вчинення кримінального правопорушення якими досліджуються у іншому кримінальному провадженні) зібрану інформацію з метою подальшої передачі останніми вказаної інформації представнику держави-агресора російської федерації.

Разом з тим, досудовим розслідуванням встановлено, що у період не пізніше 27 вересня 2024 року (більш точний час невстановлений) у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник кримінальний протиправний умисел направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , вибухових пристроїв та речовин.

З метою реалізації свого кримінального протиправного умислу, ОСОБА_5 , за невстановлених в ході досудового розслідування обставин у невстановлений час, але не пізніше 27 вересня 2024 року, без передбаченого законом дозволу, придбав предмети, що зовні схожі на ручні гранати РГД-5 у кількості 3 штук.

Продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, направленого на незаконне поводження з вибуховими пристроями та вибуховими речовинами, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, в порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ (зі змінами), п. 2, п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 жовтня 1992 року № 576 (зі змінами), став незаконно зберігати вищезазначені предмети за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, 27 вересня 2024 року, під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , виявлено та вилучено предмети, які згідно довідки спеціаліста-вибухотехніка ГУ НП в Харківській області від 27.09.2024, про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів, є предметами зовні схожими на вибухові пристрої, а саме: корпусами ручних гранат РГД-5 у кількості 3 штук та уніфікованими запалами ручної гранати модернізованими у кількості 3 штук.

За вищевикладених обставин ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

27.09.2024 ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 України.

27.09.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

29.09.2024 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова за клопотанням слідчого СВ УСБУ в Харківській області, погодженим з прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 25.11.2024 включно, із правом внесення застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

11.11.2024 ОСОБА_5 повідомлено про нову та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України.

Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом про проведення НСРД - обстеження публічно недоступного місця та аудіо контроль особи № 70/2-7595т від 09.08.2024, відповіддю на запит ОТУ «Харків» Тактична група « ІНФОРМАЦІЯ_3 » № 218 від 23.09.2024, протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 від 27.09.2024, протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_5 від 27.09.2024, протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 27.09.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколами проведення слідчого експерименту, протоколом про проведення НСРД зняття інформації з електронних інформаційних систем № 70/2-9521 від 07.10.2024, іншими матеріалами кримінального провадження.

Заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_12 у кримінальному провадженні №0000053 від 08.01.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 28, ч.2 ст.111 КК України, продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 27 грудня 2024 року включно.

Слідча у клопотанні зазначає, що строк застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не можливо внаслідок його складності, обумовленої необхідністю виконати низку процесуальних дій, результати яких мають значення для судового розгляду, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального, а саме: отримати висновок експерта Харківського НДЕКЦ МВС України за результатом проведення судової експертизи матеріалів звукозаписів; отримати висновок експерта Харківського НДЕКЦ МВС України за результатом проведення судової молекулярно-генетичної експертизи; призначити вибухо-технічну експертизу; встановити та допитати свідків у кримінальному провадженні; виконати інші процесуальні та слідчі дії, направлені на закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні та ознайомити сторону захисту з матеріалами кримінального провадження.

Ризики, які враховані слідчим суддею під час застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу існують і на даний час, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, скориставшись своїми зв`язками із представником держави-агресора рф, може приховуватись від органів слідства, в тому числі виїхавши за межі України, що доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Таким чином, під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази та факти, які дають підстави вважати, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний, може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та розпочати їх вчинення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, підстави продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному обґрунтовуються можливістю настання ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не зникли, існування яких підтверджено під час обрання запобіжного заходу підозрюваному, а саме: переховуватися від суду: оскільки ОСОБА_5 , усвідомлюючи реальність та невідворотність покарання, а також те, що у разі засудження за вчинення інкримінованого злочину судом може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавленням волі з конфіскацією майна, будучи без запобіжного заходу, або при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення понесення можливого покарання.

Разом із цим, ОСОБА_5 розуміючи складність проведення судового розгляду в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії російської федерації проти України та враховуючи його зв`язки з представниками країни-агресора рф, може переховуватись від суду, зокрема на території рф чи тимчасово окупованих частинах території України;

знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження: ОСОБА_5 , використовуючи службове становище та зв`язки набуті під час роботи в правоохоронних органах, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може знищити або вжити заходів до знищення або переховування речей та документів, зокрема технічних носіїв інформації та речових доказів, які є доказами у кримінальному провадженні;

незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: ОСОБА_5 , знаходячись без застосування запобіжного заходу, використовуючи службове становище та зв`язки набуті під час роботи в правоохоронних органах, може впливати на свідків та експертів у кримінальному провадженні, схиляючи свідків до надання вигідних для себе показань, що може перешкодити встановленню істини по справі;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення: набуття ОСОБА_5 тісних зав`язків з представником іноземної держави країни-агресора рф та передача останнім відомостей, які несуть шкоду національній безпеці України, дає підстави вважати про його негативну налаштованість до суверенітету та незалежності України, а також військовослужбовців Збройних сил України та співробітників правоохоронних органів, які забезпечують національну безпеку України, свідчить про можливість підозрюваного продовжити вчинення кримінального правопорушення та вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України.

Враховуючи викладене, більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть запобігти вищенаведеним ризикам.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються, або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109 - 114-2, 258 258-6, 260, 261, 437 442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбаченні ст.ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109 - 114-2, 258 258-6, 260, 261, 437 442 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане клопотання з підстав, зазначених у його змісті, просив його задовольнити.

Підозрюваний, захисник проти задоволення клопотання сторони обвинувачення заперечували, посилаючись на недоведеність причетності ОСОБА_5 до інкримінованих дій, недопустимості доказів зазначених на обгрунтування повідомлення про підозру, а саме: протоколу обшуку, оскільки обшук було проведено без достатніх підстав для проникнення без ухвали слідчого судді, а з клопотанням про його легалізацію сторона обвинуваченя звернулась до суду з пропуском строку передбаченого ч. 3 ст. 233 КПК України, не надання доказів на продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, з урахуванням особи підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки просили відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обравши будь який більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, такий як домашній арешт, який цілком забезпечить виконання підозрюваним процесувальних обов`язків.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, який наполягав на задоволенні клопотання, захисника, підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, оскільки обставини, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, є доведеними.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно бути розглянуте згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Частиною 5 ст. 199 КПК України визначено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , слідчий суддя керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків та спливу строків досудового розслідування.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Судом встановлено, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжений до 27 грудня 2024 року, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

Завершення досудового розслідування в кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді від 29 вересня 2024 року, якою підозрюваному обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з урахуванням обставин, що по справі необхідно провести ряд слідчих дій, виконати процесуальні дії, направлені на закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні не є можливим.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 11.11.2024 повідомлено про нову та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації його дій, оцінки достатності належності та допустимості доказів, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, які перелічені вище у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчий суддя наголошує, що при вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження чи продовження строку його дії, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинах та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості».

Щодо наявності ризиків.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У судовому засіданні сторона обвинувачення підтвердила ризики того, що ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно не працює, не має джерела доходу та у нього відсутні соціально-стримуючі фактори, які б давали підстави вважати, що він не вчинить нового кримінального правопорушення, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваного.

Одночасно з цим слідчий суддя зауважує, що стороною обвинувачення під час судового розгляду клопотання не доведений ризик знищення, сховання або спотворення будь-якої з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з підстав відсутності у клопотанні жодних обґрунтувань на підтвердження їх існування, зокрема, не зазначено, які саме речі, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення може знищити, спотворити або сховати підозрюваний, та яким саме чином підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, слідчий суддя відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який має зареєстроване місце мешкання на території Харківської області, при цьому фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має неповнолітню дитину, 2008 року народження, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, раніше не судимий, підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, та особливо тяжкого злочину.

З огляду на викладене, під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність та продовження існування ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, підтверджуються матеріалами справи.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений можливий ризик того, що підозрюваний за необхідності зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Співставлення негативних для підозрюваного наслідків переховування у виді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, на його користь свідчить те, що ОСОБА_5 спілкувався та надавав інформацію особі, які перебуває на території рф, а тому розумів, що своїми діями в умовах запровадженого воєнного стану на території України, та повномасштабної військової агресій Російської Федерації проти України, він завдає шкоди державі Україні, тому і в подальшому може продовжити допомагати державі-агресору.

Слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги вагомість наявних даних про причетність до вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, яке може бути застосовано, відомостей про особу підозрюваного, який має вищу освіту, одружений, має неповнолітню дитину, 2008 року народження, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, однак дані відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання підозрюваного під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурор довів у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують перелічені вище ризики.

Вирішуючи клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу, слідчий суддя крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також на виконання вимог ст. 178 КПК України на підставі наданих сторонами матеріалів враховує відомості про особу підозрюваного, вік та стан його здоров`я, майновий та сімейний стан.

Приймаючи до уваги ризики, які продовжують існувати, конкретні обставини провадження та наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, а також характер та ступінь суспільної небезпечності вказаного кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Суд враховує відомості про особу підозрюваного, проте, вказані обставини не спростовують висновку суду про неможливість запобігти зазначеним вище ризикам у разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи учасників, суд прийшов до висновку, що всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що єдиним запобіжним заходом, адекватним особі підозрюваного, здатним забезпечити його належну поведінку та запобігти встановленим ризикам, є тримання під вартою.

За таких обставин клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та керуючись абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 197, 199, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділення СВ Управління СБ України в Харківській області майора юстиції ОСОБА_3 погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 від 08.01.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" на строк 37 днів у межах строку досудового розслідування до 27 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Визначити строк дії ухвали слідчого судді тривалістю до 27 грудня 2024 року.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 , в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1