Справа № 304/1756/24 Провадження № 1-кс/304/794/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2024 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000033 від 24 листопада 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 229 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000033 від 24 листопада 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 229 КК України, про накладення арешту на вилучене під час обшуку 08 жовтня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме етикетку «Persil Universal», контретикетку «Persil Color», етикетку «Ariel Premium», контретикетку «Ariel», порожні поліетиленові упаковки «Lenor Universale 10 kg» у кількості 10 штук, а також мобільний телефон марки «Apple iPhone 11» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із сім-карткою НОМЕР_3 .

Клопотання мотивує тим, що територіальним управлінням БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування даного кримінального провадження, під час якого встановлено, що ОСОБА_4 спільно з іншими невстановленими на даний час особами, здійснював за адресою: АДРЕСА_1 , незаконне виготовлення з метою подальшого продажу, фальсифікованої продукції побутової хімії торгових марок «Ariel», «Tide», «Lenor», «Gala», «Fairy» та «Head&Shoulders», права на які належать компанії «The Procter & Gamble Company», в результаті чого даній компанії завдано матеріальної шкоди. Прокурор вказує, що з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, 08 жовтня 2024 року органом досудового розслідування проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено належне ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме етикетку «Persil Universal», контретикетку «Persil Color», етикетку «Ariel Premium», контретикетку «Ariel», порожні поліетиленові упаковки «Lenor Universale 10 kg» у кількості 10 штук, а також мобільний телефон марки «Apple iPhone 11» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із сім-карткою НОМЕР_3 . Відтак, за позицією прокурора, підставою для накладення арешту на майно, є існування достатніх підстав вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину та підлягає спеціальній конфіскації, що має місце у даному випадку. При цьому метою накладення арешту визначає забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації. Також прокурор вказує на те, що вилучені під час обшуку етикетки торгових марок « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Persil», а також порожні поліетиленові упаковки торгової марки «Lenor» необхідні для проведення судових експертиз у сфері інтелектуальної власності, а тому у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене під час обшуку майно, тому просить клопотання задовольнити.

У судове засіданні прокурор не з`явився, однак подав заяву, в якій клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, а також просив розглянути таке без його участі.

Таку ж заяву про підтримання клопотання та проведення розгляду без його участі подав і детектив у провадженні ОСОБА_5 , а також додатково вказував на те, що ним повідомлено власника майна про дату та час розгляду даного клопотання.

Власник майна у судове засідання також не з`явився, про місце, дату та час розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку, в тому числі детективом у провадженні.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Пунктом 4 частини 2 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Абзац 2 частини 5 статті 171 КПК України визначає, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З протоколу обшуку видно, що такий здійснювався 08 жовтня 2024 року з 08.35 до 11.20 год; клопотання подане до відділення зв`язку 09 жовтня 2024 року.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів клопотання, органом досудового розслідування відділом детективів із захисту фінансів у фіскальній, бюджетній сферах та захисту економіки у сфері надання фінансових послуг Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 24 листопада 2023 року до ЄРДР за № 0000033 з правовою кваліфікацією за ч. 1, 3 ст. 229 КК України за заявою про вчинення кримінального правопорушення компанії The Procter & Gamble Company про те, що невстановлені особи на території Закарпатської області здійснюють виготовлення та реалізацію фальсифікованої продукції побутової хімії з незаконно нанесеними на неї знаками для товарів торгових марок « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Tide», «Lenor», «Gala», «Fairy» та «Head&Shoulders», право на які належить компанії, в результаті чого компанії The Procter & Gamble Company завдано матеріальну шкоду у особливо великому розмірі (а. к. 4-5).

За змістом клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 спільно з іншими невстановленими на даний час особами, здійснював за адресою: АДРЕСА_1 , незаконне виготовлення з метою подальшого продажу, фальсифікованої продукції побутової хімії торгових марок «Ariel», «Tide», «Lenor», «Gala», «Fairy» та «Head&Shoulders», права на які належать компанії «The Procter & Gamble Company», в результаті чого компанії The Procter & Gamble Company завдано матеріальної шкоди.

У межах досудового розслідування даного кримінального провадження органом досудового розслідування 08 жовтня 2024 року проведено санкціонований обшук території, будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , в ході якого виявлено та вилучено етикетку «Persil Universal», контретикетку «Persil Color», етикетку «Ariel Premium», контретикетку «Ariel», порожні поліетиленові упаковки «Lenor Universale 10 kg» у кількості 10 штук, а також мобільний телефон марки «Apple iPhone 11» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із сім-карткою НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та захищений системою логічного захисту (а. к. 6-10, 11-15).

Як видно з матеріалів клопотання постановою старшого детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_5 про визнання речовими доказами від 09 жовтня 2024 року вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000033 від 24 листопада 2023 року (а. к. 16-20).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи всі наведені вище обставини, на переконання слідчого судді, наразі наявні підстави для накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів, оскільки таке може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та могли бути набуті кримінально протиправним шляхом.

На підставі наведеного слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідно до положень ст. 170 КПК України відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, постановою детектива від 09 жовтня 2024 року визнано речовим доказом, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки може бути використане як доказ події кримінального правопорушення, доведення вини осіб, які його вчинили, та інших обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000033 від 24 листопада 2023 року.

Аналізом положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України встановлено, що майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

За результатами дослідження матеріалів клопотання та з урахуванням наведених вище обставин кримінального правопорушення слідчий суддя вважає обґрунтованими наведені прокурором доводи про наявність підстав для застосування арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому посилання прокурора на необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації не обґрунтоване, у клопотанні не зазначено, якій саме із ознак, наведених у п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, відповідає вилучене під час обшуку майно, а тому з даної підстави арешт майна застосований бути не може.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 5 цієї статті у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження розпоряджатися або користуватися майном, визначеним у клопотанні прокурором, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.

У даному кримінальному провадженні слідчим суддею встановлені обставини, які свідчать, що незастосування заборони розпорядження (відчуження) може призвести до відчуження майна. Відтак слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором у клопотанні, а тому заборона користування та розпорядження майном виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_4 , оскільки це сприятиме досягненню дієвості цього кримінального провадження, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а тому таке підлягає задоволенню.

Крім того слід зауважити, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, за умов що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», зокрема ухвали про арешт майна у кримінальних провадженнях оприлюднюються в електронній формі не раніше дня їх звернення до виконання.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №0000033 від 24 листопада 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 229 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на вилучене під час обшуку 08 жовтня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме етикетку «Persil Universal», контретикетку «Persil Color», етикетку «Ariel Premium», контретикетку «Ariel», порожні поліетиленові упаковки «Lenor Universale 10 kg» у кількості 10 (десять) штук, а також мобільний телефон марки «Apple iPhone 11» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із сім-карткою НОМЕР_3 , що захищений системою логічного захисту (паролем) та належить ОСОБА_4 , заборонивши користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1