ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3284/24 Справа № 202/328/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 листопада 2024 року, з визначенням застави у 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514000 грн.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим та особу обвинуваченого, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти. При цьому, суд дійшов висновку про те, що застава у 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на недоведеність встановлених судом ризиків, надмірний строк тримання обвинуваченого під вартою та завідомо непомірний розмір застави. Адвокат вказує на те, що протягом більше ніж 3 років 8 місяців прокурор звертається до суду з однаковими клопотаннями, які не містять доказів на підтвердження зазначених у них обставин та є формальними. Твердження суду про враховану думку потерпілих адвокат вважає безпідставним, оскільки з у судових засіданнях останні були відсутні. Також захисник звертає увагу на наявність рішення ЄСПЛ, ухваленого на користь обвинуваченого, яким констатовано неналежні умови тримання під вартою, надмірну тривалість кримінального провадження та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту. Серед іншого, захисник вказує на те, що суд визначив розмір застави, який не відповідає майновому стану обвинуваченого та є для нього завідомо непомірним.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 01 жовтня 2024 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, обставини провадження, зокрема обвинувачення у вчиненні особливо тяжких насильницьких злочинів, пов`язаних із спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим, особу обвинуваченого, який міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу не має, та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту не наведені.

Щодо доводів захисника обвинуваченого про недоведеність встановлених судом ризиків, то їх суд вважає необґрунтованими, оскільки сукупність даних про тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , які відносяться в тому числі до категорії особливо тяжких, покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим - у виді позбавлення волі на строк до 15 років, стадію судового розгляду провадження, який наразі триває, особу обвинуваченого, з урахуванням оголошеного на території України воєнного стану, безпосередньо вказує на їх існування.

Твердження захисника обвинуваченого про необґрунтоване посилання в ухвалі на думку потерпілих, які були відсутні під час судового розгляду, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку ці обставини не є вирішальними, а посилання на них у судовому рішенні в цілому на висновки суду не впливають.

Що стосується доводів адвоката про завідомо непомірний розмір застави, то вони є необґрунтованими.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, встановлюється у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується, зокрема, у вчиненні злочину із застосуванням насильства, що у відповідності з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України дає право суду не визначати розмір застави.

Незважаючи на вказані обставини, судом залишено незмінним раніше визначений ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року розмір застави у 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1514000 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості висновків суду в цій частині, колегія суддів погоджується з тим, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого та його майновий стан, беручи до уваги обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились, застава у 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, запобігти ризикам та не буде завідомо непомірною для нього.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів хоча і погоджується з необхідністю подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 , проте звертає увагу суду першої інстанції на тривалий строк ув`язнення останнього та наявність рішення ЄСПЛ, за вказаним фактом.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4