справа № 208/9517/24
№ провадження 1-кс/208/1807/24
УХВАЛА

Іменем України

27 вересня 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління головного управління Національної поліції в Донецької області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, внесеного в ЄРДР за № 0002078 від 13.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище Шепетівського району, Хмельницької області, українця, громадянина України, із вищою освітою, раніше не судимого, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно працевлаштований на посаді будівельник, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся із даним клопотанням, яким просить застосувати у рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР № № 0002078 від 13.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, у відношенні ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави -500 розмірів прожиткового мінімуму.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області перебуває кримінальне провадження № 0002078 від 13.06.2024за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 5 ст. 27 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи цивільною особою, підозрюється у тому, що він точно знав, що Указом Президента України ОСОБА_7 від 24.02.2022 №64/2022 та Законом України про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ введено воєнний стан на всій території України. Указами Президента України ОСОБА_7 , від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023, від 1 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 6 листопада 2023 року № 734/2023, від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, від 5 лютого 2024 року № 49/2024, від 6 лютого 2024 року № 3564-IX, від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб., але маючи на меті мету особистого збагачення, із корисливих мотиві налагодивши продаж товарів гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, а саме легкових автомобілів, ввезених на територію України для потреб ЗСУ. Таким чином ОСОБА_4 залучив до здійснення своїх злочинних дій невстановлену особу ( під час досудового розслідування повні анкетні данні якої не виявилось можливим встановити), для ввезення на територію України автомобілів в якості гуманітарної допомоги, а невстановлена в ході досудового розслідування особа у свою чергу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, надала свою згоду на здійснення перевезення легкових автомобілів через кордон України в якості гуманітарної допомоги та їх подальший продаж на території України з метою отримання прибутку.

Так, ОСОБА_4 , спільно та узгоджено групою осіб, реалізуючи кримінально-протиправний умисел, спрямований на отримання прибутку від продажу товарів гуманітарної допомоги, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, звернувся до невстановленої в ході досудового розслідування особи, як до такої, яка зможе здійснювати перевезення легкових автомобілів через кордон України та продаж ввезених в якості гуманітарної допомоги автомобілів. Невстановлена в ході досудового розслідування особа у свою чергу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, надала свою згоду на здійснення перевезення легкових автомобілів через кордон України та продаж ввезених в якості гуманітарної допомоги автомобілів.

Для реалізації злочинних намірів, направлених на отримання прибутку для себе та третіх осіб, ОСОБА_4 , з метою маскування своєї незаконної діяльності під видом благодійної допомоги, усвідомлюючи те, що відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» гуманітарна допомога цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв`язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров`я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту, з метою здійснення діяльності пов`язаної з отриманням прибутку від продажу транспортних засобів, ввезених на територію України в якості гуманітарної допомоги, у період часу з червня отримала від невстановленої органом досудового розслідування особи звернення від благодійних організацій для ввезення на території України, в якості гуманітарної допомоги визначених транспортних засобів.

Так, ОСОБА_4 у період часу з квітня 2024 року ( більш точні відомості під час досудового розслідування не встановлено) по 25.09.2024 в зоні діяльності Волинської та Львівської митниці Держмитслужби України ввіз на митну територію України як гуманітарну допомогу транспортні засоби, серед яких:

- автомобіль Hyundai GALLOPER 2000 р.в VIN: НОМЕР_1 завезений на територію України 29.05.2024р через митний пункт пропуску «Шегині», Згідно з висновком експерта від 14.08.2024 №СЕ-19/113-24/4457-АВ за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи середня ринкова вартість даного авто, ввезеного як гуманітарна допомога, на станом на 03.08.2024 становить 291 260 грн.

- автомобіль Jeep Grand Cherokee 1999 р.в VIN: НОМЕР_2 . перебуває на польській реєстрації, номерний знак НОМЕР_3 , був завезений на територію України 10.07.2024р через митний пункт пропуску «Устилуг»., який придбаний за суму 210 000 грн.

- автомобільKIA SORENTO 2004 р.в. VIN: НОМЕР_4 . Автомобіль перебуває на українській реєстрації ДНЗ ВО 2365 ЕТ. Номер при перетині кордону НОМЕР_5 , був завезений на територію України 18.04.2024р через митний пункт пропуску «Устилуг», який придбаний за суму 210 000 грн.

При цьому, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що зазначені автомобілі ввезені в Україну як гуманітарна допомога, діючи спільно та узгоджено за попередньою змовою групою осіб з невстановленою особою в порушення вимог Закону України «Про гуманітарну допомогу», з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення шляхом одержання грошових коштів за продаж гуманітарної допомоги, використовуючи Інтернет платформу для продажу автомобілів «olx.ua», а також поширюючи інформацію про продаж автомобілів серед знайомих, здійснювали пошук потенційних покупців, проводили переговори телефонним зв`язком та за допомогою месенджерів «Telegram», «Viber», «WhatsApp», обумовлювали вартість та ставили умови продажу потенційним покупцям, а саме підписання документів про безоплатну передачу військовослужбовцям ЗСУ обраного транспортного засобу.

Так, у період часу з квітня 2024 по 25.09.2024 ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, під час воєнного стану, переслідуючи мету незаконного збагачення шляхом одержання грошових коштів за продаж гуманітарної допомоги, знаходячись на території населених пунктів Донецької області м. Покровськ та м. Краматорськ, здійснили продаж гуманітарної допомоги - транспортних засобів марки Hyundai GALLOPER 2000 р.в VIN: НОМЕР_1 ; Jeep Grand Cherokee 1999 р.в VIN: НОМЕР_2 ; KIA SORENTO 2004 р.в. VIN: НОМЕР_4

Для надання купівлі-продажу гуманітарної допомоги вигляду законної операції, ОСОБА_4 , спільно з невстановленою особою висунуто ОСОБА_8 умови такого продажу: надання військового квитка, поліцейського посвідчення або іншого посвідчення ОСОБА_8 , надалі підписання акту приймання-передачі адресної благодійної допомоги військовослужбовцем ЗСУ та передача ОСОБА_4 , або невстановленій особі грошових коштів у сумі 291 260 грн., та 420 000 грн.

ОСОБА_8 у період часу 03.08.2024 та 25.09.2024 на вимогу ОСОБА_4 , передав останньому грошові кошти у сумі 291 260 грн., та 420 000 грн., в якості оплати за визначені автомобіль, після чого отримав від ОСОБА_4 , відповідні документи на автомобілі марки Hyundai GALLOPER 2000 р.в VIN: НОМЕР_1 ; Jeep Grand Cherokee 1999 р.в VIN: НОМЕР_2 ; KIA SORENTO 2004 р.в. VIN: НОМЕР_4 , у присутності ОСОБА_4 .

Внаслідок вчинення у вказаний спосіб продовжуваного кримінального правопорушення під час воєнного стану, діючи за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_4 , в період часу 03.08.2024 по 25.09.2024 здійснив продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги у вигляді транспортних засобів у кількості трьох автомобілів загальною вартістю 701 260 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, тобто у продажі товарів гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинені у значному розмірі під час воєнного стану.

25.09.2024 о 12.41 годині було затримано в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 та того ж дня підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Таким чином останній повідомлений про підозру у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років.

Підставами застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюванийз метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення може намагатись:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків за фактичним місцем мешкання, та усвідомлюючи тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років, та у разі доведення його вини в суді, можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін - може переховуватись від органу досудового розслідування, суду.

незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки після набуття статусу підозрюваного, підозрюваний має право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у тому числі до анкетних даних свідків та їх місце мешкання, у зв`язку з чим з метою уникнути покарання за скоєні злочини, підозрюваний може шляхом вмовлянь або погроз впливати на них. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки під час досудового розслідування задокументовано проведення двох оперативних закупок, що підтверджує його намір і в подальшому продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

На думку органу досудового розслідування та прокурора, інший будь-який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та знизити ризики, які є актуальними.

В судовому засіданні прокурором підтримано клопотання за його змістом та обґрунтуванням та зазначено, що підставами застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, на підставі зібраних в ході досудового розслідування доказів, а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які за своїй сукупності дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним видом запобіжного заходу який зможе запобігти заявленим ризикам, які є реальними.

Підозрюваний ОСОБА_4 в ході розгляду клопотання провину не визнав. Пояснив, що підозра є необґрунтованою, просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід.

Захисник підозрюваного вважав, що клопотання не підлягає задоволенню, так як прокурором не доведено обґрунтованість ризиків та підозри. Вважав, що до підозрюваного доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши сторони, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як встановлено під час розгляду клопотання, 25.09.2024 о 12.41 годині було затримано в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 та того ж дня підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 201-2 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема:

-протоколами допитів свідків;

-протоколами допиту оперативного покупця;

-протоколами огляду грошових коштів, які виділялись на проведення першого та другого етапів оперативної закупки;

-протоколами огляду інтернет ресурсів;

-висновком експерта щодо оціночної вартості автомобіля;

-протоколами проведених обшукових заходів;

-іншими матеріалами у сукупності які отримані в ході проведення досудового розслідування;

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Слідчим суддею враховується як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, який не має будь-яких захворювань, які б мали значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу; тяжкість покарання, у разі доведення його винуватості в межах даного кримінального провадження, яке згідно до санкції ч. ч. 3 ст. 201-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення полі від 5 до 7 років, тобто реальне покарання.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує як позицію прокурора, який посилалися на те, що жодний інший запобіжний захід не зможе запобігти наведеним ризикам, так і позицію захисту щодо характеризуючих даних на особу підозрюваного, наявність постійного місця проживання, та заявлення як альтернативи застосування домашнього арешту.

Але важливим є те, що у разі застосування заявленого альтернативного запобіжного заходу є необхідним встановлення кола осіб, з якими підозрюваний проживає, їх бажання утримувати та піклуватися ним під час знаходження цілодобового домашнього арешту, у разі його застосування. Натомість стороною захисту не підтвердженоа ні склад сім`ї підозрюваного ОСОБА_4 , ані взяття будь-якої особи на себе зобов`язань щодо його утримання, у разі застосування такого запобіжного заходу, про яких просить сторона захисту.

А тому враховуючи всі встановлені фактичні обставини, обґрунтованість підозри, клопотання та матеріали подані в обґрунтування підозри та клопотання, на підтвердження заявлених ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Посилання ОСОБА_4 на необґрунтованість підозри, як зазначено вище, спростовано прокурором в ході розгляду клопотання, а тому оцінюючи в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків (п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України), доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Посилання сторони захисту щодо не доведення прокурором заявлених ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та можливості перебування підозрюваного на іншому запобіжному заході ніж тримання під вартою, а саме домашньому арешті, передбачає наявність можливості проживати за певною адресою підозрюваного, але як встановлено під час розгляду клопотання, осіб які б заявили намір про його утримання під час перебування на домашньому арешті стороною захисту не підтверджено, що виключає необхідність покладення такого обов`язку на осіб, які не надали такої згоди, а також виключає можливість забезпечення перебування підозрюваного на цілодобовому домашньому арешті своїх життєвих потреб (придбання їжі, ліків, тощо).

Також слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що в судове засідання не було надано доказів того, що застосування будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також, слідчий суддя, враховуючи характеризуючи данні на підозрюваного, вважає доведеними ризики, заявлені прокурором, як можливість переховування від органу досудового розслідування та/або суду, так і можливого впливу на свідків, так як їх покази під час розгляду кримінального провадження сприймаються судом безпосередньо. Не виключений і ризик продовження своєї злочинної діяльності підозрюваним.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину.

Слідчий суддя вважає, що з врахуванням особи підозрюваного, обставин кримінального правопорушення, встановленими під час судового засідання ризиками, обґрунтованої підозрою за ч. 3 ст. 201-2 КК України, як тяжкого злочину, а тому враховуючи вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, необхідним при обранні запобіжного заходу визначення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, що дорівнює 3028* 80 = 242240 гривень 00 копійок, яку підозрюваний має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнений з-під варти та на нього можуть бути покладені обов`язки, передбачені в ст. 194 КПК України і буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. На переконання слідчого судді, застава здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

На підставі вище зазначеного та керуючись ст.ст. 176-179, 184, 186 КПК України, --

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати в межах кримінального провадження №0002078 від 13.06.2024 року, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з триманням його в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)»,строком до 23 листопада 2024 року включно.

На підставі п. 2 ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України визначити ОСОБА_4 , розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, після внесення якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені п. п. 1-3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 23 листопада 2024 року включно, а саме:

-прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду на визначений ними час;

-не відлучатися за межі міста де проживає м. Костопіль, Рівненської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання до ГУ ДМС в Донецькій області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

У клопотанні сторони захисту відмовити

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 01.10.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1