справа № 991/7568/24
провадження № 11-сс/991/588/24
слідчий суддя: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду про застосування запобіжного заходу від 14.08.2024 р., якою частково задоволено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні № 0000094 від 28.01.2023 р. відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Веселе, Бериславського району, Херсонської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, -

в с т а н о в и л а:

19.08.2024 року на розгляд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена апеляційна скарга (т. 3 а.с. 43-80), яку цього ж дня призначено до розгляду.

1. Короткий зміст оскаржуваної ухвали та апеляційної скарги.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , та застосовано до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 6 056 000 грн, з покладенням на нього у разі внесення застави обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам справи, а також допущену ним під час розгляду скарги неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог КПК України. Крім того, вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу подано до неналежного суду, оскільки у даному провадженні судовий контроль здійснюють слідчі судді Шевченківського районного суду м. Києва. Зокрема, наразі досудове розслідування у даному провадженні здійснюється слідчими ГСУ СБУ, які повідомили ОСОБА_8 про підозру та подали відповідне клопотання, а у постанові про визначення групи прокурорів немає прокурорів САП. Вважає, що міжвідомча слідча група штучно доповнена декількома детективами НАБУ з метою подальшого визначення підсудності за Вищим антикорупційним судом. Також, наголошує на необґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри, оскільки жодні документи, зокрема довідка Держаудитслужби та висновок судової економічної експертизи, не підтверджують безтоварності операції та не свідчать про те, що товар не був поставлений, а лише аналізують невиконання деяких пунктів господарського договору. Крім того, за наявності висновку Держаудитслужби про завдання збитків державному підприємству нею висувається вимога про стягнення з винної юридичної особи завданих збитків. Такого позову до підприємства, яким керує ОСОБА_8 , не пред`явлено. Крім того, довідка Держаудитслужби за зверненням правоохоронного органу складена у даному провадженні поза межами її повноважень, тому не є доказом, а інші належні докази відсутні. Окремо також наголосив на відсутності заявлених стороною обвинувачення ризиків, визначених ст. 174 КПК України, та на безпідставності посилання на тяжкість покарання, оскільки через необґрунтованість підозри зазначати про покарання передчасно. Крім того, в оскаржуваній ухвалі не наведено мотивів, чому до ОСОБА_8 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід. Що стосується визначеного слідчим суддею розміру застави, він є очевидно непомірним для підозрюваного, дохід якого за рік становить 1 млн. грн. Крім того, ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ», генеральним директором якого є ОСОБА_8 , знаходиться в м. Бучі Київської області, тому покладений на нього обов`язок не відлучатися без дозволу суду за межі м. Києва призведе до неможливості керувати підприємством.

2. Узагальнений виклад позицій учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав, викладених у скарзі. Додатково наголосила на необґрунтованості підозри та зазначила, що від Міноборони України немає жодних претензій щодо невиконання ОСОБА_8 державного контракту. Зауважила, що покладена на ОСОБА_8 заборона не відлучатися без дозволу із м. Києва негативно впливає на діяльність підприємства, яким він керує, оскільки воно знаходиться у м. Буча Київської області. Наполягала на скасуванні оскаржуваної ухвали, однак у разі, якщо колегія суддів дійде інших висновків, просила змінити підозрюваному обов`язок, зокрема не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із м. Києва та Київської області.

Захисник ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, наголосивши на відсутності підстав для застосування до ОСОБА_8 будь-якого запобіжного заходу. У разі ж непідтримання судом такої позиції, наполягав на зменшенні розміру застави до 3 млн. 210 тис. грн.

Підозрюваний ОСОБА_8 підтримав позицію своїх захисників.

Прокурор ОСОБА_9 заперечив проти апеляційної скарги та зазначив, що провадження за підозрою ОСОБА_8 є корупційним, а відтак, підсудне ВАКС. Слідчим суддею проаналізовано весь обсяг наданих доказів і зроблено правильний висновок щодо наявності обґрунтованої підозри. З приводу позову зазначив, що колишній керівник ДП «БЦКТ «Мікротек» ОСОБА_12 наразі переховується від органів досудового розслідування, тому питання щодо його подання буде вирішено новим керівником. Щодо обов`язку не відлучатися з м. Києва, детективом задоволено клопотання захисту про перебування ОСОБА_8 за межами м. Києва. У випадку необхідності йому буде надано додатковий дозвіл на перебування у тих областях, де йому потрібно буде виконувати оборонні замовлення. Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

3. Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви оскаржуваного рішення.

Міжвідомчою слідчою групою, до якої входять слідчі в ГСУ СБУ та детективи НАБУ, здійснюється розслідування у кримінальному провадженні № 0000094 від 28.01.2023 р., у межах якого 13.08.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України.

За версією органу досудового розслідування, між ДП «БЦКТ «Мікротек» в особі ОСОБА_12 та Міністерством оборони України в особі ОСОБА_13 укладено державний контракт № 403/1/22/147 від 26.04.2022 р. на поставку товарів оборонного призначення (елементів динамічного захисту - виробів ХСЧКВ-19, ХСЧКВ-34) на загальну суму 166 626 384,6 грн., згідно умов якого товар, що поставляється, має бути виготовленим не раніше 2022 року. Додатковою угодою № 1 суму контракту збільшено до 192 261 213 грн.

У подальшому, ОСОБА_12 від імені ДП «БЦКТ «Мікротек» та ОСОБА_8 від імені ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ» підписали договір поставки № 01-120422 щодо виготовлення та постачання на адресу ДП «БЦКТ «Мікротек» кришок і кювет ХСЧКВ-19, ХСЧКВ-34 згідно специфікацій, які є невід`ємною частиною договору. Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 визначено ціну за одиницю товару у сумі 2 000 грн. з ПДВ за одиницю.

У травні 2022 року ОСОБА_12 надав вказівку працівникам ДП «БЦКТ «Мікротек», які не були обізнані у його злочинних планах, перерахувати та відсортувати кришки і кювети ХСЧКВ-19 та ХСЧКВ-34, які перебували у власності ДП «БЦКТ «Мікротек». Перерахувавши за вказівкою ОСОБА_14 кришки і кювети, працівники повідомили останньому, що у підприємства наявний товар попередніх років виробництва (2008-2018 р.р.) у значній кількості.

ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_12 , розуміючи, що товар не буде поставлено та що він фактично перебуває на балансі у ДП «БЦКТ «Мікротек», склали заявку на поставку кришок і кювета ХСЧКВ-19 1307 шт., ХСЧКВ-34 3 099 шт. на загальну суму 8 812 000 грн. При цьому, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 забезпечили перерахування коштів у сумі 8 812 000 грн. із рахунку ДП «БЦКТ «Мікротек» на рахунок ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ».

Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що постачання кришок і кюветок ХСЧКВ-та ХСЧКВ-34 у вказаній кількості ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ» на адресу ДП «БЦКТ «Мікротек» не відбулося, внесли до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, підписавши видаткову накладну, згідно якої генеральний директор ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ» ОСОБА_8 поставив, а директор ДП «БЦКТ «Мікротек» ОСОБА_12 отримав кришки і кювети ХСЧКВ-19 та ХСЧКВ-у вказаній кількості на загальну суму 8 812 000 грн. Також, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 підписали акт приймання-передачі товару.

Того ж дня, ОСОБА_12 за попередньою змовою із ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що кришки і кювети ХСЧКВ-19 1307 шт., ХСЧКВ-34 3099 шт. фактично знаходяться у ДП «БЦКТ «Мікротек» на території НІЦ «Матеріалообробка вибухом» ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України, підписав та завірив печаткою ДП «БЦКТ «Мікротек» акт прийому-передачі майна та передав його на підпис директору НІЦ «Матеріалообробка вибухом» ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України ОСОБА_15 , який, не будучи обізнаним у злочинних планах ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , підписав акт прийому-передачі майна.

Таким чином, ОСОБА_8 , будучи генеральним директором ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ», за попередньою змовою із директором ДП «БЦКТ «Мікротек» ОСОБА_12 вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України. Крім того, ОСОБА_8 за попередньою змовою зі ОСОБА_12 привласнив та заволодів грошовими коштами у сумі 8 812 000 грн. ДП «БЦКТ «Мікротек» шляхом зловживання службовим становищем в умовах воєнного стану в особливо великих розмірах, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України. У подальшому ОСОБА_8 , маючи умисел на легалізацію коштів ДП «БЦКТ «Мікротек» у сумі 8 812 000 грн., привласнених внаслідок проведених нереальних операцій із нібито постачання ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ» кришок і кюветок ХСЧКВ-19 та ХСЧКВ-34 на адресу ДП «БЦКТ «Мікротек», тобто коштів, одержаних злочинним шляхом, у великих розмірах, здійснив фінансові операції з перерахування їх на рахунки ряду підприємств, чим вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 209 КК України.

Постановляючи рішення про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею надана оцінка наявності обґрунтованості підозри, існуванню ризиків та іншим обставинам, які враховуються в порядку ст. 178 КПК України.

За результатом дослідження наданих сторонами доказів слідчий суддя погодився з доводами клопотання щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів за обставин, викладених у клопотанні. При цьому, слідчий суддя відхилив твердження захисту про недостовірність та суперечливість повідомленої підозри, оскільки захист пред`являє до оцінки наданих стороною обвинувачення доказів такі ж високі вимоги, як під час розгляду обвинувального акту по суті. Слідчий суддя також наголосив, що інші обставини, на які посилався захист, теж належать до питань, які є предметом розгляду справи по суті.

Крім того, слідчий суддя дійшов висновку щодо існування ризиків, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, приховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; незаконно вплинути на свідків у провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Разом з тим, заявлений стороною обвинувачення ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не знайшов свого підтвердження під час розгляду клопотання.

З урахуванням встановлених обставин слідчий суддя дійшов висновку, що до ОСОБА_8 не може бути застосовано інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою із визначенням застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

При визначенні розміру застави ним враховано документи, що характеризують особу підозрюваного, наявність у нього та його дружини значного переліку рухомого та нерухомого майна, а також значну кількість та вагомість встановлених ризиків. З урахуванням цього при визначенні розміру застави він вийшов за межі, визначені ст. 182 КПК України, водночас, посилаючись на утримання підозрюваним неповнолітньої дитини, позитивні характеристики за місцем роботи, допомогу ЗСУ та належну процесуальну поведінку, дійшов висновку про визначення застави у розмірі 6 056 000 грн, який, на його думку, не є завідомо непомірним для підозрюваного. У випадку внесення застави, на підозрюваного строком на два місяці, тобто до 11.10.2024 року включно, покладено обов`язки, визначені п. п. 1-4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

4. Мотиви суду.

4.1. Щодо доводів апеляційної скарги про подання клопотання про застосування запобіжного заходу до неналежного суду.

Дослідивши матеріали клопотання та проаналізувавши зміст оскаржуваної ухвали, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки під час судового розгляду слідчий суддя ретельно дослідив наведені твердження захисту та дійшов висновку про їх необґрунтованість, при цьому детально виклав в оскаржуваній ухвалі мотиви такого рішення. Зокрема, зазначив про відсутність обставин, які б свідчили про непідсудність клопотання Вищому антикорупційному суду, оскільки: 1) на час звернення до ВАКСу із клопотанням досудове розслідування у провадженні здійснюється міжвідомчою слідчою групою, до якої входять слідчі ГСУ СБУ та детективи НАБУ; 2) ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, які належать до підсудності ВАКС; 3) розмір коштів, які є предметом інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України, відповідає положенням п. 2 ч. 5 ст. 216 КПК України. Крім того, слідчий суддя цілком слушно наголосив, що ч. 5 ст. 218 КПК України передбачено можливість оспорення підслідності у провадженні, яке може належати до підслідності НАБУ, втім його вирішує Генеральний прокурор або його заступник, а не слідчий суддя.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками оскаржуваної ухвали та не надає додаткової оцінки вказаним доводам апеляційної скарги, оскільки під час апеляційного розгляду прокурор САП ОСОБА_9 надав копію постанови від 22.08.2024 р. про визначення підслідності даного провадження за НАБУ, а також копію постанови від 22.08.2024 р. про визначення групи прокурорів САП, які здійснюють процесуальне керівництво у провадженні. Проти долучення вказаних постанов захист не заперечував.

4.2. Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність обґрунтованої підозри.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

Жоден із заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі і застосування запобіжного заходу, не може застосовуватися без доведення обґрунтованості підозри щодо вчинення кримінального правопорушення. Оцінка критерію обґрунтованості підозри здійснюється слідчим суддею, судом в ході розгляду відповідного клопотання слідчого.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Праву підозрюваного знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст. Відтак, повідомлення про підозру є одним із найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка набула статусу підозрюваного, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, а отже в оцінці цього питання кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням сталої практики ЄСПЛ, про що прямо вказує ч. 5 ст. 9 КПК України.

Так, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях під обґрунтованою підозрою розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення особі обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах провадження для обмеження прав осіб.

Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування. Таким чином, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих стороною обвинувачення доказів тих самих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Також, повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі розслідування може перерости у твердження у вигляді обвинувального акту. Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості та достатності. Повнота та всебічність проведеного розслідування теж не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при дослідженні обґрунтованості підозри.

Проаналізувавши зміст повідомлення про підозру та матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про те, що описана у повідомленні про підозру фабула кримінальних правопорушень у сукупності з наданими матеріалами досудового розслідування вказує на наявність вагомих доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного ОСОБА_8 з інкримінованими кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, і такі докази є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування щодо нього та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З такими висновками цілком погоджується і колегія суддів, оскільки слідчим суддею повно та всебічно досліджено наявні в матеріалах клопотання докази та зроблено висновок, що у своїй сукупності вони свідчать про наявність достатніх підстав для повідомлення про підозру та її обґрунтованість, а у відповідному розділі оскаржуваної ухвали на обґрунтування цього висновку наведено перелік відповідних доказів та детально розкрито їх зміст (т. 2 а.с. 26-27). Дослідивши наведені матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що зібрані докази є достатніми для переконання стороннього об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, щодо яких йому повідомлено про підозру, а зібрані слідством документи на цьому етапі з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують його з обставинами, викладеними у повідомленні про підозру, та свідчать про наявність ознак відповідних кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що довідка Держаудитслужби та висновок судової економічної експертизи не містять інформації про безтоварність операції або ж про непоставлення товару, а лише аналізують невиконання деяких пунктів господарського договору, то предметом дослідження у даному провадженні і є обставини укладення та виконання договору поставки № 01-120422 між ДП «БЦКТ «Мікротек» та ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ» щодо виготовлення та постачання ДП «БЦКТ «Мікротек» кришок і кювет ХСЧКВ-19, ХСЧКВ-34. При цьому, із наявних у матеріалах справи доказів вбачається безпосередня участь гендиректора ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ» ОСОБА_8 у обговоренні обставин укладення вказаного договору та порядку його виконання. Відтак, наведене свідчить про пов`язаність ОСОБА_8 із досліджуваними обставинами. При цьому, колегія суддів наголошує, що вищенаведені доводи захисту можуть бути предметом перевірки з наданням відповідної оцінки під час подальшого досудового розслідування. До того ж, на момент повідомлення особі про підозру не є необхідним встановлення усіх елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування фактично і здійснюється з тією метою, аби встановити всі елементи відповідного складу злочину, а також всі його кваліфікуючі ознаки.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що повідомлення про підозру ґрунтується на доказах, які є очевидно недопустимими та неналежними, колегія суддів зауважує, що на стадії досудового розслідування визнання судом доказів недопустимими можливе лише у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого розслідування чи судового розгляду. Тобто, суд на цій стадії може визнати недопустимими лише очевидно недопустимі докази, порушення збирання яких не може бути спростоване будь-якими іншими матеріалами.

У даному випадку, доводи сторони захисту не свідчать про очевидну і категоричну недопустимість доказів, на які міститься посилання в апеляційній скарзі, а отже, остаточна їх оцінка може бути надана лише під час розгляду кримінального провадження по суті.

Відтак, за результатами апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність ОСОБА_8 до кримінальних правопорушень, у вчиненні яких йому повідомлено про підозру, а тому відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є необґрунтованим.

4.3. Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність ризиків.

Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі встановив наявність чотирьох із п`яти ризиків, наведених слідчим у клопотанні, що передбачені п. п 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. В той же час, сторона захисту не погоджується з існуванням жодного із них.

Надаючи оцінку наявності існування ризику переховування, колегія суддів враховує та оцінює сукупність відомостей щодо майна підозрюваного, яке є достатнім для переховування від органу досудового розслідування та суду. Крім того, незважаючи на запровадження на території України правового режиму воєнного стану та встановлені певні обмеження для перетину державного кордону військовозобов`язаними чоловіками, ОСОБА_8 має можливість безперешкодно залишати територію України та вже 6 разів з моменту повномасштабного вторгнення виїжджав за межі України. При цьому, він має діючу карту поляка та особисті зв`язки із іншим підозрюваним - колишнім директором ДП «БЦКТ «Мікротек» ОСОБА_12 , який наразі проживає у Республіці Польща, що свідчить про можливість підозрюваного тривалий час перебувати за межами України. При оцінці наявності цього ризику також підлягає застосуванню практика ЄСПЛ, згідно з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, міра покарання, яка може бути призначена підозрюваному у випадку визнання його винуватим, хоча і не може бути визначальним фактором, але враховується при оцінці такого ризику.

Оцінюючи ризик знищення, приховування або спотворення документів, які мають істотне значення для встановлення обставин правопорушення, колегія суддів враховує, що наразі ОСОБА_8 є співзасновником та генеральним директором ТОВ «Центр інжинірингу НКЕМЗ», відтак, має вплив на підпорядкованих та найманих працівників, а тому може безпосередньо або через підконтрольних йому осіб знищити будь-який із документів, які перебувають у володінні ТОВ «Центр інжинірингу НКЕМЗ». Враховуючи, що досудове розслідування ще триває і сторона обвинувачення не завершила збирання доказів у провадженні, наведені обставини вказують на існування вказаного ризику.

Оцінюючи ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків у провадженні, колегія суддів враховує, що такий вплив може полягати у здатності особи завдяки її авторитету, особистим якостям, дружнім чи іншого роду стосункам вносити певні суттєві корективи у показання таких осіб. В цьому контексті ризик впливу на свідків існує як на початковому етапі провадження при зібранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Враховуючи, що наразі ОСОБА_8 є генеральним директором ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ», він може вплинути на свідків у провадженні, які перебувають у нього у підпорядкуванні. Крім того, інший підозрюваний ОСОБА_12 на даний час перебуває за межами території України, тому вони можуть вільно спілкуватись та координувати свої дії задля приховування слідів, вчиняти тиск на свідків, яких необхідно допитати у провадженні, з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань або дачі завідомо неправдивих показань, тощо. Наведене свідчить про існування вказаного ризику.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, колегія судів погоджується з висновком слідчого судді про його наявність, оскільки на даний час не встановлені усі співучасники у вчиненні кримінальних правопорушень, яким підозрюваний може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб. Отже, підозрюваним можуть вживатися заходи з метою перешкодити досудовому розслідуванню та як наслідок уникнення кримінальної відповідальності.

Посилання сторони захисту на документальне непідтвердження встановлених ризиків спростовується матеріалами провадження та доказами, зібраними органом досудового розслідування, у вигляді протоколів допиту, протоколів оглядів вилучених мобільних телефонів, тощо, які у достатній мірі переконують колегію суддів у їх наявності.

Окремо колегія суддів наголошує на безпідставності доводів апеляційної скарги щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вказаний ризик не знайшов свого підтвердження під час розгляду клопотання слідчим суддею, про що прямо зазначено в оскаржуваній ухвалі.

4.4. Щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, ніж застава.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

Згідно градації запобіжних заходів, що визначені у ст. 176 КПК України, більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні із заставою, є особисте зобов`язання та особиста порука.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема і ті, які визначені п. п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України.

За результатами розгляду клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що на цьому етапі кримінального провадження застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, з чим погоджується і колегія суддів. Крім того, в апеляційній скарзі стороною захисту не порушується питання про застосування до ОСОБА_8 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, натомість ставиться вимога про відмову у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу в цілому. Відтак, колегія суддів не вдається до додаткової оцінки обставин, що стосуються вказаного питання.

4.5. Щодо доводів стосовно розміру застави.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на наступні критерії, які слід врахувати під час визначення розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, зокрема матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Колегія суддів враховує, що злочини, передбачені ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, у вчиненні яких ОСОБА_8 повідомлено про підозру, є тяжкими та особливо тяжкими, та у відповідності до примітки ст. 45 КК України відносяться до корупційних.

Відповідно до абз. 2 Угоди про створення групи держав по боротьбі з корупцією (GRECO) від 05.05.1998 р., корупція являє собою величезну загрозу правовим нормам, демократії, правам людини, об`єктивності та соціальній справедливості, перешкоджає економічному розвиткові та ставить під загрозу стабільність демократичних інститутів та етичних норм суспільства.

Випадки корупції, пов`язані з великими обсягами активів, які можуть складати значну частку ресурсів держави, ставлять під загрозу політичну стабільність і сталий розвиток цих держав.

Відтак, корупція є однією з основних загроз національній безпеці, яка підриває фінансову систему, наслідками чого можуть бути втрата країною політичних та економічних позицій на міжнародній арені, погіршення її іміджу, міжнародна ізоляція, скорочення чи навіть повне припинення зовнішніх інвестицій, тим паче під час військової агресії з боку РФ. Вчинення корупційного злочину генеральним директором ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ», суть якого полягає у невиконанні державного контракту щодо виготовлення та поставки товарів оборонного призначення (елементів динамічного захисту - виробів ХСЧКВ-19, ХСЧКВ-34) на загальну суму 192 261 213 грн., підриває не тільки довіру суспільства до держави та державних інститутів, а й до спроможності державних службовців захищати національні інтереси через використання посади для власного збагачення.

Окремо слід врахувати, що розслідувані злочини стосуються закупівель в сфері оборони, що безумовно впливає на рівень обороноздатності країни, яка перебуває у стані захисту від неспровокованої збройної агресії з боку Російської Федерації.

Відтак, розмір застави, що у даному випадку застосовується до підозрюваного ОСОБА_8 , повинен бути таким, щоб, з одного боку, загроза його втрати утримувала підозрюваного від намірів порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не був для нього завідомо непомірним, що призведе до неможливості його внесення. Водночас, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду, а орієнтирами можуть бути майновий стан підозрюваного та обставини розслідуваного злочину.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 та його дружині ОСОБА_16 на праві власності належить: 1) PORSCHE CAYENNE 2016 року; 2) TESLA MODEL S 2015 року випуску; 3) причіп для човнів 2014 року випуску; 4) PORSCHE MACAN 2014 року випуску; 5) HYUNDAI 1998 року; 5) грузовий причіп СЗАП 1998 року; 6) причіп УВН 2013 року; 7) КАМАЗ 1986 року; 8) САЗ 3507 1988 року; 9) паркомісце у АДРЕСА_2 ; 10) приватний будинок у Херсонській області; 10) земельна ділянка, 0,5531 га; 11) тарний склад.

При цьому, у період 2022-2024 р.р. ОСОБА_8 отримав доходи в сумі 570 тис. грн.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сукупний дохід ОСОБА_8 за рік становить 1 млн. грн., а його дружина не працює, що, на думку захисту, підтверджує неправильність визначення слідчим суддею майнового стану підозрюваного та надмірність визначеного йому розміру застави, оскільки наявність у власності родини підозрюваного значної кількості рухомого та нерухомого майна свідчить про наявність достатніх для внесення застави фінансових можливостей.

Колегія суддів також враховує, що у клопотанні про застосування запобіжного заходу ставилось питання про визначення ОСОБА_8 застави у розмірі 8 812 000 грн., натомість, враховуючи всі вищенаведені обставини та відсутність одного із заявлених стороною обвинувачення ризиків, слідчий суддя визначив значно менший розмір застави.

З урахуванням надмірної суспільної небезпеки корупційних злочинів, вчинення яких інкримінується ОСОБА_17 , а також враховуючи ступінь втручання, здійснення якого допускається законодавцем під час застосування заходів забезпечення у кримінальних провадженнях за підозрою осіб у скоєнні корупційних кримінальних правопорушень, розмір застави може і має бути визначеним на рівні, необхідному для забезпечення дієвості такого заходу. Відтак, колегія суддів доходить до переконання, що визначений слідчим суддею розмір застави не є явно непомірним для підозрюваного, з огляду на його майновий стан, а також наявність у власності рухомого та нерухомого майна, та здатен запобігти встановленим ризикам і забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків під загрозою звернення внесених коштів у дохід держави в разі їх невиконання.

Крім цього, колегія суддів враховує, що вже наступного дня після постановлення оскаржуваної ухвали за підозрюваного було внесено заставу у розмірі, який йому визначив слідчий суддя. При цьому, з наданого захистом списку осіб, які її внесли, вбачається, що його родина внесла в якості застави 800 тис. грн., 395 тис. грн. з яких внесено його непрацюючою дружиною ОСОБА_16 . Відтак, доводи апеляційної скарги щодо завідомо непомірного для підозрюваного розміру застави не є слушними.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне змінити покладений на ОСОБА_8 обов`язок не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду з м. Києва на обов`язок не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із м. Києва та Київської області, оскільки ТОВ «Центр Інжинірингу НКЕМЗ», генеральним директором якого є останній, дійсно знаходиться в м. Буча Київської області, що призвело б до неможливості належним чином керувати підприємством, яке виконує оборонні замовлення.

5. Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Колегія суддів враховує, що оскаржувана ухвала містить належне обґрунтування всіх істотних обставин, що підлягають встановленню та оцінці, про що зазначено вище. Решті доводів апеляційної скарги захисника, зокрема, щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, колегією суддів також надана правова оцінка у розділі 4 ухвали, та вони відхилені. Доводи щодо непомірності визначеного розміру застави, з посиланням на неповноту врахування слідчим суддею обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, під час апеляційного розгляду також не знайшли свого підтвердження.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала в частині покладення на підозрюваного обов`язку не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду з м. Києва підлягає зміні. Відповідно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала зміні в цій частині.

Керуючись ст. ст. 369-372, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Змінити ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 14.08.2024 р. в частині покладення на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язку не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду з м. Києва, поклавши на нього обов`язок не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із м. Києва та Київської області.

В решті апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 14.08.2024 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

ОСОБА_4