Справа № 347/2693/24
Провадження № 1-кс/347/798/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м.Косів

Слідчий суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря с/з ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , на бездіяльність Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань

в с т а н о в и в :

Стислий виклад доводів скарги.

ОСОБА_3 звернулася в Косівський районний суд з скаргою на бездіяльність Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області щодо невнесення відомостей за фактом вчинення кримінального правопорушення.

В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_3 ствердила, що зверталася із заявою про вчинення злочину щодо незаконного заволодіння ОСОБА_4 квартирою по АДРЕСА_1 , та нежитловим приміщенням АДРЕСА_2 на підставі підроблених документів ОСББ Косівського співтовариства ЖБК № 2.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що її свекруха ОСОБА_5 була заможною людиною і неодноразово повідомляла, що має квартиру в м. Косів, однак жодних документів в той час на квартиру скаржник не бачила.

Кілька місяців тому, вона дізналась, що рідний брат її свекрухи ОСОБА_6 був членом Житлово-будівельного кооперативу АДРЕСА_3 . Згідно витягу з протоколу №3 загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу №2 від 23 червня 1989 року розглянуто заяву жителя с. Соколівки ОСОБА_6 , який просить прийняти його в члени кооперативу №2 м. Косова і збори постановили прийняти ОСОБА_6 на основі рекомендацій Косівської міської ради народних депутатів в члени ЖБК №2 м. Косова і зобов`язано ОСОБА_6 до 01.07.1989 року оплатити майновий внесок за 2-х кімнатну квартиру в розмірі 30%. Однак, жодної інформації про право власності ОСОБА_6 не вдалось встановити і невідомо чи він зареєстрував своє право власності на квартиру.

Крім того, скаржницею з`ясовано, що квартирою за адресою: АДРЕСА_4 володіє зять ОСОБА_6 . ОСОБА_4 . Право власності на квартиру ОСОБА_4 визнано рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області, цивільна справа №347/346/20 (копія рішення з єдиного державного реєстру судових рішень від 04.06.2020 року). Однак, ОСОБА_4 з невідомих причин не зареєстрував своє право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_4 .

Зять ОСОБА_6 - ОСОБА_4 також володіє нежитловим приміщенням АДРЕСА_5 , загальною площею 56,2 кв. м. На адвокатський запит в Косівську міську раду щодо надання документів, які стали підставою для прийняття рішення щодо оформлення права власності на нежитлове приміщення №11, рада направила лист голови Косівського ТС ЖБК №2 ОСОБА_7 з проханням надати дозвіл на оформлення права власності на нежитлові приміщення, гаражі, господарські будівлі серед яких і було приміщення №11 від 24.03.2010 року, сертифікат відповідності №ІФ 000054 від 12.03.2010 року, технічний паспорт на нежитлові приміщення - гаражі, господарські будівлі на АДРЕСА_1 та рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.03.2010 року про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна у АДРЕСА_1 .

Також на адвокатський запит щодо надання копії інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_6 та надання копії інвентаризаційної справи на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» повідомило, що в архіві підприємства відсутні документації за вказаними адресами.

Однак, скаржниці не вдалось з`ясувати коли ОСОБА_4 став членом Житлово-будівельного кооперативу №2, чи ним сплачені всі членські внески і чи законно набуті права на квартиру АДРЕСА_7 .

ОСОБА_3 вважає, що одне з цих приміщень належало її свекрусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її свекруха довіряла своєму рідному братові ОСОБА_6 , вона оформила свою квартиру на нього і повністю її профінансувала, оскільки в той час ОСОБА_6 не мав коштів на придбання квартири. Також в родині ніхто не знав, що ОСОБА_6 придбав квартиру у м. Косів і лише нещодавно ця інформація стала їй відомою, офіційно ОСОБА_6 був членом Житлово-будівельного кооперативу АДРЕСА_3 з 1989 року, однак з невідомих причин не оформив своїх прав на квартиру. Скаржник ОСОБА_3 припускає що її свекруха ОСОБА_5 теж була членом Житлово-будівельного кооперативу АДРЕСА_8 приховує дану інформацію.

ОСОБА_3 неодноразово намагалась з`ясувати хто був членом Житлово-будівельного кооперативу №2 з початку його створення, намагалась з`ясувати хто вибував з членів і хто приймався в члени Житлово-будівельного кооперативу №2 в подальшому, однак цю інформацію вдалось зібрати лише частково, оскільки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_9 ) не надало жодного разу належної відповіді на неодноразові адвокатські запити.

У зв`язку з цим, ОСОБА_3 зверталася із заявою про вчинення злочину ОСОБА_4 щодо незаконного заволодіння квартирою на підставі підроблених документів. Однак за її заявою відомості в ЄРДР не були внесені.

З цих підстав, ОСОБА_3 просила вимоги скарги задовольнити, та зобов`язати Косівський РВП ГУНП внести відомості за її заявою.

Позиція учасників в судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала в повному обсязі, та висловила доводи аналогічні письмовій скарзі. Додатково ствердила, що вперше звернулася із скаргою до Косівського районного суду 04.11.2024 року, однак скаргу було повернуто у зв`язку з відсутністю доказів, які підтверджували факт отримання нею листа, щодо невнесення відомостей, та відсутності клопотання про поновлення строку. В подальшому надавши належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку ОСОБА_3 звернулася з скаргою 14.11.2024 року. Також ОСОБА_3 ствердила, що вважає, що ОСОБА_4 на її думку незаконно заволодів квартирою та нежитловим приміщенням в АДРЕСА_1 . Так, ОСОБА_4 є зятем ОСОБА_6 , який був братом, її покійної свекрухи ОСОБА_5 . За життя свекруха ОСОБА_5 була досить заможною жінкою, та все життя розповідала скаржниці, що мала у власності квартиру в м. Косів, однак жодних документів не показувала. Зі спливом певного часу, скаржниця ОСОБА_3 дізналася що рідний брат її свекрухи ОСОБА_6 був членом ЖБК №2. Однак встановити інформацію чи зареєстрував ОСОБА_6 право власності на квартиру не вдалось. Пізніше стало відомо, що квартирою ОСОБА_6 , володіє його зять ОСОБА_4 . Право власності на квартиру зареєстроване на підставі рішення Косівського районного суду від 04.06.2020 року.

ОСОБА_3 зазначила, що її адвокат неодноразово зверталася з відповідними запитами в ЖБК №2 для надання інформації, хто був членом кооперативу з 1985 року по даний час, та чи сплачено ОСОБА_6 , ОСОБА_4 членські внески за квартиру, чи була членом кооперативу її свекруха ОСОБА_5 . Однак відповіді по суті, на адвокатські запити не отримано.

ОСОБА_3 звернулася з заявою про вчинення злочину, оскільки вважає, що ОСОБА_4 незаконно заволодів квартирою та нежитловим приміщенням в АДРЕСА_1 , на підставі підроблених документів. Працівниками поліції, лише відібрано письмові пояснення в ОСОБА_4 , при цьому жодних інших документів не долучено до матеріалів.

Подану нею скаргу, просила задовольнити в повному обсязі.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв. Натомість з Косівського РВП ГУНП надійшли перевірочні матеріали за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 . Однак неявка слідчого, на переконання слідчого судді, не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши доводи ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги та перевірочні матеріали слідчий суддя доходить такого висновку.

Процесуальні дії у справі.

У судовому засіданні призначеному на 18.11.2024 року оголошено перерву до 21.11.2024 року, у зв`язку з ненадходженням витребовуваних матеріалів.

21.11.2024 року судове засідання відкладено на 27.11.2024 року у зв?язку із відсутністю електроенергії.

Щодо поновлення строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Отже, початок обчислення строку на оскарження залежить від предмета скарги: строк подання скарги на постанову дізнавача, слідчого, прокурора починається з дня отримання особою її копії, а строк оскарження інших рішень, дій або бездіяльності починає спливати з моменту прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності.

Обставини поважності пропуску строку, зазначені ОСОБА_3 сумніву у суду не викликають, перевірялися в судовому засіданні, та підтверджуються письмовими доказами, зокрема копією конверта з відбитком поштового штампу доданого до матеріалів скарги.

За таких обставин, строк звернення до слідчого судді із скаргою на бездіяльність Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід поновити.

Мотивована оцінка слідчого судді, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення скарги.

Так, слідчим суддею встановлено, що 03.10.2024 року ОСОБА_3 звернулася до Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою від 01.10.2024 року про вчинення злочину. Вказана заява була зареєстрована в ІТС «ІПНП» Косівського РВП (ЄО) за №4739 від 03.10.2024 року (а.с.4-9 перевірочного матеріалу).

Заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення була обґрунтована тим, що на її думку ОСОБА_4 незаконно володіє квартирою та нежитловим приміщенням в АДРЕСА_1 . Вказаною квартирою, на переконання ОСОБА_3 . ОСОБА_4 заволодів на підставі підроблених документів ЖБК №2. ОСОБА_3 вважає, що квартира якою володіє ОСОБА_4 ймовірно могла належати свекрусі ОСОБА_3 , а саме ОСОБА_5 , оскільки вона була заможною жінкою, та неодноразово вказувала, що має квартиру в м. Косові.

У зв`язку з цим, ОСОБА_3 просила внести відомості в ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Частиною 1 ст. 303 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 год. після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Що стосується думки ОСОБА_3 щодо імперативного обов`язку виконання слідчим, прокурором вимог частини 1 статті 214 КПК при отриманні заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, то суд зауважує наступне.

Як вірно зауважив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) у Листі від 12.01.2017 N 9-49/0/4-17) "Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування", питання правової оцінки заяви чи повідомлення на предмет обґрунтованості викладених у них відомостей, що свідчать саме про кримінальне правопорушення, є складним і неоднозначним, і воно характеризує стан судової практики розгляду аналізованої категорії скарг.

Так, "у слідчій і в судовій практиці щодо цього питання є щонайменше два підходи. Згідно з першим передбачається так зване автоматичне внесення відомостей про кримінальне правопорушення, якщо такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення. Цей підхід не передбачає оцінки відповідної заяви чи повідомлення на предмет того, що викладені відомості дають підстави констатувати певні ознаки складу злочину. У свою чергу, другий підхід не передбачає автоматичного внесення відомостей, викладених у будь-яких заявах чи повідомленнях - вносяться лише визначені як такі, що, на думку суб`єкта, який їх вносить, дійсно можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення". ВССУ, наводячи приклад, що в окремих випадках слідчі судді перевіряють не лише факт реагування чи не реагування на заяву про кримінальне правопорушення, а й здійснюють аналіз причин, внаслідок яких належне реагування не було забезпечено, категорично не заперечував можливість такої судової практики.

Перший підхід, по суті є формальним, і полягає у тому, що будь-яка заява (повідомлення), що має назву (якщо це письмовий документ) чи якщо його так називає заявник (в усній формі) "заява (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення" абсолютно незалежно від змісту такого повідомлення, мають спричиняти внесення уповноваженими особами (слідчим чи прокурором) відомостей з такої заяви (повідомлення) до ЄРДР та початок досудового розслідування.

Для Суду очевидно, що обрання такого формального підходу спричиняє ряд негативних наслідків як для держави та суспільства, так і для окремих людей, і може в окремих випадках зумовлювати внесення до ЄРДР явно недоречних відомостей (наприклад, у разі якщо така заява не містить взагалі жодних даних окрім назви; у разі якщо в ній йдеться про очевидно правомірну поведінку тих чи інших осіб; у разі, якщо в заяві не зазначається яке саме кримінальне правопорушення скоєно (навіть не йдеться про його родову приналежність); у разі, якщо йдеться про події які взагалі відбуваються поза волею людини тощо).

У зв`язку із цим Суд дотримується іншого підходу - змістовного. Такий підхід базується на нормах чинного законодавства виходячи з наступного.

Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК). Для здійснення цього завдання Кримінальний Кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (частина 2 статті 1 КК). Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (частина 1 статті 11 КК).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки). Так, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 1 статті 214 КПК). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК).

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК).

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ N 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень. Вказана інформація необхідна для (1) визначення того, що ставиться питання про вчинення саме кримінального правопорушення, та (2) можливості спрямувати орган досудового розслідування на його розкриття, зібрання відповідних доказів.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР. Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 від 17.06.2020, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що "встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту". Також і Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа N 761/20985/18, провадження N 51-8007км18) наголосив: "...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин...".

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених раніше.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з правовим висновком, наведеним у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 30.09.2021 в справі № 556/450/18 підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Тобто для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо).

При цьому слідчий суддя зауважує, що такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації такого діяння саме як кримінального правопорушення за певною статтею Кримінального кодексу України.

Висновки суду за результатами розгляду скарги.

Слідчий суддя доходить висновку щодо відсутності в заяві ОСОБА_3 достатніх об`єктивних даних, які б свідчили про те, що було вчинено кримінальне правопорушення.

На вимогу суду, Косівським РВП ГУНП в Івано-Франківській області було надано перевірочний матеріал №1659 за заявою ОСОБА_3 . У перевірочному матеріалі містяться заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, копії адвокатських запитів, та письмові пояснення ОСОБА_4 , в яких він вказав, що при створенні кооперативу АДРЕСА_10 , одним із членів був житель с. Соколівка, гр.. ОСОБА_6 , 1938 р.н., який постійно вносив внески на будівництво будинку, а також брав активну участь у розбудові кооперативу. Після того, як він одружився із дочкою ОСОБА_6 , то останній передав усі відповідні документи йому, ОСОБА_4 (зятю) для подальшого оформлення. Оскільки після отримання документів будівництво ще велося, то він також сплачував внески.

Слідчий суддя звертає увагу, що ні у заяві, ні у скарзі ОСОБА_3 не зазначено, які саме дії вчинив ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , чи працівники ЖБК №2, щодо заволодіння квартирою, чи по підробці документів, і яких саме.

Фактично ОСОБА_3 , висловлює припущення, що після смерті свекрухи ОСОБА_5 в 1991 році, яка нібито була заможною жінкою, остання могла володіти квартирою АДРЕСА_11 . Разом з тим, до скарги ОСОБА_3 надано знеособлену копію рішення Косівського районного суду від 04.06.2024 року, про визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру (справа 346/346/20).

В порядку ч.5 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень» слідчим суддею було встановлено, що дійсно рішенням Косівського районного суду від 04.06.2020 року (справа 346/346/20) за ОСОБА_4 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_6 . З вказаного рішення, слідчим суддею встановлено, що судом перевірялись письмові документи (членство в ЖБК, довідка про сплату членських внесків), а також інші фактичні обставини, за яких ОСОБА_4 був членом ЖБК №2, та чи сплачено ним членські внески. Вказане рішення набрало законної сили 25.08.2020 року, та в апеляційному порядку ніким не оскаржувалось.

Слідчий суддя звертає, що фактично скарга ОСОБА_3 ґрунтується на припущеннях, що квартира, яка належить ОСОБА_4 , могла б належати її свекрусі ОСОБА_5 .

При цьому, ні до заяви про вчинення злочину, ні до скарги на бездіяльність Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківської області, скаржницею ОСОБА_3 крім адвокатських запитів, взагалі не долучено жодних належних документів, які б підтверджували чи взагалі дозволяли встановити родинний зв`язок між ОСОБА_3 та її свекрухою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 .

В скарзі ОСОБА_3 стверджує, що працівниками поліції, в перевірочному матеріалі крім письмових пояснень ОСОБА_4 не долучено жодних документів. Отже, ОСОБА_3 не отримавши відповіді на адвокатські запити, звернулася із заявою про вчинення злочину, з метою отримання документів не отриманих нею на адвокатські запити. Однак суд звертає увагу, що звернення із заявою про вчинення злочину, з метою одержання документів в даному випадку є неприпустимим.

Так, право власності за ОСОБА_4 визнано рішенням суду. Рішення суду набрало законної сили. ОСОБА_3 , як особа, яка вважає, що порушені її права, як потенційного власника квартири, не позбавлена можливості оскаржувати вказане рішення в цивільно-процесуальному порядку, або звертатися з іншим позовом про захист своїх майнових прав, і в межах розгляду цивільної справи, заявляти відповідні клопотання про витребування доказів, та в спосіб передбачений законом захищати своє порушене право.

Отже підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя, вважає, що зміст заяви ОСОБА_3 не містить фактичних даних щодо підроблення документів, і незаконного заволодіння квартирою та нежитловим приміщенням, за умови існування рішення суду, яке набрало законної сили, і відтак підстави для внесення відомостей в ЄРДР відсутні. Фактично скарга і заява ОСОБА_3 ґрунтується на припущеннях, про можливість порушення її майнових прав.

Слідчий суддя наголошує, що закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених раніше.

Вирішальним чинником для внесення відомостей до ЄРДР за повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, які свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документа. Ініціювати процедуру кримінального переслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, а також є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Одним із таких обмежень є неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 р., заява N 37437/97).

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку щодо відсутності в заяві достатніх об`єктивних даних, які б свідчили про те, що описані в ній події свідчать, що було вчинено кримінальне правопорушення, та звертає увагу ОСОБА_3 , що така не позбавлена можливості звертатися за захистом своїх майнових прав в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду з скаргою на бездіяльність Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В задоволенні скарги ОСОБА_3 , на бездіяльність Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1