ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1837/24 Справа № 204/9256/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваної ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0000057 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Первомайське, Одеської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року, було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області майора юстиції ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000057 від 15.01.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_8 .

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0000057, тобто до 18 листопада 2024 року, без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до восьми років та у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України, відповідно намагаючись уникнути покарання може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному проваджені, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Запобігти вище зазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому вважав можливим задовольнити клопотання слідчого та застосувати запобіжний захід у вигляді триманн япід вартою відносно підозрюваної строком на 60 днів. Судом не встановлено дієвих стримуючих чинників, які б забезпечили належну процесуальну поведінку підозрюваної, отже, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недоцільним, та не буде достатнім для запобігання визначеним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що оскільки інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення вчинене проти основ національної безпеки України, розмір застави слідчий суддя не визначав, оскільки застосування застави не відповідатиме тяжкості та характеру вчиненого злочину.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та звільнити підозрювану з-під варти.

Вважає, що ухвала є незаконною та такою що підлягає скасуванню.

На думку апелянта, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого формально, а матеріали додані до клопотання дослідив поверхнево. Слідчий суддя не вислухав думку підозрюваного та його захисника з приводу обґрунтованості клопотання слідчого.

Вказує, що прокурором не доведено наявності існування ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваної, яка має постійне місце проживання та реєстрації, мешкає з цивільним чоловіком, сином та онукою, її незадовільний стан здоров`я, необхідність оперативного втручання та перебування підозрюваної на стаціонарному лікуванні.

18 жовтня 2024 року від захисника ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких останній зазначав, що сторона обвинувачення наполягає виключно на застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак підставою є необґрунтована підозра, оголошена ОСОБА_10 , саме за ч. 1 ст. 114-1 КК України шляхом штучного завищення кваліфікації її дій.

Звертаючись з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий, а також в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею належним чином не мотивується наявність обгрунтованої підозри. Вважає, що стороною обвинувачення штучно завищена кваліфікація дій ОСОБА_8 , яка фактично може й обгрунтовано підозрюється за ч. 3 ст. 358 КК України (нетяжкий злочин), але її дії за ст. 114-1 КК України (тяжкий злочин) кваліфіковані виключно формально без будь-яких доказів наявності об`єктивної сторони цього злочину в діях підозрюваної.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги з доповненнями до неї, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та звільнити підозрювану з-під варти; думку підозрюваної ОСОБА_8 яка підтримала доводи апеляційної скарги захисника, просила скасувати ухвалу слідчого судді та звільнити її з-під варти; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст. 178 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, та санкція ч. 3 ст. 358 КК України, за якою їй повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до 5 років або позбавлення волі на той самий строк, а також санкція ч. 1 ст. 114-1 КК України, за якою їй повідомлено про підозру, передбачає покарання у позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 114-1 КК України, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: витягом з ЄРДР (а.с. 18-20); повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (а.с.21); рапортами про самостійне виявлення кримінального правопорушення (а.с. 26,27,28); постанова про об`єднання матеріалів досудового розслідування (а.с. 31-32); протоколом обшуку від 10.06.2024 року за місцем фактичного мешкання ОСОБА_8 (а.с.41-47); протоколом огляду вилучених предметів та документів під час проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_8 (а.с.48-55); висновком експерта ЗЕС ІСТЕ СБУ в УСБУ у Дніпропетровській області №179 від 27.06.2024 року (а.с. 56-69); протоколом огляду додатку до висновку експерта ЗЕС ІСТЕ СБУ в УСБУ у Дніпропетровській області №179 від 06.08.2024 року (а.с. 70-76); протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 03.07.2024 року (а.с. 77-82); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 (а.с. 83-88); відповіді на запити в порядку ст. 93 КПК України (а.с. 89,90) та іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 358 КК України.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Таким чином доводи апеляційних скарг захисників про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про доведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваної ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, про наявність існування яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Таким чином, всупереч доводам апеляційних скарг, слідчий суддя, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винуватою у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваної ОСОБА_8 в їх сукупності, зокрема, її вік та стан здоров`я, репутацію підозрюваної, майновий стан, яка має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судима, та дійшов правильних висновків, що інші більш м`які запобіжні заходи, у тому числі у вигляді цілодобового домашнього арешту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваної є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, є обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого, були предметом перевірки під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та у цьому провадженні під час зміни запобіжного заходу. Такі висновки перевірені апеляційним судом і вважає законним та обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів зауважує, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Колегія суддів також зазначає, що на даному етапі досудового розслідування правова кваліфікація дій ОСОБА_8 є попередньою і на подальших етапах може бути змінена, а у випадку направлення обвинувального акта до суду остаточну правову кваліфікацію надасть суд відповідно до статей 368, 374 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника щодо недотримання слідчим суддею вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, у зв`язку із не визначенням застави, як альтернативного запобіжного заходу, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі взагалі не навів жодних обґрунтувань неможливості визначення підозрюваній ОСОБА_8 розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Натомість, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 § 3 Конвенції (рішення у справі "Пірузян проти Вірменії", § 105; "S.B.C. проти Сполученого Королівства", § § 23-24). Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (рішення у справах "Тирон проти Румунії", § 37; "Смирнова проти Росії", § 59; "Пірузян проти Вірменії", § 94).

Оцінюючи потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочинів та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини, з огляду на обставини кримінального провадження та ступінь обґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку безальтернативне тримання під вартою підозрюваного не відповідає засадам розумності і пропорційності застосування запобіжного заходу, а також не забезпечує справедливої рівноваги між публічним інтересом демократичного суспільства та необхідністю поважати право на свободу.

Так, ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 358 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким та тяжким злочинами.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Застава як запобіжний захід у розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слугує меті забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Тому її розмір визначається особистістю підозрюваного, його майновим становищем, стосунками з іншими особами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, проживає у цивільному шлюбі, мешкає з сином та онукою, раніше не судима, має ряд хронічних захворювань та потребує стаціонарного лікування.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри, тяжкості інкримінованого злочину, який був вчинений під час дії введеного на території країни воєнного стану, ролі підозрюваної у вчиненні злочину, а також майнового, сімейного стану підозрюваної ОСОБА_8 та наявності вищевказаних ризиків, необхідно встановити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн., який на цьому етапі досудового розслідування, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною ОСОБА_8 покладених на неї обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права підозрюваної ОСОБА_8 .

За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та суд припустився істотних порушень кримінального процесуального закону, що відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.411 та ч.1 ст.412 КПК України, є підставою для скасування судового рішення слідчого судді.

За приписами ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року скасувати на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 411 та ч. 1 ст. 412 КПК України, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та обрання ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до положень ст.183 КПК, та визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 182-183, 194 та 404, 405, 407, 409, 411, 412, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року, - скасувати.

Ухвалити нову, якою клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області майора юстиції ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0000057, тобто до 18 листопада 2024 року.

Встановити заставу у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення підозрюваної ОСОБА_8 з-під варти, покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатись із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3) утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними, потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що у разі не з`явлення її за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на неї цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4