Провадження № 1-кс/752/8400/24
У Х В А Л А

Іменем України

31 жовтня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_4 ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , представника власника майна ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Києва клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0001151, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушеня, передбаченого ст. 356 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді надійшло клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0001151, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру судових розслідувань 18.10.2024, в якому він просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: на вантажний автомобіль марки «TATRA 815», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серійний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 , та ескаватор гусеничний «JCB 220», які вилучено та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

В обгрунтування клопотання прокурор зазначає, що у провадженні ВД Голосіївського Уп ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0001151 від 18.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.10.2024 приблизно о 12:00 за адресою: м. Київ, вул. Лютнева, 58 , невідомі особи вчинили самоправні дії, беручи ґрунт ескаватором на території Конча-Заспівського лісництва.

Під час огляду місця події на підставі ч.1 ст.237 КПК України, 17.10.2024, за адресою: м. Київ, вул. Лютнева, 58 , виявлено два транспортні засоби, а саме вантажний автомобіль марки «TATRA 815» , д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серійний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 та ескаватор гусеничний «JCB 220», які вилучено з метою припинення протиправних дій та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, допитаний у якості свідка ОСОБА_9 , який працює лісничим Конча-Заспівського лісництва, пояснив, що останньому зателефонував

колега та повідомив, що в п`ятому кварталі, вказаного лісництва проводяться незаконні роботи по збору ґрунт, окрім цього при в`їзді зруйновано шлагбаум. Почувши вказану інформацію, останній вирушив на місце події, де побачив раніше не відомих осіб та зупинив незаконні дії.

Окрім цього, лісничий Конча-Заспівського лісництва ОСОБА_10 , пояснив, що 17.10.2024, приблизно о 10:00 год., приїхав до лісу та побачив, що невстановлені особи на ескаваторі вчиняють самоправні дії, а саме без дозвільних документів, протиправно беруть ґрунт, про що повідомив керівництву.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , керуючи вище вказаними транспортними засобами, перебуваючи за вище вказаною адресою, не маючи відповідного дозволу, протиправно вчиняли самоправні дії на території Конча-Заспівського лісництва, які полягають у самовільному зняття ґрунтового покриву на земельній ділянці, що за адресою: м. Київ, вул. Лютнева, 58 .

Вилучені предмети є доказом фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за № 0001151 від 18.10.2024, на підставі постанови слідчого від 18.10.2024 визнано речовим доказом.

У клопотанні прокурор посилається на те, що з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, збереження речових доказів та проведення необхідних експертних досліджень у кримінальному провадженні, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

Вивчивши вказане клопотання та додані до нього документи, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3)

конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, в цьому кримінальному провадженні необхідність у накладенні арешту на майно пояснюється тим, що в органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності в розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Накладаючи арешт на майно з підстав, передбачених п. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом не може бути єдиною підставою для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, прокурор у клопотанні вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не приводить

жодного належного доказу на підтвердження вказаного та не обгрунтовує мету накладення арешту.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для арешту майна, тому клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання залишити без задоволення

2. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1