Справа № 331/3821/24
Провадження № 1-кп/331/546/2024
УХВАЛА

IМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000100 від 15.01.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

21.06.2024 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000100 від 15.01.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 15.01.2020 року в період часу з 16-40 годин до 17-20 годин невстановлена особа, шляхом розбиття вікна, викрала майно з автомобільного транспорту MITSUBISHI LANCER в кузові сірого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , яке було припарковано за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинила матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_4 на суму 15999 гривень (ЄО-844). За даним фактом внесені відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування.

В обґрунтування заявленого клопотання прокурором зазначено, що проведеними слідчими діями не вдалось встановити особу, причетну до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України в межах кримінального провадження №0000100 від 15.01.2020 року, а також оскільки з моменту скоєння злочину минуло більше трьох років, з урахуванням положень ст. 49 КК України, прокурор просить задовольнити клопотання та закрити кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання, просив провадження закрити, з підстав того, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлена, підозру жодній особі не було вручено, строки давності притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення сплинули. Зазначила, що наразі у даному кримінальному провадженні проведено повний обсяг процесуальних, слідчих (розшукових) дій; обставин, які б перешкоджали здійснити інші необхідні процесуальні дії не має. Допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будь-яких відомостей, які б могли бути використані органом досудового слідства, не надали. На місці скоєння кримінального правопорушення відео фіксація відсутня.

Зазначила також, що 17.10.2019 року набрав чинності Закон України від 04.10.2019 року № 187-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», яким частину першу ст. 284 КПК України доповнено пунктом 3-1, згідно якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, жодних клопотань та заяв суду не направив. Суд на місці ухвалив розгляд клопотання проводити за відсутності потерпілого.

У судовому засіданні було встановлено, що слідчим відділом Відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області (Олександріський ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 від 15.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

За приписами ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стаття 25 КПК України визначає, що прокурор, слідчий в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ч.1 ст.219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з ч.4 ст.38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз вищенаведених положень Кримінального процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч.1 ст.284 КПК України має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Аналіз зазначених процесуальних норм права приводить до висновку, що підставою для закриття кримінального провадження необхідна наявність одночасно двох обставин, а саме: закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України) та неможливість досудового слідства встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. При цьому, неможливість встановлення особи, повинно бути доведено доказами, які б давали суду можливість дійти до висновку, що органами досудового розслідування було вжито всіх можливих заходів для встановлення особи.

З матеріалів досудового розслідування встановлено, що відомості про правопорушення внесено до ЄРДР 15 січня 2020 року на підставі заяви потерпілого ОСОБА_4 ..

Згідно наданих прокурором матеріалів вбачається, що окрім допиту свідків станом на 2020 рік будь-яких слідчих або процесуальних дій не проводилось. В 2024 році органом досудового розслідування було опитано свідка, яка вказала, що через великий проміжок часу вже не пам`ятає будь-яких подій.

Більш того, допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 , по-перше, вказав на те, що був разом із дружиною, яка не була допитана в ході досудового розслідування; по-друге, що його майно було викрадене, шляхом розбиття заднього лівого скла належного йому автомобіля.

Згідно постанови Верховного Суду від 17.03.2020 року ( справа №353/3/18), до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Тобто до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

За визначенням, передбаченим ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III, автомобільний транспортний засіб колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

При цьому легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки (п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306).

Одночасно салони та багажні відділення автомобілів, зокрема і легкових, дозволять використовувати їх з урахуванням особливостей конструкції, як для перевезення пасажирів та їх багажу, так і для постійного чи тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу.

Таким чином наявність засобів охорони транспортного засобу, у тому числі і технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що знаходиться в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи.

Під проникненням слід розуміти незаконне вторгнення у сховище будь яким способом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 18 квітня 2018 року (справа №569/1111/16-к, провадження №13-14кс18) при вирішення питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення» вказала, що як правильно зазначається в постанові ВСУ від 15 листопада 2012 року в справі №5-15кс12в, при здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1)факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2)час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1)незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2)мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

З огляду на зазначене, незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різним способом засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, складає ознаку незаконного проникнення до володіння особи сховища.

Отже, покази потерпілого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, фабула кримінального правопорушення, викладена у клопотання та у витягу з ЄРДР суперечать кваліфікації, наданій таким діям органом досудового розслідування та прокурором. Фабула, викладена у витягу із ЄРДР та у клопотанні свідчить про необхідність кваліфікації з ознакою проникнення у інше сховище, що є складом більш тяжкого кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч.1 ст.284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Відтак, в даному випадку, закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України суперечитиме принципу верховенства права та матиме формальний характер.

На підставі ст. 284, 369-372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000100 від 15.01.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Повний текст ухвали оголошений 12 листопада 2024 року о 08-15 годині.

Суддя ОСОБА_1