Номер провадження: 11-кп/813/1347/24
Справа № 502/65/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_8 та заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 05.02.2024 у кримінальному провадженні №0000035 від 04.01.2024 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кілія Одеської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не одруженої, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і призначено їй покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засуджену ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винною у тому, що вона в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», діючи умисно, систематично, у період часу з 08.01.2023 по 03.01.2024, на ґрунті особистих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_10 , з метою завдання останньому фізичних та психологічних страждань, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила психологічне та фізичне насильство відносно ОСОБА_10 , який є її рідним батьком та з яким вона спільно проживає впродовж останніх семи років, що виявилось в образах нецензурною лайкою.

Так, 08.01.2023 приблизно о 19 годині 10 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`янінні, вчинила домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_10 , а саме, виражалася на його адресу грубою нецензурною лайкою, чим вчинила щодо останнього психологічне насильство. За вчинення даного протиправного діяння, постановою Кілійського районного суду Одеської області від 17.01.2023 ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Надалі, 13.07.2023 приблизно о 20 годині 20 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинила домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_10 , а саме, виражалася на його адресу грубою нецензурною лайкою, чим вчинила щодо останнього психологічне та фізичне насильство. За вчинення даного протиправного діяння постановою Кілійського районного суду Одеської області від 01.08.2023, ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Крім цього, 16.10.2023 приблизно о 18 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинила домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_11 , а саме, виражалася на його адресу грубою нецензурною лайкою, чим вчинила щодо останнього психологічне насильство. За вчинення даного протиправного діяння постановою Кілійського районного суду Одеської області від 12.12.2023 року ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Разом з тим, ОСОБА_7 , незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, належних висновків не зробила, і, діючи систематично, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_10 , 03.01.2024 приблизно о 18 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого батька ОСОБА_10 психологічне насильство, що виразилось у словесних образах нецензурними словами, які принижують честь і гідність особи.

Умисні, систематичні дії ОСОБА_7 призвели до психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілого ОСОБА_10 , що зокрема виразилось у емоційній невпевненості через нездатність захистити себе та в побоюваннях за свою безпеку, а також у негативних переживаннях та емоційній напруженості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації її дій прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи обґрунтовує тим, що згідно з ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 є матір`ю малолітньої дитини, а саме - малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (повних 11 років).

Таким чином, ОСОБА_7 є жінкою, яка має дитину віком до чотирнадцяти років, у зв`язку з чим до неї не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі.

Проте суд першої інстанції цієї обставини не врахував та у порушення вимог частини 3 статті 61 КК України призначив обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, чим порушив правила призначення покарання.

Просить вирок змінити в частині призначення покарання змінити та призначити у виді двохсот годин громадський робіт.

Вважати ОСОБА_7 засудженою до покарання за ст. 126-1 КК України у виді двохсот годин громадських робіт.

Виключити із мотивувальної частини вироку висновок суду про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі.

Під час апеляційного провадження дослідити документи, які характеризують особу обвинуваченої.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Крім того, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації її дій заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні обмежувальних заходів, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до обвинуваченої при призначенні покарання обмежувальні заходи передбачені п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, які б дозволили захистити права й інтереси потерпілої особи.

Просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на 1 рік та покласти обов?язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 76 КК України.

Застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України на строк 3 місяці.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги, обвинувачену, яка не заперечувала проти часткового задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 свою провину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала у повному обсязі та підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченої відносно фактичних обставин кримінальних правопорушень та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченої.

Разом з тим, щодо доводів апеляційних скарг про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 є матір`ю малолітньої дитини, а саме - малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (повних 11 років).

Таким чином, ОСОБА_7 є жінкою, яка має дитину віком до чотирнадцяти років, у зв`язку з чим до неї не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі.

Разом з тим, суд першої інстанції цієї обставини не врахував та у порушення вимог частини 3 статті 61 КК України призначив обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, чим порушив правила призначення покарання.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводом прокурора, про безпідставність не застосування до обвинуваченої при призначенні покарання обмежувального заходу передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, який би дозволив захистити права й інтереси потерпілої особи з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 76 КК України встановлено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов?язки та заборони, передбачені ст. 91-1 цього Кодексу.

Так, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, суд одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених Кримінальним кодексом України, від кримінальної відповідальності чи покарання може застосувати до засудженого, який вчинив домашнє насильство, обмежувальні заходи, зокрема у вигляді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України (організацію, виконання та проходження програми для кривдників забезпечують місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування).

Згідно з ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені ч. 1 цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, судом встановлено, що ОСОБА_7 , в період часу з 08.01.2023 по 03.01.2024 провокувала словесний конфлікт, в ході якого, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, вчинила відносно свого батька ОСОБА_10 , при обтяжуючих обставинах психологічне насильство у вигляді словесних образ, нецензурної лайки чим принижувала його гідність, за що останню було визнано винною та засудженою за ст. 126-1 КК України.

Суд першої інстанції врахувавши вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 умисного систематичного психологічного насильства щодо свого батька, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілого ОСОБА_10 , проте при призначені покарання безпідставно не застосував передбачені п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України обмежувальні заходи до обвинуваченої, які б дозволили захистити права й інтереси потерпілої особи, зазнала психічного насильства, а також спрямовані на виправлення особи, яка вчинила таке насильство, шляхом переосмислення нею своєї поведінки до потерпілої особи, а також із метою запобігання вчиненню нових насильницьких злочинів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 частковому задоволенню, вирок відносно обвинуваченої ОСОБА_7 є таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовільнити.

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовільнити частково.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 05.02.2024 у кримінальному провадженні №0000035 від 04.01.2024, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ст. 126-1 КК України у виді двохсот годин громадських робіт.

Застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України на строк 3 місяці.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4