Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/718/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 вересня 2024 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 листопада 2024 року включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В проваджені Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріли кримінального провадження 0000227 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні Кіровського районного суду м. Кіровограда прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу.

Клопотання мотивовано тим, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також тяжкістю покарання, що може загрожувати ОСОБА_8 , в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. Прокурор вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 вересня 2024 року продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 16 листопада 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Судове рішення мотивовано тим, що кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_8 є: умисними, особливо тяжкими, закінченими, корисливими, одне з яких вчинене з особливою жорстокістю та посягає на найвищі соціальні цінності життя і здоров`я потерпілого, що значно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки. Крім того, хоча ОСОБА_8 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, однак не одружений та не має на утриманні малолітніх дітей, тобто не має стійких соціальних зв`язків, а тому у суду є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжити вчиняти інші злочини, ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню. В ухвалі слідчого судді про застосування відносно обвинуваченого міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яка набрала законної сили, ретельно та докладно наведені підстави та ризики застосування саме цього виду запобіжного заходу, у теперішній час обставини справи та особистість обвинуваченого змін не зазнали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судове засідання в суді першої інстанції на думку апелянта провели незаконно, оскільки його завчасно не повідомили про відео конференцію та він просив бути присутнім в судовому засіданні.

Також йому не надано конфіденційне спілкування з його захисником, і це пряме порушення його прав.

Більш того, ризики заявлені стороною обвинувачення жодним чином не підтвердженні.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання, які надійшли на електронну адресу апеляційного суду і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтовано обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 30000227 від 22.03.2029 та повинно бути перевірено в ході судового розгляду справи.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру або якій пред`явлено обвинувачення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи обвинуваченого про перевірку доказів на підтвердження його вини, колегією суддів не можуть бути враховані, оскільки вина може бути встановлена виключно під час розгляду матеріалів кримінального провадження по суті.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність наведених прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.

Доводи обвинуваченого та його захисника про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 колегією суддів не можуть бути враховані.

Не визнання вини, та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Доводи про те, що ОСОБА_8 надає показання у суді першої інстанції є такими, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами клопотання.

Так, ОСОБА_8 розуміючи, що злочини передбачені п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України є умисними, особливо тяжкими може вчинити спроби направленні на переховування від суду.

ОСОБА_8 офіційно не працює, а тому у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу може вчинити спроби на переховування від органів досудового розслідування та вчинити нові кримінальні правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

А, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого, оскільки останній не працює, не одружений.

При цьому, немає відомостей, які підтверджують можливість іншої особи забезпечити належне виконання процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є особливо тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи апеляції про те, що судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_8 колегією судді не можуть бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявний високий ризик можливості переховування від суду та з метою уникнення кримінальної відповідальності, наявний ризик впливу на свідків, а також за відсутності коштів ризик вчинення нового кримінального правопорушення.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Доводи обвинуваченого та захисника про визнання доказів недопустимими , оскільки в порушенні ст. 290 КПК України обвинуваченому та захиснику не було відкрито матеріали справи, колегія суддів не враховує, оскільки ці питання повинні бути вирішені судом першої інстанції за результатами проведення повного удового слідства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що судове засіданні проведено в режимі відеоконференцзв`язку, як підстава для скасування судового рішення та обрання запобіжного заходу не пов`язаного, колегією суддів не можуть бути враховано оскільки проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку жодним чином не порушує права обвинуваченого, оскільки останнім надано можливість висловлювати свою думку, наводити аргументи в ході розгляду клопотання сторони обвинувачення.

Вказані доводи про проведення судового засідання в режимі відеконференції без його згоди, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки в умовах воєнного стану з метою забезпечення безпеки обвинуваченого, суд має право одноособово ухвалити рішення про проведення відео конференції незалежно від думки учасників процесу.

Також, не можуть бути враховані доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що судом не надавалось можливість конференційного спілкування його зі своїм захисником, оскільки с журналу судового засідання не вбачається, що обвинуваченим порушувалось вказане питання.

Тому, твердження обвинуваченого про те, що йому не дали право на конфіденційне спілкування з адвокатом є безпідставні, оскільки таких клопотань від учасників процесу не надходило. Крім того, в суді апеляційної інстанції був присутній захисник, який з обвинуваченим повністю узгодили спільну правову позицію захисту, чим повністю реалізовані права обвинуваченого. При цьому, будь-яких нових обставин які б могли бути підставою для скасування судового рішення не зазначили.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків.

Доводи про не доведеність ризиків колегією суддів не може бути враховано оскільки ОСОБА_8 на даний час становити високу суспільну небезпеку для оточуючих та у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, останній з високою імовірність може вчинити новий особливо тяжкий злочин.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення, що суддя застосував найсуворіший запобіжний захід виключно на суворості можливого покарання.

А тому, колегія суддів погоджується з доводами судді про застосування запобіжного задуху саме у вигляді тримання під вартою та вважає необґрунтованими доводи про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики передбачені п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагатися переховуватися в іншій країні, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2022 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 вересня 2024 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 листопада 2024 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4