1Справа № 335/9708/23 1-кп/335/421/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні суду на стадії судового слідства перебуває дане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів.

Обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, прокурор посилався на наявність обґрунтованого обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за обставин, визначених в обвинувальному акті, а також на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні (п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК). Окрім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК).

На переконання прокурора, на час розгляду клопотання вказані ризики не зменшилися та продовжують існувати, просив його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник обвинуваченого просив застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, проаналізувавши наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк дії якого неодноразово продовжувався на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2023 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, терміном 60 днів, до 10.11.2023 включно.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2023 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено на 60 днів, з 07 листопада 2023 року до 05 січня 2024 року включно.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2023 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено на 60 днів, з 26 грудня 2023 року по 23 лютого 2024 року включно.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2024 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено на 60 днів, з 22 лютого 2024 року по 21 квітня 2024 року включно.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2024 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено на 60 днів, з 18 квітня 2024 року по 16 червня 2024 року включно.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2024 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено на 60 днів, з 13 червня 2024 року по 11 серпня 2024 року включно.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2024 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено на 60 днів, з 06 серпня 2024 року по 04 жовтня 2024 року включно.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2024 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено на 60 днів, з 17 вересня 2024 року по 15 листопада 2024 року включно.

Так, строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 15.11.2024 року, однак судове провадження по даній справі не закінчено.

Вирішуючи клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Колегія суддів вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення вказаного питання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити інший, більш м`який запобіжний захід.

Суд вважає, що наведені прокурором підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час продовжують існувати.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Так, попередніми ухвалами слідчих суддів була встановлена наявність існування ризику можливого переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, вплив на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню.

Суд погоджується з доводами прокурора про продовження існування зазначених ризиків виходячи з того, що інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України, є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна, що позбавляє суд можливості звільнення винної особи від кримінальної відповідальності чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_6 , до останнього буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання колегії суддів, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На думку колегії суддів, цілком підтвердженим є ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, який ґрунтується на тому, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем Служби безпеки України, а тому використовуючи свої зв`язки у військовій сфері, в правоохоронних органах може намагатися впливати на свідків у кримінальному провадження, у тому числі завдяки умовлянням, підкупу тощо, щоб уникнути відповідальності за вчинене, до того ж він може вчиняти тиск на таких осіб, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Слушними є доводи сторони обвинувачення про наявність ризику перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином. Переконуючим, на думку суду, є можливість ОСОБА_6 вчинити активні дії щодо приховання майна, що підлягає конфіскації, у разі визнання його винним, використати наявні в нього особисті та ділові зв`язки щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Разом з цим, суд зауважує, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Оцінюючи тяжкість злочину, яке інкримінується обвинуваченому, та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, взяття під варту як запобіжний захід, може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 судом, на даному етапі, не встановлено та стороною захисту не доведено.

Таким чином, встановлено, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було доведено стороною обвинувачення під час розгляду клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, продовжують існувати і на момент розгляду даного клопотання. Проте, зазначені ризики зменшились з плином часу.

Практика Європейського суду з прав людини передбачає у разі належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, пом`якшувати умови обмеження прав та свобод людини, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, виходячи з наступних підстав.

Частиною 4 статті 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, визначення застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 111 КК України є правом суду і залежить від обставин справи.

Обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 26.01.2023 року.

Суд вважає, що тривале перебування ОСОБА_6 під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу, не відповідає стандартам щодо дотримання прав людини, які гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому суд вирішив визначити обвинуваченому заставу, як альтернативний запобіжний захід. При визначенні розміру застави, суд виходить із наступних обставин.

Застава є достатньо ефективним запобіжним заходом, в основу якого покладено економічну заінтересованість у збереженні грошової суми та моральні та/або матеріальні зобов`язання обвинуваченого перед іншими фізичними або юридичними особами, які виступили заставодавцями. Державний примус у процесі застосування застави породжується реальною загрозою втрати заставодавцем грошей у разі невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Свобода обвинуваченого при застосуванні цього запобіжного заходу обмежується шляхом загрози майнових втрат.

А тому, застава є цілком дієвим запобіжним заходом, що з одного боку не тягне за собою накладення такого широкого кола обмежень прав і свобод людини як запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, а з іншого є запобіжником, що стримує особу від проявів неналежної процесуальної поведінки.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на наступні критерії, які слід врахувати під час визначення розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан обвинуваченого; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу обвинуваченого; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; "професійне середовище" підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та не вчинялися заходи щодо уникнення настання ймовірної кримінальної відповідальності.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому, має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого. Оскільки законом не визначені чіткі критерії обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту є дискреційним повноваженням суду.

З урахуванням надмірної суспільної небезпеки злочинів проти основ національної безпеки України, розмір застави має бути визначений на рівні, необхідному для забезпечення дієвості такого заходу.

Колегія суддів враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , обставини його вчинення та його роль, статус посади, яку він займає, що дозволяє дійти висновку, що застава в сумі до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не буде здатною забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження.

Тому, суд вважає, що має місце виключний випадок, у зв`язку з яким необхідно визначити заставу у більшому розмірі, ніж це передбачено п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, та приходить до висновку про визначення розміру застави в сумі 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжити на 60 днів, з 08 листопада 2024 року по 06 січня 2025 року включно, з утриманням обвинуваченого ОСОБА_6 в Держаній установі «Запорізький слідчий ізолятор».

Визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, в розмірі 2000 (двох тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 6 056 000 (шість мільйонів п`ятдесят шість тисяч) гривень, у разі внесення якої звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

Роз`яснити обвинуваченому, що він або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, вказаному в ухвалі, на рахунок:

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26316700

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ

Код банку отримувача (МФО): 820172

Рахунок отримувача: UA0001205

У випадку внесення обвинуваченим або заставодавцем застави, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні поза межами судового засідання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити, що якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3