УХВАЛА

26 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 192/1572/22

провадження № 51-6725 ск 23

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула спільну касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 та законного представника потерпілої ОСОБА_5 , на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року, постановлених щодо ОСОБА_6 , і

встановила:

потерпіла ОСОБА_4 та законний представник потерпілої ОСОБА_5 звернулися до суду із касаційною скаргою, в якій порушують питання про перегляд у касаційному порядку зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висловлюючи незгоду з вказаними судовими рішеннями, скаржники мають вказати у чому полягають допущені, на їх думку, порушення, які відповідно до ст. 438 КПК України можуть бути підставами для скасування або зміни оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, потерпіла ОСОБА_4 та законний представник потерпілої ОСОБА_5 фактично просять надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій та по суті посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, що згідно зі статтею 438 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Також, у мотивувальній частині касаційної скарги вони фактично вказують на недоведеність вини засудженого ОСОБА_6 та одночасно посилаються на невідповідність призначеного останньому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, чим допускають суперечності у своїй скарзі.

Згідно з ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак жодних застережень щодо цієї обставини скарга не містить.

Крім того, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не надано копій оскаржуваних судових рішень, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, колегія суддів

постановила:

спільну касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 та законного представника потерпілої ОСОБА_5 , на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року, постановлених щодо ОСОБА_6 , залишити без руху та надати їм строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів із дня отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3