Справа № 736/1502/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/329/24
Категорія - арешт майна. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

31 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі сторін кримінального провадження

слідчого - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові судове провадження за апеляційною скаргою прокурора Корюківської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127 від 05 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, а саме про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:006, що розташована в АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_8 шляхом тимчасового позбавлення права на користування, розпорядження та відчуження майном у будь-який спосіб (зміна права власності, перереєстрації, поділу, виділу, тощо) та одинадцять металевих бочок різних розмірів: три з яких заповнені деревиною породи береза, одна заповнена деревиною різних порід, одна заповнена обгорілою деревиною, одна частково заповнена обгорілою деревиною, п`ять пустих бочок з кіптявою на внутрішніх поверхнях бочок, двісті дев`яносто три мішки з вугіллям, які знаходились на вулиці, шістсот мішків з вугіллям, які знаходяться в середині споруди, деревину породи береза, об`ємом 54,480 м3, зразки ґрунту шляхом тимчасового позбавлення права на користування, розпорядження та відчуження майном.

Таке рішення слідчого судді мотивоване тим, що на даний час немає достатніх підстав вважати, що майно, яке вилучене, будь-кому належить, чи є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом від вчиненого злочину.

Крім того, слідчий суддя врахував, що слідчим на момент звернення до суду з клопотанням про арешт майна, цивільний позов у кримінальному провадженні про відшкодування збитків, завданих злочином - не заявлений. Також санкція ч. 1 ст. 239 КК України не передбачає можливої конфіскації майна. Слідчий суддя зазначив, що майно, на яке просять накласти арешт вилучене, та визнано речовими доказами, але акту вилучення майна не надано, з протоколу обшуку взагалі не зрозуміло, що там було зроблено, а також не надано постанови про визнання і чого саме речовими доказами. Враховуючи вказані обставини в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим не доведено необхідність застосування арешту на майно, яке не відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, необґрунтовану та невмотивовану, постановити нову, якою накласти арешт на майно, повний перелік якого вказаний у клопотанні слідчого, зокрема, і на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:006.

Свої вимоги аргументує тим, що цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, в той час як в результаті обшуку на земельній ділянці було виявлено та вилучено металеві бочки з обгорілою деревиною, мішки з вугіллям та деревиною породи береза, також було відібрано зразки грунту.

Постановою слідчого від 12 липня 2024 року вказані речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

При цьому, заперечуючи висновки слідчого судді, прокурор зазначає, що слідчим було подано клопотання не з метою спеціальної конфіскації чи відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а лише з метою збереження речових доказів, які є предметом, засобами та знаряддями вчинення злочину.

Отже, враховуючи, що на земельній ділянці фактично здійснюється несанкціоноване виробництво деревного вугілля, а тому наявні підстави вважати, що вилучені у ході обшуку речі є матеріальними об`єктами, які є предметом злочину, зберегли на собі його сліди та є знаряддями вчинення злочину. Тому, з метою запобіганню можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, наявні підстави, з урахуванням положень ст. 170 КПК України, для його арешту, тобто саме з метою збереження речових доказів.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши письмову позицію власника земельної ділянки ОСОБА_8 , який заперечував проти аргументів прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також долучені прокурором документи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділенням Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 червня 2024 року за №0000127, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України, а саме за фактом забруднення, псування навколишнього середовище, яке полягає в тому, що на земельній ділянці здійснюється забруднення відходами внаслідок несанкціонованого виробництва деревного вугілля.

Встановлено, що рамках кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2024 року, було проведено 12 липня 2024 року обшук земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:006, що розташована в АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 .

В результаті проведеного обшуку на території вказаної земельної ділянки виявлено та вилучено: одинадцять металевих бочок різних розмірів: три з яких заповнені деревиною породи береза, одна заповнена деревиною різних порід, одна заповнена обгорілою деревиною, одна частково заповнена обгорілою деревиною, п`ять пустих бочок з кіптявою на внутрішніх поверхнях бочок, двісті дев`яносто три мішки з вугіллям, які знаходились на вулиці, шістсот мішків з вугіллям, які знаходяться в середині споруди, деревину породи береза - об`ємом 54,480 м3, відібрані зразки ґрунту.

Постановою слідчого СВ Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області від 12 липня 2024 року бочки, мішки з вугіллям, деревина та відібрані зразки грунту визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000127.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

В п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч. 3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Аналізуючи подане слідчим до суду клопотання, а також висновки слідчого судді, якими обґрунтоване оскаржуване рішення, колегія суддів не погоджується з висновками про те, що майно не відповідає критеріям ч.2 ст. 167 КПК України.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що слідчий суддя фактично вийшов за межі клопотання аналізуючи відсутність таких підстав для арешту майна як відшкодування збитків, завданих злочином та відсутність у санкції ч.1 ст. 239 КК України конфіскації майна, як додаткового покарання.

Зокрема, колегія суддів виходить з положень ст. 170 ч.3 КПК України, за якою у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, отже, накладення арешту на майно в даному випадку цілком узгоджується з наведеними нормами КПК України.

Колегія суддів, також виходить з того, що вилучене під час обшуку майно є тимчасово вилученим, оскільки дозвіл на його вилучення прямо не передбачений у відповідній санкції слідчого судді від 02 липня 2024 року, проте обладнання, сировина та готова продукція зберігають сліди та могли бути використані для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

Відтак, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст.ст.131,132,170-173 КПК України, вважає, що слідчим у клопотанні, а прокурором під час судового засідання достатньо обгрунтована підстава для накладення арешту на майно, яке є речовим доказом в даному кримінальному проваджені та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки виявлені під час обшуку предмети є матеріальними об`єктами, які могли були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

При цьому колегія суддів підкреслює, що саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, і було подане клопотання про накладення арешту на майно, як на речовий доказ.

Відповідно, з метою з`ясування обставин у органу досудового розслідування існує необхідність у проведенні певних слідчий дій та досліджень, у зв`язку з чим, вилучене майно має важливе значення для кримінального провадження.

Окремо колегією суддів детально досліджено питання щодо наявності підстав для арешту земельної ділянки.

Так, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до наданої Головним управління Держгеокадастру у Чернігівській області інформації земельна ділянка розташована з кадастровим номером :04:000:006, яка розташована в АДРЕСА_1 , та власником якої є ОСОБА_8 має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Попри це, в ході обшуку було виявлено зовсім інше її використання та деталізовано, які процеси відбуваються на цьому участку землі.

При вирішенні питання про арешт майна, виходячи з вимог п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя має враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. У даному кримінальному провадженні завданням є збереження саме ґрунтового покрову земельної ділянки, а ризиком - перетворення речового доказу, тому саме такий спосіб арешту земельної ділянки, як заборона користування, відчуження та розпоряджання забезпечить її збереження, та відповідає завданню арешту саме у цьому кримінальному провадженні.

Відтак, колегія суддів вважає доведеним той факт, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:006, площею 1.9178 га, є матеріальним об`єктом, який слугує доказом вчинення кримінального правопорушення, а тому, з урахуванням особливостей кримінального правопорушення, яке розслідується, підлягає арешту.

Матеріали судового провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його відчуження, знищення приховування, пошкодження, псування, перетворення.

Наведені прокурором у апеляційній скарзі аргументи є достатніми для висновку про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Корюківської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2024 року про відмову в арешті майна скасувати

Клопотання слідчого СВ Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127 від 05 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:006, яка розташована в АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 , шляхом тимчасового позбавлення права на користування, розпорядження та відчуження майном у будь-який спосіб (зміна права власності, перереєстрації, поділу, виділу, тощо) та одинадцять металевих бочок різних розмірів: три з яких заповнені деревиною породи береза, одна заповнена деревиною різних порід, одна заповнена обгорілою деревиною, одна частково заповнена обгорілою деревиною, п`ять пустих бочок з кіптявою на внутрішніх поверхнях бочок, двісті дев`яносто три мішки з вугіллям, які знаходились на вулиці, шістсот мішків з вугіллям, які знаходяться в середині споруди, деревину породи береза, об`ємом 54,480 м3, зразки ґрунту, шляхом тимчасового позбавлення права на користування, розпорядження та відчуження майном.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4