12.11.2024

Справа № 642/7133/24
Провадження № 1-кп/642/736/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в спрощеному провадженні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000383, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Високий Харківського району Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без визначеного місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.02.2024 Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2024 року приблизно о 12 год. 15 хв., ОСОБА_3 , знаходячись на території торгівельної площадки «КАЗКА», розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наблизився до раніше незнайомого йому ОСОБА_4 , і знаходячись у положенні стоячи, обличчям до обличчя, наніс один удар кулаком лівої руки в праву навколоочну ділянку потерпілому та ще один удар кулаком лівої руки в ділянку підборіддя праворуч.

Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 схопив правою рукою за праву кість потерпілого та почав вивертати її у зовнішній бік. Після чого ОСОБА_3 навалився на ОСОБА_4 масою свого тіла, збивши його з ніг, від чого потерпілий впав на тротуарну плитку, вдарившись обома колінами.

Знаходячись в положенні лежачи, ОСОБА_3 перевернув ОСОБА_4 кілька разів зі спини на живіт, від чого у потерпілого утворилися подряпини на 1,2 пальці лівої стопи та 2-4 пальців правої стопи.

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_4 , відповідно до висновку експерта № 09-1611/2024 від 03.10.2024, було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна на ногах, синці на голові, правій кисті та на лівій нозі.

Встановлені садна на ногах, синці на голові, правій кисті та на лівій нозі, викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судовомедичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд вважає що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

До обвинувального акта відносно ОСОБА_3 долучена письмова заява обвинуваченого, що складена у присутності захисника ОСОБА_5 , відповідно до якої ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Потерпілий ОСОБА_4 , відповідно до наданої ним заяви згоден зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, не працює, без визначеного місця реєстрації, раніше судимий, обвинувачується у скоєнні даного злочину, вчиненому в період відбуття покарання за попереднім вироком Харківського районного суду Харківської області від 16.02.2024 року, перебуває на обліку в Харківському районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області як засуджена особа, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також, що потерпілий ОСОБА_4 не має до обвинуваченого будь-яких претензій.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Згідно правової позиції Конституційного Суду України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен нести покарання у виді громадських робіт, оскільки, на думку суду, саме таке покарання, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищеними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого, а також оскільки він не працює та не має постійних джерел доходу та законних засобів до існування.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Частиною 4 статті 71 КК передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 72 КК України одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Статтею 73 КПК України визначено порядок обчислення строків покарання. Строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, в період відбуття покарання за попереднім вироком Харківського районного суду Харківської області від 16.02.2024 року, то суд остаточне покарання йому призначає за сукупністю вироків за правилами ст.ст.71, ст.72 КК України.

Проте у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно із статтею 72 КК за сукупністю вироків підлягає складанню з іншими видами покарань, суд має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Аналіз наведених вище положень закону та судової практики дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Таким чином, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить точному змісту кримінального закону.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховний Суд від 14.09.2021 року у справі № 127/25037/17; провадження № 51-4700км20.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті ) годин.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 16.02.2024 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання, з урахуванням ст.72 КК України, у виді 1 (одного ) року 25 (двадцять п`ять) днів обмеження волі.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання та направлення для відбуття покарання до кримінально-виконавчої установи.

Після вступу вироку з законну силу направити його на виконання до ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області з метою затримання та направлення ОСОБА_3 для відбуття покарання до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з часу отримання учасниками судового провадження копії вироку суду.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1