Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням системи "Електронний суд" матеріали кримінального провадження № 0003039 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Чкаловськ Таджикської РСР,

що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.5 ст.185, ч.2 ст.15 п.п.5, 6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.28 ч.2 ст.201, ч.2 ст.332 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 5 вересня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Дарницьким районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.5 ст.185, ч.2 ст.15 п.п.5, 6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.28 ч.2 ст.201, ч.2 ст.332 КК України; ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.3 ст.15 п.п.5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.28 ч.2 ст.201 КК України; ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.3 ст.15 п.п.5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_11 обвинувачується: в організації озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, а також участі у такій банді та у вчинюваних нею нападах; у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчинених з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, із застосуванням зброї, організованою групою; в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства (розбій), спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою; у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб, вчиненій повторно, організованою групою; в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, поєднаному з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, вчиненому організованою групою; у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів, з метою полегшити вчинення іншого злочину, організованою групою; в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, у великих розмірах, організованою групою; у замаху на вчинення умисного вбивства способом, небезпечним для життя багатьох осіб, з корисливих мотивів, на замовлення, організованою групою, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; в незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту психотропної речовини в особливо великих розмірах; у придбанні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу в складі організованої групи; у контрабанді, тобто переміщенні через митний кордон України поза митним контролем зброї та боєприпасів, вчиненому організованою групою; в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України щодо кількох осіб.

Так, ОСОБА_11 на території м. Києва з метою: викрадення ОСОБА_12 , незаконного позбавлення його волі та вимагання за його звільнення чужого майна; заволодіння майном ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , поєднаного із насильством, небезпечним для їх життя та здоров`я; умисного вбивства з корисливих мотивів ОСОБА_14 ; таємного викрадення майна ТОВ "АТЛ-Сервіс" у великих розмірах; умисного вбивства на замовлення громадянина Республіки Молдова ОСОБА_15 , - організував озброєну банду, підшукавши осіб, матеріали кримінального провадження щодо яких виділено в окреме провадження, інших невстановлених осіб, ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також осіб на ім`я ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були залучені слідчим на підставі ст.275 КПК України для конфіденційного співробітництва, які об`єдналися у стійку організовану групу - озброєну банду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2024 за наслідками розгляду клопотань прокурора ОСОБА_11 і ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 03.11.2024 включно, визначено розміри застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на них обов`язків, відповідно, 1 211 200 і 1 059 800 гривень, зазначено, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинувачених у разі внесення застави, та наслідки їх невиконання.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 вбачається, що він просить ухвалу суду першої інстанції про продовження йому строку тримання під вартою скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід, а саме, домашній арешт або заставу у помірному розмірі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на положення ст.183 КПК України, якою визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також на Закон № 838-VIII від 26.11.2015, згідно з яким його перебування під вартою з 07.04.2017 дорівнює майже 15 рокам позбавлення волі. З цього робить висновок, що майже відбув максимальний строк покарання, передбачений КК України, проте протягом цього строку сторона обвинувачення не надала доказів його причетності до інкримінованих злочинів. Зазначає, що має дозвіл на проживання в Україні з 1998 року, постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами в клопотанні про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів та спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, з чого зробив категоричний і однозначний висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою в змозі забезпечити їх уникнення.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого про відсутність доказів його причетності до інкримінованих кримінальних правопорушень. Не вправі давати таку оцінку і суд першої інстанції, оскільки під час судового розгляду докази тільки досліджуються, а оцінка їм може бути надана лише в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі "Панченко проти Росії").

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "W. проти Швейцарії"). Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти "за"і "проти"наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (п.152 рішення ЄСПЛ у справі "Лабіта проти Італії").

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, усвідомлює тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі доведення винуватості, яким може бути позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, стадію судового розгляду, яка розпочалася з початку, у зв`язку з чим потерпілі та свідки ще не допитувались. Обвинувачений є особою без громадянства, одружений, має малолітнього сина та постійне місце проживання, але ніде не був працевлаштований і не мав постійного заробітку, не судимий згідно зі ст.89 КК України.

Справедливо суд зауважив на характер та обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, суспільний резонанс, незворотні та непоправні наслідки у виді смерті людини, тривалість злочинної діяльності та її організаційну форму, кількість учасників, а також високу вірогідність вжиття ОСОБА_11 заходів з метою перетину державного кордону України та залишення її території, що посилюється введенням в Україні воєнного стану.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_11 може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників судового провадження та вчинити інші кримінальні правопорушення, ці ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Також суд зменшив ОСОБА_11 розмір застави як альтернативу триманню під вартою, який узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання у особи сховатися (справа "Мангурас проти Іспанії").

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 5 вересня2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3