ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7026/24 (1-кс/953/5848/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/915/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено частково задовольнити клопотання застосовати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 181680 гр. (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят гривень), які необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Харківській області (одержувач: ТУ ДСА України в Харківській області; код одержувача: 26281249; банк одержувача: ДКСУ м. Київ; МФО одержувача: 820172; Р/р: UА 0006674 (справа № 953/7026/24 н/п 1-кс/953/5848/24).

Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не тримається під вартою, що не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави він зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки в межах строку досудового розслідування, тобто до 05 жовтня 2024 року включно:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває м. Краматорськ, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватися в спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану, даних про особу підозрюваного, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає можливим визначити заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України - в розмірі, визначеному п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, 60 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 181680 гр. (3028 гр. х 60 = 181680 гр.). Такий розмір застави буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

З прийнятим рішенням не погодився адвокат ОСОБА_7 , який і подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді.

Постановити нову ухвалу якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що неможливо переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення котре йому інкримінується.

ОСОБА_8 має постійне місце роботи та місце мешкання, має неповнолітню дитину, та стійкі соціальні зв`язки. Крім того, кримінальне провадження внесене до ЄРДР 05.07.2023, тобто на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу минуло більше ніж один рік. За цей період проводились слідчі дії, допитувались свідки, проводились обшуки про котрі ОСОБА_8 був обізнаний, однак за цей період часу він нікуди не скрився, продовжував ходити на роботу та виконувати свої посадові обов`язки. Зазначає, що органом досудового розслідування не надано жодного документального підтвердження, а саме відсутні будь які заяви та повідомлення свідків стосовно того, що на них здійснюється будь-який тиск зі сторони ОСОБА_8 на протязі більш ніж річного розслідування даного кримінального провадження.

Також вказує, що ОСОБА_8 має родину, неповнолітню дитину, є особою з інвалідністю, тобто має захворювання і для його лікування потребує постійного вживання ліків. А крім того на утриманні ОСОБА_8 знаходиться його мати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребує постійного стороннього догляду, тобто має захворювання і для її лікування потрібні кошти.

На сьогоднішній день в ОСОБА_8 не має фінансової можливості внести заставу у зазначеній в клопотанні сумі. ОСОБА_8 є особою з інвалідністю 3 групи, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має двох дітей, один з яких неповнолітній, на утриманні ОСОБА_8 знаходиться неповнолітній син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребує постійного стороннього догляду, має постійне місце проживання, має постійне місце роботи (служби), за місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, судимостей не має. Вважає, що а ні слідчим а ні прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст. 196 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частини 4 статті 191 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

Так, враховуючи міру покарання, у випадку подальшого можливого доведення провини ОСОБА_8 у встановленому законом порядку перед судом, ступінь тяжкості інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а також факт усвідомлення вказаних обставин підозрюваним, існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик незаконного впливу на свідків є об`єктивним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до ОСОБА_8 який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений, має неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вищу освіту, працює на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що зазначені дані про особу підозрюваного, не зменшують існування вищезазначених ризиків, оскільки вони існували і на час вчинення дій згідно з підозрою, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють при обрані підозрюваним моделі поведінки, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують застосування до підозрюваного саме такого запобіжного заходу як застава.

Слідчий суддя дійшов висновку за необхідне визначити заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 гр. (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят гривень)грн з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.183 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину становить від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

КПК визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного проживання людини.

Слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про особу та наявні докази, про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про те, що обраний судом розмір застави для підозрюваного не відповідає його майновому стану і є завідомо непомірним для нього, є безпідставними, оскільки він обраний судом у межах встановлених відповідно до положень ч.5 ст.182 КПК України, а доводи апелянта з цього приводу мають суто суб`єктивний характер.

Підстав для зменшення розміру застави, визначеної судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу, про що ставить питання захисник, на цьому етапі провадження колегія суддів не вбачає, оскільки матеріали кримінального провадження підтверджують наявність обставин, які дають підстави вважати, що саме обраний судом розмір застави зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і такими, що не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про необхідність зміни запобіжного заходу.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: