Cправа №505/1906/24
Провадження №1-кс/505/1136/2024
УХВАЛА

Іменем України

10.07.2024 м. Подільськ

Слідчий суддя Котовський міськрайонний суд Одеської області ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

слідчого ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 , про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Старокостянтинів, Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, старший офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 у військовому званні «капітан», раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні №-0000391 від 08.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у кримінальному провадженні №-0000391 від 08.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

10.05.2024 о 12:11 годині ОСОБА_4 було затримано працівниками правоохоронних органів в порядку ст.208 КПК України безпосередньо після вчинення злочину та вилучено неправомірну вигоду у сумі 15 000 гривень.

10.05.2024 о 19 годині 56 хвилин ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

11.05.2024 ухвалою слідчого судді Котовського міськрайсуду Одеської області підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор», строком до 08.07.2024 та визначено розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваного обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 499 620 гривень.

13.05.2024 зараховані кошти застави за підозрюваного ОСОБА_4 в розмірі 499 620 гривень.

09.07.2024 керівником Одеської спеціалізованої прокуратури у сфер оборони Південного регіону було продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, до 3-х місяців, тобто до 10.08.2024.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності:

?протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що ОСОБА_4 використовуючи своє службове становище, вимагав надати йому неправомірну винагороду за вирішення питання щодо усунення перешкод , у вигляді передачі йому 300 літрів пального або у грошовому еквіваленті та у разі неприйняття умов щодо надання йому неправомірної винагороди, той отримає бойову повістку та буде проходити військову службу в районі ведення бойових дій, хоча який він є робітником Локомотивного ДЕПО ТЧ-2 Подільськ, на посаді машиніста електровоза, що відноситься до категорії підприємств критичної інфраструктури та який має законне право на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією.

?протоколом оглядом заявника та вручення йому грошових коштів (інших предметів), в ході якого ОСОБА_6 отримав грошові кошти в сумі 15000 гривень. Які заздалегідь були ідентифіковані та зафіксовані в протоколі, для подальшої передачі їх ОСОБА_4 з метою надання йому неправомірної винагороди.

?протоколом оглядом заявника та вручення йому грошових коштів (інших предметів), в ході якого ОСОБА_6 отримав талони на пальне «Дизель» у кількості 15 штук, по 20 л кожен. Які заздалегідь були ідентифіковані та зафіксовані в протоколі, для подальшої передачі їх ОСОБА_4 з метою надання йому неправомірної винагороди.

?особистим обшуком затриманого ОСОБА_4 проведеним в ході його затримання у порядку ст. 208 КПК України, в ході якого вилучено 2 мобільних телефона останнього, в одному з яких при розблокуванні одразу в «розділі телефонна книга» в пошуку був контакт ОСОБА_7 ТЧ-2;, грошові кошти в сумі 15100 гривень;

?протоколом добровільно наданого предмету, а саме ОСОБА_7 видав тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 від 02.05.2024, яке він отримав в результаті надання неправомірної допомоги ОСОБА_4 у сумі 15000 гривень.

?іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

У разі внесення застави на підозрюваного було покладено обов?язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, які наразі продовжують діяти.

За вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.368 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років.

У відповідності з вимогами ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які наразі є актуальними.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 даної статті.

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Встановлюючи обґрунтованість підозри слід виходити з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання «є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летелье проти Франції» вказано, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених:

п.1 ч.1 ст.177 КПК України, переховуватись від органу досудового розслідування та суду ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відносять до категорії тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним (покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років позбавлення волі) дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема через територіальне розташування Одеської області поблизу із державним кордоном, у тому числі із невизнаною ПМР та іншими державами, є великий ризик спроби вчинення незаконного перетину державного кордону з боку обвинуваченого, оскільки останнім часом вчинення таких злочинів набуло розповсюдження у прикордонних регіонах України, що є загальновідомим фактом.

- п.2 ч.1 ст.177 КПК України, ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

- п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, який був допитаний на стадії досудового розслідування, покази якого вказують на причетність до вчинення злочину ОСОБА_4 , чим перешкоджатиме правоохоронним органам та суду у встановленні істини у провадженні та повному, всебічному дослідженню всіх доказів, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насилля.

- п.4 ч.1 ст.177 КПК України, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на обвинуваченого у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу.

- п.5 ч.1 ст.177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити даний злочин. Зокрема, обвинувачений є військовослужбовцем, який має прямий доступ до бойової зброї та володіє спеціальними навичками та знаннями для її використання, тому може вчинити новий умисний злочин, в тому числі з метою ухилення від встановленої законом відповідальності. Також, у зв`язку із наявністю військової агресії з боку росії проти України, суттєво обмежуються можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршується криміногенна обстановка. Вказаний ризик підтверджує те, що теперішня криміногенна обстановка в Україні може схилити особу до нового злочину.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що вказаний запобіжний захід не зможе запобігти вищенаведеним ризикам, а обвинувачений ОСОБА_4 може спробувати втекти та переховуватись від правоохоронних органів та суду у Одеській та іншій областях, або взагалі за межами території України.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного

ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування або суду не подавалися звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що відносно потерпілого було вчинено злочин пов`язаний із насиллям, а тому обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити відносно останнього тиск або вчинити інший насильницький злочин - з метою ухилення від встановленої законом відповідальності.

Згідно зі ст.132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовільнити.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення клопотання.

Відповідно до ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18цього Кодексу.

Згідно до ч.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

За приписом ч.7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2024 щодо підозрюваного ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, а саме 165 (сто шістдесят п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 499 620 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень.

У випадку внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України, покладено такі обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, слідчого судді, суду;

-не залишати місце постійного проживання - за адресою: АДРЕСА_1 ;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;.

Як зазначав прокурор, 13.05.2024 обвинуваченого ОСОБА_4 звільнено з-під варти після внесення застави.

Тому, в силу ч.4 ст.202 КПК України, з 13.05.2024 обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.07.2023 продовжено обов`язки до 16.08.2023 включно.

До Балаклійського районного суду Харківської області обвинувальний акт надійшов 10.08.2023.

ОСОБА_4 підозрюється у кримінальному провадженні №-0000391 від 08.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

У разі внесення застави на підозрюваного було покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, які наразі продовжують діяти.

За вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.368 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років.

Надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений ст.177 КПК України переховуватися від суду.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду береться до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Переконання про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаному ризику ґрунтується на: тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України відносять до категорії тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним (покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до десяти років позбавлення волі.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але неабсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Це рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно з якою суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Інші позитивні дані про особу обвинуваченого цього висновку не спростовують.

Продовження обов`язків необхідно для забезпечення здійснення судового провадження, яке з об`єктивних причин не закінчено на даний час.

Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, на сьогоднішній час не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-190 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 , про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, щодо ОСОБА_4 , - задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії обов`язків на 60 днів, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, покладених на нього у зв`язку із внесенням застави, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, слідчого судді, суду;

- не залишати місце постійного проживання - за адресою: АДРЕСА_1 ;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;.

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у даному кримінальному

провадженні.

Встановити строк дії ухвали до 07.09.2024 включно.

Виконання ухвали доручити прокурорам у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1