Справа № 141/412/24
Провадження №1-кп/141/42/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості від 18.07.2024 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 від 05.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Скоморошки Оратівського району Вінницької області, проживаючої по АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, пенсіонерка, не одружена, раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває зазначене кримінальне провадження, у якому 18.07.2024 між прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості від 18.07.2024, прокурор та підозрювана ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо формулювання фактичних обставин вказаного кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України. Підозрювана ОСОБА_4 беззаперечно визнала свою винуватість в інкримінованому їй діянні та зобов`язалася: беззастережно визнати вину у вчиненні кримінального правопорушення у судовому провадженні; надати стороні обвинувачення достовірну та повну інформацію, що стосується зазначеного провадження, які їй відомі; неухильно виконувати вирок суду. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з іспитовим строком, із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Крім того, прокурор та підозрювана ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо, умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.

03.09.2024 на електронну адресу суду надійшло клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 від 03.09.2024 про закриття кримінального провадження, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В обґрунтування клопотання від 03.09.2024 зазначено, що Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» внесено зміни до ст. 51 КУпАП, зокрема, викладено нову редакцію статті 51 КУпАП, де частиною 2 визначено, що сума викраденого чужого майна не може перевищувати двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Оскільки, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028,00 грн, відтак кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненої в умовах воєнного стану, настає у разі якщо вартість викраденого майна на момент вчинення кримінального правопорушення перевищує 3028,00 грн.

Разом з тим, згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000102, відомості про яке внесено до ЄРДР від 05.07.2024, вартість викраденого майна становить 1199,54 грн, що підтверджується висновком судової товарознавчої експертизи № 2157/24-21 від 09.07.2024.

На підставі викладеного, адвокат ОСОБА_5 просить кримінальне провадження № 0000102 закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

У підготовчому судовому засіданні 03.09.2024 прокурор ОСОБА_3 просила відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 18.07.2024 на підставі п.1 ч.7 ст. 474 КПК України та не заперечувала щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 від 03.09.2024 про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 просила відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 18.07.2024, підтримала клопотання свого захисника адвоката ОСОБА_5 від 03.09.2024 про закриття кримінального провадження, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, просила суд його задовольнити.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 також заперечив відносно затвердження угоди про визнання винуватості від 18.07.2024 та підтримав подане клопотання від 03.09.2024 про закриття кримінального провадження, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Потерпіла ОСОБА_6 не заперечувала щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 від 03.09.2024.

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, розглянувши угоду про визнання винуватості від 18.07.2024, клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 від 03.09.2024 про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлена кримінальна протиправність діяння, а також матеріали справи № 141/412/24, доходить наступних висновків.

Частиною 3 ст. 314 КПК України визначено перелік можливих дій суду у підготовчому судовому засіданні. Згідно вказаного переліку суд має право прийняти одне з рішень, визначених окремими пунктами, а саме:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Як убачається зі змісту укладеної 18.04.2024 між прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , угоди про визнання винуватості, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України та призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з іспитовим строком, із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Разом з тим, відповідно до висновку експерта № 2157/24-21 від 09.07.2024, вартість мобільного телефону марки «ZTE» моделі «Blade L210 1/32 Gb Black» (IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ), станом на 20.03.2024 складала 1199,54 грн (одна тисяча сто дев`яносто дев`ять гривень 54 копійки).

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких посилень відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» № 3886- ІХ.

Вказаним Законом внесені зміни до ст .51 КУпАП, згідно з якими дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Для кваліфікації злочинів чи адміністративних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Так, відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,00 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум у 2024 році для працездатної особи становить 3028 грн на місяць, а отже, сума соціальної пільги у 2024 році становить 1 514 грн 00 коп. (3 028 грн : 50% = 1 514 грн 00 коп).

Таким чином, для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального (не розмір штрафу як покарання) неоподатковуваний мінімум у 2024 році становить 1 514 грн 00 коп.

Отже, два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01.01.2024 складає 3028 грн 00 коп, у той час у 2024 році розмір дрібної крадіжки складав 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що відповідно становило 302 грн 80 коп. (0,2 х (50% : 3028)).

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як установлено судом, вартість викраденого майна (мобільного телефону марки «ZTE Blade L210» IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ), зазначеного у обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 на момент вчинення правопорушення (20.03.2024) складала 1199,54 грн, що підтверджується висновком експерта № 2157/24-21 від 09.07.2024.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Отже, оскільки має місце часткова декриміналізація діянь, у виді крадіжки майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час розгляду справи становить 3028,00 грн, відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_4 діяння, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжки якого вона обвинувачується, згідно обвинувального акта становить 1199,54 грн, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому її дії можливо кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене та установлені конкретні обставини кримінального провадження, враховуючи, що вартість викраденого майна (1199,54 рн) менша, ніж верхня межа для притягнення особи до адміністративної відповідальності (3028,00 грн) суд доходить висновку, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної 18 липня 2024 року між прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 , суперечать вимогам цього Кодексу, що відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України є підставою для відмови у затвердженні угоди.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» (далі Постанова) визначено, що якщо угоди (незалежно від її виду) досягнуто під час досудового розслідування, після виконання процесуальних дій, передбачених статтями 290, 291 КПК України, складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт разом із підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

Відповідно до п. 18 зазначеної Постанови, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень:

а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Отже, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно п. 4 -1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За вказаних обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України, клопотання адвоката ОСОБА_5 та позицію обвинуваченої ОСОБА_4 , яка надала згоду на закриття кримінального провадження, а також той факт, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визначалися законом як протиправні, суд доходить висновку, що клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 від 03.09.2024 є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а кримінальне провадження закриттю через втрату чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати пов`язані з залученням експерта за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 1135,92 грн слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України скасувати арешт, накладений на речові докази.

Керуючись ст.ст. 284, 314-316, 369-372, 376, 392-395, 474 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 18 липня 2024 року між прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000102 від 05.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

2. Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 від 03.09.2024 задовольнити.

3. Кримінальне провадження № 0000102, внесене 05.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлена кримінальна протиправність діяння.

4. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 1135,92 грн віднести на рахунок держави.

5. Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області у справі № 131/981/24 від 10.07.2024.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме мобільний телефон марки «ZTE Blade L210» IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , залишити у володінні та користуванні власника майна ОСОБА_6 .

6. Матеріали кримінального провадження направити відділенню поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності згідно ст. 51 КУпАП.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Оратівський районний суд Вінницької області протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1