Справа № 147/984/24
Провадження № 1-кп/147/89/24
В И Р О К

іменем України

16 вересня 2024 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 22.05.2024, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Аршан, Тункінського району, Бурятія РФ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 19.11.2015 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки. 06.12.2016 ухвалою Літинського районного суду Вінницької області скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та направлено для відбування покарання за вироком суду в порядку ч.2 ст.78 КК України. Звільнений 17.03.2022 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 21.04.2024 біля 14 год. після розпиття алкогольних напоїв віз ОСОБА_6 до дому по АДРЕСА_1 , та помітиши, що у неї з карману куртки випав мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 12», у нього виник раптовий умисел вчинити крадіжку чужого майна, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи умисно, протиправно, таємно, з корисливих мотивів, маючи на меті власне збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, в період дії воєнного стану, який діє відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2024 та Закону України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та який в подальшому було неодноразово продовжено, а востаннє відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 №49/2024 та Закону України №3564-IX від 06.02.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 строком на 90 діб», шляхом вільного доступу, викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 12» вартістю 4762,16 грн. Після цього, ОСОБА_4 розпорядився вказаним майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 4762,16 грн.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Позиції сторін кримінального провадження.

Позиція сторони обвинувачення.

Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 18 липня 2024 року начальником СВ відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 та затверджений прокурором Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

За змістом обвинувального акту, який підтримав прокурор, орган досудового розслідування вважав установленим те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині доведена в повному обсязі.

Під час виступу у судових дебатах прокурор зазначив, що будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі, надав показання про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, які узгоджуються з відомостями, викладеними в обвинувальному акті. Щиро покаявся у вчиненому. Обставиною, що згідно зі ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття. Обставиною, що згідно зі ст.67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 , є рецидив кримінальних правопорушень. При дослідженні характеризуючих на особу ОСОБА_4 матеріалів установлено, що він посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, складеною досудовою доповіддю органу пробації, просить визнати ОСОБА_4 винним та призначити покарання: за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Також просить стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи 1514,56 грн (Висновок судової товарознавчої експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ МЮУ від 29.05.2024 №1853/24-21). Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Редмі 12», ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , світлого кольору у чохлі чорного кольору, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з № НОМЕР_3 та флешкартою «microSD 16GB», на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 24.05.2024, просить повернути ОСОБА_6 , скасувавши арешт накладений слідчим суддею.

Позиція сторони захисту.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальноному правопорушенні визнав повністю, фактичні обставини вчинення злочину та його правову кваліфікацію не оспорює.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся, повідомив про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення. Надав показання, що 21 квітня ОСОБА_9 зустріла його в центрі села Четвертинівка та попросила відвезти її на окраїну села до дому. Зазначив, що з урахуванням погодніх умов (йшов дощ), він погодився відвезти на мотоциклі ОСОБА_10 , однак під час руху вони впали і він побачив, як з кармана ОСОБА_6 випав мобільний телефон. Про це він нічого потерпілій не сказав, відвіз її, потім поїхав до дому переодягнувся і забрав телефон собі, водночас зазначив, що телефон був у робочому стані, без паролів доступу, трішки тріснолу скло, він збив все до заводських налаштувань, викмнув сім-картку, яка там була і вставив свою сім-картку і картку пам`яті. На запитання ОСОБА_6 , чи він не бачив її телефона, повідомив, що він його не бачив. Користувався цим телефоном місяць, сподівався що його ніхто не буде шукати. У травні, на його місце роботи приїхали поліцейські і запитали його за телефон, показали йому марку і показали час коли він вставив в нього свою сім-картку. Він добровільно видав телефон, відразу визнав свою вину, у потерпілої попросив вибачення за вчинене. Шкоду не відшкодовував.

Обвинувачений наголосив, що вину він визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, піддав критичній оцінці свої дії, наголосив, що більше так не буде чинити.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Під час виступу у судових дебатах обвинувачений зазначив, що щиро кається у вчиненому, вину визнає повністю, стверджує, що більше такого не повториться.

В останньому слові обвинувачений повторив, що щиро кається, просить не позбавляти його волі, стверджує, що виправиться.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 зазначив, що його підзахисний повністю визнавав та визнає вину, активно сприяв на досудовому розслідуванні, щиро розкаюється у вчиненому, потерпіла жодних претензій до обвинуваченого немає, а тому просив призначити йому мінімальне покарання та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з мінімальним іспитовим строком, із покладеними судом обов`язками.

Позиція потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи про обвинувачення ОСОБА_4 за її відсутності. Висловилася, що претензій до обвинуваченого немає, просить покарати його відповідно до закону (а.с. 36).

Висновки суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 та «Боротюк проти України» від 16.12.2010, де зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, судовий розгляд обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням ухвали слідчого судді про арешт майна, постанови про визнання речовими доказами, довідки про вартість витрат на проведення експертизи та матеріалів, які характеризують обвинуваченого, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиного ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.4 ст. 185 КК України.

Таким чином суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд вважає, що згідно зі ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є його щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів.

Мотиви призначення покарання обвинуваченому.

Згідно із ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання особі, що вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і для попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст.12 КК України відносяться до: тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років (ч.4 ст.185 КК України).

Також суд враховує особу обвинуваченого, який: має постійне місце проживання; раніше судимий 19.11.2015 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки. 06.12.2016 ухвалою Літинського районного суду Вінницької області скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та направлено для відбування покарання за вироком суду в порядку ч. 2 ст. 78 КК України. Звільнений 17.03.2022 по відбуттю строку покарання; під наглядом в психіатричному кабінеті КНП «Тростянецька лікарня» не перебуває та за останні п`ять років за допомогою не звертався; за наркологічною допомогою в КНП «Тростянецька лікарня» не звертався; на військовому обліку не перебуває та станом на 27.05.2024 на військову службу під час мобілізації другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 не призивався; не перебуває на обліку як безробітний в ІНФОРМАЦІЯ_3 та не звертався з приводу пошуку роботи; відповідно до листа Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.05.2024 №529-28.11-35, в архіві відділу та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутній актовий запис щодо факту реєстрації НОМЕР_4 громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; за місцем проживання характеризується позитивно, а саме відповідно до листа виданого Четвертинівським старостинським округом Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 23.05.2024 №02-29/70 ОСОБА_4 проживає без реєстрації в селі Четвертинівка, характеризується з доброї сторони, працевлаштований не офіційно, неодружений, скарг на особу від громадян не зареєстровано, поведінка в побуті та громадських місцях добра, компроментуючі матеріали відсутні.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, а також повне визнання вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відсутність претензій зі сторони потерпілої. З висновку викладеного у досудовій доповіді щодо обвинуваченого, складеного на виконання ухвали суду, вбачається наступне: дослідження інформації, що характеризує Бабаригу Вадима з позитивної сторони за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, свідчить про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання, суд, враховуючи вимоги ст.65 КК України, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України, пов`язане з ізоляцією від суспільства, враховуючи відсутність обмежень визначених ст. 63 КК України, зі звільненням від відбування покарання в порядку ст. 75 КК України та покладенням передбачених ст.76 КК України обов`язків, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого, буде достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Ухвалюючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд наголошує, що згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 суд вказав, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Вважаю за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, і на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Підстав для обрання пом`якшуючого покарання, в тому числі із застосуванням ст. 69 КК України, судом не встановлено.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Підстав для застосування заходів кримінально-правового характеру відповідно до вимог ст. 96-3 КК України не встановлено.

Пропонована винагорода викривачу не визначалась у зв`язку з відсутністю викривача у кримінальному провадженні.

Загальний розмір процесуальних витрат на залучення експертів в кримінальному провадженні, які відповідно до вимог ст. 124 та ст. 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого, становить 1514,56 грн, що складається з: витрат на проведення судової товарознавчої експертизи (Висновок судової товарознавчої експертизи Вінницького відділення КНДІСУ МЮУ від 29.05.2024 №1853/24-21).

Згідно із ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 судом не обирався та підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

На підставі наведеного та керуючись статтями 100, 124, 127-128, 174, 349, 368, 369, 371, 374, 394, 615 КПК України, статтями 1, 12, 50, 65-67, 70-74, ч.4 ст.185 КК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок перебігу іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової експертизи у розмірі 1514,56 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 56 копійок).

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 травня 2024 року.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

мобільний телефон марки «Редмі 12», ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , світлого кольору у чохлі чорного кольору, який зберігається у камері зберігання речових доказів Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області - повернути власнику ОСОБА_6 ;

сім-карту оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_3 та флешкарту «microSD 16GB», які зберігаються у камері зберігання речових доказів Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області - повернути власнику ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1