ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3364/24 Справа № 201/9628/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні №00000671 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Дніпропетровську, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 строком до 15 грудня 2024 року включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, переховування від суду, незаконного впливу на свідків, продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення, що наведені ризик є триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який. Враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі, при цьому, розгляд по суті кримінального провадження ще не розпочато, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів судом, ризик незаконно впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні визнано вагомим. З урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, судом не визначено заставу.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з заставою у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень 00 копійок.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу.

Зауважує, що прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження заявлених ризиків та з огляду на наведені рішення ЄСПЛ зауважує, що тяжкість інкримінованих злочинів не може слугувати самодостатньою підставою для продовження виняткового запобіжного заходу.

Приписами ч. 3 ст. 422-1 КПК України, встановлено, що апеляційні скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Будучи належним чином повідомленими про дату, місце та час судового розгляду учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, заяв про особисту участь у розгляді справи не подавали та таких вимог захисником в апеляційній скарзі не висувалось, а тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України, заяву адвоката про відкладення справи без долучення доказів поважності причин такої дії і за відсутності клопотання про її участь у цьому судовому засіданні не приймаються до уваги, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги проведено без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, а саме підготовчу стадію провадження та призначення обвинувального акту до розгляду, а також існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченої від суду, незаконного впливу та свідків у даному провадженні, а також продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченої, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів проти основ національної безпеки України, за які передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, справа тільки призначена до судового розгляду, свідки по справі не допитані, докази не досліджені, що може спонукати обвинувачену до здійснення спроб уникнути покарання шляхом переховування від суду або незаконного впливу з метою надання тих чи інших показань на її користь.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження продовження існування ризику переховування, враховується введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, також приймається до уваги практика ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, враховується, що обвинувачена перебуваючи на свободі може здійснювати незаконний вплив на свідків, які надають викривальні покази, тому ризики продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення існують.

Про вагомість зазначених ризиків свідчить також не тільки тяжкість скоєних злочинів, також їх характер, так як обвинуваченій інкримінується вчинення протиправних дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, обороноздатності України, а тому самі по собі такі дії обвинуваченої свідчить про відсутність громадської позиції, підтримки української державності та схильність до протиправної поведінки.

Що стосується посилання захисника на те, що обвинувачена має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, то ці обставини не можуть бути достатньо переконливим важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в протиправній поведінці обвинуваченої.

Разом з цим, приймається також до уваги, що обвинувачена офіційно не працевлаштована, легального доходу не має, вчинила злочин в період дії воєнного стану проти основ національної безпеки України.

Твердження захисника щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення, суд апеляційної інстанції вважає передчасними на даній стадії кримінального провадження, оскільки належна правова оцінка цим доводам буде надана під час вирішення справи по суті.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Ствердження захисту щодо стану здоров`я обвинуваченої хоча і мають місце, однак не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки в матеріалах справи відсутні об`єктивні медичні дані про те, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватись в умовах установи попереднього ув`язнення.

Звертається увага, що тривалість попереднього тримання обвинуваченої під вартою зумовлена, складністю справи, кількістю проведених слідчих та розшукових дій, а також необхідністю дослідження доказів та допиту усіх учасників процесу, а тому належна процесуальна поведінка останньої зумовлена своєчасним застосування запобіжного заходу.

Згідно вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановлені ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, проти основ національної безпеки, колегія суддів погоджується з висновком суду про неможливість визначення застави на даній стадії розгляду.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, враховуються всі вищезазначені ризики і особу обвинуваченої та вважає правильним рішення суду першої інстанції про продовження міри запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні №00000671 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4