ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новогродівка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, є учасником бойових дій,

якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в :

Слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_10 звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

У обґрунтування клопотання посилається на те, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000066 від 15.08.2024 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за фактом того, що з метою штучного нарощування показників службової діяльності, працівники правоохоронного органу схиляли заявника до збуту місцевим громадянам боєприпасів чи вибухових засобів, які самі ж передали заявнику, для того, щоб у подальшому виявити та затримати таких громадян на спробі зберігання чи збуту заборонених до обігу предметів.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 вересня 2024 року клопотання слідчого задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 листопада 2024 року включно, за адресою: АДРЕСА_2 .

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає м. Черкаси, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- заборону спілкування із ОСОБА_12 ;

- заборону спілкування із працівниками Відділення поліції №1 (м. Корсунь-Шевченківський) Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, де проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000411;

- здати на зберігання до ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

У період введення воєнного стану на території України дозволено підозрюваному ОСОБА_7 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 15 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебування останнього в укритті.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вищевказану ухвалу скасувати через невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України. Просить винести нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Зазначає, що суд не врахував, що підозрюваний, перебуваючи пів домашнім арештом, не обмежений у спілкуванні та зустрічах за місцем свого проживання, з особами, які також працюють в правоохоронних органах та органах державної влади. Тому може використати свої зв`язки для незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Вказує, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який в очах громадськості дискредитує діяльність правоохоронних органів, що сприяє формуванню негативної думки серед суспільства та усієї гілки виконавчої влади України, що у свою чергу підриває авторитет держави.

Слідчим суддею не в повній мірі враховано обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання йому винуватим, вчинення злочину групою осіб, які є працівниками правоохоронного органу, що є аморальним та неприпустимим.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисників, які заперечували проти її задоволення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За матеріалами справи встановлено, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000066 від 15.08.2024 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за фактом того, що з метою штучного нарощування показників службової діяльності, працівники правоохоронного органу схиляли заявника до збуту місцевим громадянам боєприпасів чи вибухових засобів, які самі ж передали заявнику, для того, щоб у подальшому виявити та затримати таких громадян на спробі зберігання чи збуту заборонених до обігу предметів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що із заявою про вчинення працівником правоохоронного органу злочину звернувся громадянин ОСОБА_12 , який повідомив, що старший оперуповноважений в ОВС відділу міграційної поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_11 з метою підвищення показників службової діяльності змушує його збувати місцевим громадянам заборонені до обігу предмети - боєприпаси.

При цьому, як вбачається із показань ОСОБА_12 , ОСОБА_11 відомо про те, що заявник притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, у зв`язку з чим він погрожує йому штучним створенням проблем, в тому числі і притягненням його до кримінальної відповідальності за невиконання вказівок ОСОБА_11 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 14.08.2024 під час зустрічі в м. Городище, Черкаського району, Черкаської області ОСОБА_11 , з метою штучного нарощування показників своєї роботи у сфері розкриття злочинів, пов`язаних із незаконним обігом зброї та боєприпасів, надав вказівку заявнику ОСОБА_12 підкинути місцевому мешканцю ОСОБА_13 бойову гранату, яку в подальшому ОСОБА_11 повинен виявити під час зберігання, або навіть збуту. При цьому, ОСОБА_11 був обізнаний про те, що ОСОБА_12 не має у володінні бойової гранати, а тому повідомив, що самостійно передасть йому її.

Усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_11 , ОСОБА_12 звернувся до Черкаського управління ДВБ НП України та повідомив про вказані незаконні дії, що і стало підставою для початку досудового розслідування.

У подальшому, в рамках проведення комплексу слідчих (розшукових) дій було встановлено наступне.

ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , будучи працівниками правоохоронного органу та представником влади, обіймаючи посади у Національній поліції України, що передбачають їх обов`язок щодо виявлення та припинення кримінальних правопорушень, в тому числі, пов`язаних із незаконним обігом зброї, боєприпасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, діючи всупереч посадовим обов`язкам та чинному законодавству, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 14.08.2024 вступили між собою у злочинну змову, після чого діючи спільно, з мотивів підвищення показників службової діяльності у сфері розкриття злочинів, пов`язаних із незаконним обігом зброї, боєприпасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв та отримання за це преференцій від керівництва, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, вирішили вчинити кримінальне правопорушення носіння, зберігання, придбання, передачу вибухової речовини та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

З цією метою, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 заздалегідь домовилися про спільне вчинення вказаного кримінального правопорушення, яке полягало у необхідності придбати, носити (транспортувати у транспортному засобі), зберігати та передати вибухову речовину корпус гранати РГ-42 та вибуховий пристрій запал типу УЗРГМ громадянину ОСОБА_12 , після чого схилити його до подальшої передачі цих предметів місцевим мешканцям Черкаського району Черкаської області для документування нібито протиправної діяльності у сфері незаконного обігу зброї, боєприпасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв.

У зв`язку з цим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 дійшли згоди про виконання кожним із них обов`язкових елементів вчинення протиправних дій, які полягали у тому, щоб ОСОБА_11 придбав, носив (транспортував у транспортному засобі) та зберігав у обраному ним місці вибухову речовину корпус гранати РГ-42 та вибуховий пристрій запал типу УЗРГМ, після чого, спільно із ОСОБА_7 носив (транспортував у транспортному засобі) та передав ОСОБА_12 зазначені засоби.

На виконання спільного злочинного задуму, у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, але не пізніше 14.08.2024, ОСОБА_11 придбав вибухову речовину корпус гранати РГ-42 та вибуховий пристрій запал типу УЗРГМ, після чого 14.08.2024 перевіз їх у автомобілі Рено Дастер до АДРЕСА_3 , де заховав та залишив на зберігання у визначеному ним місці, на безхазяйній території, яка розташована на західній околиці АДРЕСА_3 .

У період з 21.08.2024 по 25.09.2024 ОСОБА_11 періодично контактував із ОСОБА_12 та надавав йому вказівки щодо подальших дій із вказаною вибуховою речовиною корпусом гранати РГ-42 та вибуховим пристроєм запалом типу УЗРГМ, після того, як передасть йому їх.

Разом з тим, ОСОБА_11 , діючи з відома та сприяння ОСОБА_7 , повідомив ОСОБА_12 , що об`єктом їх документування є місцевий громадянин ОСОБА_15 , якому потрібно будь-що передати придбані ОСОБА_11 корпус гранати та запал, а також якого необхідно схилити до збуту цих предметів особі, на яку вони вкажуть.

З метою належного документування вказаної нібито незаконної діяльності ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 забезпечили внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000411 від 18.09.2024 щодо ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 263 КК України.

Після цього, 25.09.2024 близько 10 год 30 хв ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , діючи спільно та умисно, на виконання свого злочинного задуму, з метою штучного створення видимості розкриття кримінального правопорушення, яке не могло відбутись без їх активних злочинних дій, прибули на автомобілі Рено Дастер із встановленим р.н. НОМЕР_1 до безхазяйної території, яка розташована на АДРЕСА_3 , де 14.08.2024 ОСОБА_11 залишив на зберігання вибухову речовину корпус гранати РГ-42 та вибуховий пристрій запал типу УЗРГМ.

Перебуваючи там, ОСОБА_11 помістив вказані вибухову речовину корпус гранати РГ-42 та вибуховий пристрій запал типу УЗРГМ до автомобіля Рено Дастер із встановленим р.н. НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_7 перевезли їх у автомобілі Рено Дастер із встановленим р.н. НОМЕР_1 до будівлі за адресою: АДРЕСА_3 .

За вказаною адресою, близько 10 год 45 хв ОСОБА_11 та ОСОБА_7 передали вказані вибухову речовину ОСОБА_12 , для того, щоб той близько 12 год 00 хв зустрівся із ОСОБА_17 та передав йому їх. Після цього, згідно із вказівками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 необхідно буде схилити ОСОБА_16 до збуту цих предметів третій особі, яка за словами ОСОБА_11 є їх закупним.

26.09.2024 о 10 год 47 хв ОСОБА_11 та ОСОБА_7 було затримано на місці вчинення кримінального правопорушення після передачі ОСОБА_12 зазначених вище предметів.

Тоді ж, в ході огляду місця події ОСОБА_12 було добровільно видано вказані вибухову речовину корпус гранати РГ-42 та вибуховий пристрій запал типу УЗРГМ, які у подальшому було вилучено.

Згідно з довідоками від 25.09.2024 про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів №№ 368, 369 та акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів № 456 від 25.09.2024, що видані відділом вибухотехнічної служби ГУНП в Черкаській області, виявлені в ході огляду місця події предмети є корпусом гранати РГ-42, тобто вибуховою речовиною та запалом типу УЗРГМ, тобто вибуховим пристроєм.

26.09.2024 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у придбанні, носінні та зберіганні вибухової речовини і вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у носінні та передачі вибухової речовини і вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, вчиненими групою осіб за попередньою змовою між собою.

26.09.2024 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у носінні та передачі вибухової речовини і вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, вчиненими групою осіб за попередньою змовою між собою.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про злочин від 14.08.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 19.08.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 25.09.2024; протоколом огляду місця події від 25.09.2024; матеріалами виконаних доручень слідчого/прокурора; матеріалами проведення інших слідчих дій, які на даний час неможливо надати з огляду на обмеження до них доступу; іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частина перша статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 статті 194 КПК України встановлює, що, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 цілодобовий арешт.

На думку колегії суддів цілодобовий домашній арешт щодо ОСОБА_7 зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти ризику можливої втечі чи переховування від органу досудового слідства, ризику можливого незаконного впливу на свідків, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, знищити документи тощо.

Наявність на даній стадії у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого та ніким з учасників не оспорюється, а тому не перевіряється апеляційним судом.

Апеляційний суд вважає доведеним стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, однак вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 має міцні й сталі соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких має інвалідність, що на думку колегії суддів, може бути стримуючим фактором, який запобігатиме ризику переховування від органу досудового розслідування.

Заборона цілодобово залишати житло, а також заборона спілкування з визначеним колом осіб, які мають відношення до цього кримінального провадження, наразі нівелює ризик можливого впливу на основного свідка у кримінальному провадженні, про якого зазначає прокурор. А щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, знищити документи тощо, то суд зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 на сьогодні уже відсторонений від посади, цілодобово утримується під домашнім арештом, а тому позбавлений можливості мати доступ до кримінального провадження № 0000411 від 18.09.2024.

Надаючи оцінку заявленим в апеляційній скарзі прокурора доводам, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що під час апеляційного розгляду скарги прокурор не надав жодних доказів, які б дали підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати найтяжчий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, судова колегія враховує, що підозрюваний ОСОБА_7 присутній під час розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання про погіршення його становища, що в свою чергу характеризує його як особу, яка навпаки не намагається переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Отже, доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу тримання під вартою апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах та не доведені прокурором під час апеляційного розгляду скарги.

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів, приходить до висновку про залишення запобіжного заходу, який визначив слідчий суддя.

На думку апеляційного суду, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, його служба в правоохоронних органах, не можуть бути єдиними підставами для застосування відносно останнього найбільш суворого запобіжного заходу а повинні оцінюватись в сукупності з наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, матеріалами, які характеризують особу підозрюваного та його поведінку після вчиненого.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції залишає ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 193, 194, 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2024 року, якою відмовлено в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та застосовано цілодобовий домашній арешт, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: