ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/404/24 Справа № 705/2823/24 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.06.2024, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буки, Уманського

району, Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні

має двох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовця призваного на військову службу за мобілізацією, оператора

радіотехнічного поста радіолокаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , у

військовому звані «старший солдат», зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не

судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч.4 ст.152 КК

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в :

ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.06.2024 задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави відносно ОСОБА_7 .

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні в період введеного в Україні воєнного стану умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а також прокурором доведені у відповідності до ст.ст.177-178 КПК України мета та підстави застосування запобіжного заходу з урахуванням всіх обставин, які повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу та доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі досудового розслідування не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому, слідчим суддею не взято до уваги посилання захисника щодо відсутності судимостей у підозрюваного, визнання винуватості та добровільного повернення за місцем проживання, як підстави для застосування менш обтяжливого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки вказані обставини не зменшують суспільну небезпеку кримінального правопорушення, у вчиненні якого на вказаному етапі підозрюється ОСОБА_7 , та не виключають наявних ризиків.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною, необґрунтованою, ухваленою з порушенням вимог КПК України, 17.06.2024 через канцелярію апеляційного суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, якою просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем дислокації військової частини, в якій підозрюваний проходить військову службу.

В обґрунтування підстав пропуску строку на апеляційне оскарження захисник вказав на те, що він приймав участь під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу в режимі відеоконференції поза приміщенням адміністративної будівлі суду, за результатами розгляду клопотання 05.06.2024 слідчим суддею було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, повний текст ухвали з обґрунтуванням ухваленого рішення захисник отримав лише 13.06.2024, що підтверджується відомостями з електронної пошти на яку отримано розсилку процесуальних документів, а також супровідний лист суду. Посилаючись на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04.11.2019 (провадження№51-9550 кмо18) та Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 30.05.2024 у справі №635/711/17 згідно з якими строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді має обчислюватися з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення просив поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів щодо незаконності судового рішення захисник вказує на те, що поза увагою слідчого судді залишилася позиція ЄСПЛ, на яку він посилався в судовому засіданні, що тяжкість покарання, яке може загрожувати підозрюваному у разі визнання його винним не може бути беззаперечним доказом існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та тяжкість обвинувачення не може слугувати підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише з огляду на тяжкість злочину. Стороною обвинувачення до клопотання не було долучено документального підтвердження фактів самовільного залишення підозрюваним військової частини, таких як, наприклад, копії та/або витяги з наказів про призначення у військовій частині службового розслідування за фактом залишення місця служби або витягу з ЄРДР про відкриття кримінального провадження за відповідним фактом.

В обґрунтування можливості застосування менш обтяжуючого запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту за місцем дислокації військової частини в якій підозрюваний проходить військову службу захисник зазначив, що з огляду на положення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командиром (начальником) може бути встановлено розпорядок проходження служби і обмеження права на звільнення з огляду на особисті морально-ділові якості військовослужбовця.

Також захисник вказує про визнання провини підозрюваним, його щире каяття, сприяння органу досудового розслідування, що відображено у протоколах слідчих (процесуальних) дій за участю підозрюваного та вважає можливим застосування менш обтяжливого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який зможе повною мірою забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного та належне дотримання ним процесуальних обов`язків.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09.07.2024 відмовлено у задоволенні клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.06.2024 та апеляційну скаргу повернуто апелянту.

Постановою Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 07.10.2024 касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 задоволено та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 09.07.2024 про повернення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.06.2024 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Уманським РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000704, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

В ході проведення першопочаткових слідчих дій та оперативно-розшукових заходів було встановлено, що до вчинення даного злочину причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03.06.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Причетність підозрюваного ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, рапортом оперативного чергового від 06.05.2024 про реєстрацію заяви про зґвалтування; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.05.2024; протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 від 06.05.2024; протоколом огляду предметів від 07.05.2024; висновком експерта № 05-1-08/249 від 17.05.2024; показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ; показаннями свідків ОСОБА_12 від 07.05.2024 та ОСОБА_13 від 14.05.2024; поясненням ОСОБА_7 від 09.05.2024.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано лише за наявності ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_14 обґрунтовано підозрюється у вчиненні в період введеного воєнного стану в Україні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, враховуючи тяжкість наслідків, спричинених злочином, встановлені обставини в сукупності свідчать про достатньо високу вірогідність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки після того, як підозрюваний був викритий дружиною у вчиненні протиправних дій, пов`язаних з насильством над малолітньою падчеркою, він залишив військову частину, будучи військовослужбовцем, та виїхав в інше місто. Також згідно висновків слідчого судді ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків та потерпілу з метою дачі ними показів на його користь, що порушить подальший хід досудового розслідування та проживаючи разом з малолітньою, відносно якої протягом тривалого часу вчинялися дії сексуального насильства, продовжити вчинення аналогічних дій. А ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином можливий через не з`явлення на виклики до суду, прокурора та слідчого, з урахуванням запровадження воєнного стану в Україні та можливості використання цих обставин підозрюваним, який є військовослужбовцем і призваний на військову службу за мобілізацією.

При цьому, слідчим суддею не взято до уваги посилання захисника на те, що підозрюваний не має судимості, визнав свою винуватість та добровільно повернувся за місцем проживання, як підстави для застосування менш обтяжливого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки вказані обставини не зменшують суспільну небезпеку кримінального правопорушення, у вчиненні якого на вказаному етапі підозрюється ОСОБА_7 , та не виключають наявних ризиків.

З такими висновками слідчого судді повністю погоджується й апеляційний суд.

Розглядаючи дане клопотання, слід також врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Так, на противагу доводам апеляційної скарги захисника, що слідчим суддею не було прийнято доводи сторони захисту щодо можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на території військової частини за місцем проходження військової служби, а також застосовано запобіжний захід лише з підстав тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному, то слідчим суддею під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину за ч.4 ст.152 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Крім того, у даній справі суспільний інтерес полягає у забезпеченні охорони статевої недоторканості особи, яка не досягла чотирнадцяти років, і цей інтерес незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи підозрюваного.

Також під час розгляду клопотання слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у даній справі, які в подальшому були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Отже доводи апеляційної скарги захисника зводяться до незгоди з прийнятим слідчим суддею рішенням і висновків щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 не спростовують.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п.1 ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З врахуванням викладеного, на думку апеляційного суду рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, суд , -

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.06.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді :