Справа № 519/648/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2024 м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2024 за № 0000137, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець за національністю, з середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 в період з 2022 року по теперішній час перебуваючи за адресою свого мешкання АДРЕСА_1 систематично вчиняв психологічне насильство стосовно своєї матері ОСОБА_4 .

Зокрема, 09.06.2023 о 22.10 год. ОСОБА_5 знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_4 , висловлювався нецензурною лайкою. За вказаним фактом, постановою Южного міського суду Одеської області від 12.06.2023 у справі № 519/1012/23 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

У продовження своїх умисних протиправних дій, спрямованих на систематичне вчинення домашнього насильства, 17.11.2023 о 17.00 год. ОСОБА_5 знаходячись за адресою АДРЕСА_1 вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_4 , під час якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, гучно стукав у двері квартири, тим самим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, повторно протягом року. За вказаним фактом, постановою Южного міського суду Одеської області від 23.11.2023 у справі № 519/1912/23 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

У подальшому, 13.02.2024 близько 18:30 годин ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру повторно протягом року по відношенню до своєї матері ОСОБА_4 , висловлювався нецензурною лайкою, ображав її, принижував, вигнав з квартири. За вказаним фактом, постановою Южного міського суду Одеської області від 12.03.2024 у справі № 519/258/24 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

У продовження свого злочинного умислу, спрямованого на систематичне вчинення домашнього насильства відносно свої матері ОСОБА_5 16.03.2024, будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо останньої, перебуваючи за місцем колишнього спільного проживання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, та свідомо бажаючи їх настання, знову вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_4 у ході якої здійснював психологічне насильство, що виразилося в образах останньої грубою нецензурною лайкою та погрозами фізичної розправи, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя ОСОБА_4 ..

Таким чином вбачається, що 16.03.2024 ОСОБА_5 перебуваючи за місцем колишнього спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, вчиняв психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_4 .

Систематичні протиправні дії ОСОБА_5 призвели до психологічних страждань його матері ОСОБА_4 , погіршення якості її життя, що виявилось у втраті повноцінного сну та відпочинку, перебування у пригніченому тривожному стані, емоційній невпевненості, постійному стресі, яке мало місце в період з 2022 року по теперішній час.

Потерпіла ОСОБА_4 в судових дебатах просила суворо не карати обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю за фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, надав пояснення щодо місця, часу, способу його вчинення так, як вони встановлені судом. У вчиненому щиро розкаюється, просить застосувати мінімальну міру покарання та запевняє суд, що зробив відповідні висновки та почув свою матір.

Показання ОСОБА_5 є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за вищевикладених обставин, прокурор також не оспорює фактичні обставини провадження, суд за згодою учасників судового провадження визнає недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин справи. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Згідно висновку Касаційного кримінального суду у складі ВС систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП (постанова ККС ВС від 28.05.2024 у справі 522/2378/22).

Психологічне насильство включає словесні та невербальні образи, погрози, у тому числі що до третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, - якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинивши емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В розумінні ст. 126-1 КК України особами, які перебувають у сімейних відносинах, є не лише подружжя, а й батьки та діти, інші особи, які проживають однією сім`єю.

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст. 126-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття та визнання вини.

Обставин, які передбачені ст. 67 КК України та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами статтями 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, думку потерпілої, обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання та належну процесуальну поведінку.

Судом також враховується, що обвинувачений офіційно не одружений, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, раніше судимий, по місцю проживання характеризується негативно, на профілактичному обліку у лікаря-психіатра та (або) лікаря-нарколога не перебуває, є особою з інвалідністю другої групи.

На підставі викладеного, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність вважає, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням статей 75, 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.

Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив насильство відносно своєї матері, що призвело до психологічних страждань ОСОБА_4 , погіршення якості її життя, що виразилось у змінах в її емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості, у неї погіршився стан життя, суд дійшов висновку, що до обвинуваченого, як до особи, яка вчинила домашнє насильство необхідно застосувати обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 обмежувальних заходів, суд враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер. Домашнє насильства починається з «незначних дрібниць». Потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти. Тому, з урахуванням викладеного та обставин вчиненого кримінального правопорушення, системний характер таких дій з боку обвинуваченого, високого ризику вірогідності повторюваності вчинення домашнього насильства, суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 обмежувального заходу у вигляді проходження програми для кривдників на максимально визначений ч. 3 ст. 91-1 КК України строк.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, витрати на залучення експерта відсутні.

Відомості про речові докази, майно, на яке накладено арешт, інші процесуальні витрати у суду відсутні, тому дані питання судом не вирішувалися.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Початок іспитового строку засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк 3 (три) місяці.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Южний міський суд Одеської області, з особливостями, передбаченими ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками судового провадження. У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_7