В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000077 від 28.04.2016 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм в МПП "Мінітранс", уроженця та мешканця АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_7 було пред`явлене обвинувачення в тому, що 28 квітня 2016 року близько 13 години 36 хвилин він, керуючи технічно справним автомобілем марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в АДРЕСА_3 , не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, не врахувавши дорожню обстановку, що склалася, допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_8 , який в той час перетинав проїзну частину дороги зліва направо по напрямку руху автомобіля по пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1, які передбачені Правилами дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи № 205 від 17.06.2016 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: повного поперечного розриву стінки лівого шлуночка серця із гемоперекардом та гемотампонадою, багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку із енцефаломаляцією правої півкулі головного мозку, тотального субарахноїдального крововиливу над правою півкулею головного мозку, забою легень, забою лівої нирки, крововиливу у м`які тканини голови зі сторони внутрішньої поверхні над правою лобно-скронево-потиличною ділянкою голови, саден на правій вушній раковині, саден на лобі зліва, саден та синців на лівій половині обличчя, саден на передній поверхні нижньої третини лівої гомілки, синця зовнішнього краю лівої стопи (по ребру стопи), саден на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, саден на поперековій ділянці лівіше від серединної лінії хребта, двох саден на лівій сідниці та саден на правій сідниці.

Дані тілесні ушкодження є характерними для ДТП, виникли у швидкій послідовності одне за одним і свідчать про виникнення їх в результаті здавлення і тертя-ковзання, що могло мати місце при переїзді колесом автомобіля, що рухався, є прижиттєвими і згідно п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р. мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті дитини.

Згідно висновку експерта № 10/123 від 31 травня 2016 водій ОСОБА_7 у даній дорожній ситуації повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору у сукупності є причиною даної дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, своїми діями ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, а саме :

п. 1.3 ПДР - учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.4 ПДР - кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила;

п. 1.5 ПДР - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 1.10 ПДР - терміни й визначення в ПДР України, в яких зазначено і вимагається від водіїв їх дотримуватись та враховувати під час руху, а саме :

небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

п. 12.3 ПДР - у разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 18.1 ПДР - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, отриманням ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до його смерті.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні проведено в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до ст.337 КПК України.

В судовому засіданні прокурор просив застосувати до обвинуваченого такий вид покарання як позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що під час проїзду пішохідного переходу вантажним автомобілем під його керуванням по вулиці Другетів, перед пішохідним переходом зупинився, щоб пропустити жінку. Оскільки більше нікого не було на пішохідному переходів поїхав далі, проїхав пару метрів, відчув що машину підняло. Одразу зупинився, вийшов з машини та побачив, що дитина лежить під машиною, через хвилину підбігла жінка з кульками та ще одною дитиною. Зараз розуміє що потерпіла, пояснив що вона була метрів за 5- 7 до пішохідного переходу. Наїзд на потерпілого ОСОБА_8 відбувся вже поза межами пішохідного переходу, він не був спроможний виявити потерпілого на проїзній частині.

Захисник просив виправдати обвинуваченого у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Судом належним чином неодноразово приймалися передбачені законом необхідні заходи щодо виклику в суд потерпілої. В судові засідання потерпіла ОСОБА_6 не з`являлася, заяву про розгляд справи у її відсутності суду не надавала, прокурором явка потерпілої в судове засідання не забезпечена.

Поряд з цим, в судових дебатах потерпіла ОСОБА_6 просила притягнути до відповідальності обвинуваченого, враховуючи що вона правильно переходила дорогу на пішохідному переході. Вказуючи, що старша жінка йшла попереду них, переходила дорогу перед ними. ОСОБА_6 несла в руках кульки з базару, а діти були поруч та трималися за кульки. Шнурок її дитини заціпило машиною, він впав, після чого його перекрутило і дитина впала на колесо на самому пішохідному переході. Додатково зазначила, що їй було відомо про розгляд даного кримінального провадження, однак не з`являлась в судові засідання у зв`язку з сімейними обставинами.

Перевіривши, дослідивши, та оцінивши докази по вказаному кримінальному провадженню у їх сукупності, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не знайшло свого об`єктивного підтвердження, спростовується доказами, дослідженими в ході судового розгляду, обвинувачення обґрунтовано доказами, які не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Даний висновок ґрунтується на наступних підставах та доказах.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 не підтверджується поданими стороною обвинувачення наведеними нижче дослідженими в судовому засіданні доказами, обсяг яких був визначений за погодженням з учасниками судового провадження.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, сторона обвинувачення посилалася на безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, а саме наступні:

Згідно витягу з ЄРДР 28.04.2016 слідчим ГУ НП в Закарпатській області до реєстру були внесені відомості про злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно витягу зазначено, що 28.04.2016 р. близько 13 год 36 хв в м. Ужгороді по вул. Підгірній сталася ДТП, а саме наїзд автомобілем марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 на малолітнього пішохода ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок ДТП ОСОБА_9 каретою швидкої допомоги доставлений до Ужгородської ЦРЛ, де від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Так, згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.04.2016 року, місцем події є ділянка дороги в районі будинку АДРЕСА_4 , вид події наїзд на пішохода, поблизу нерегульованого пішохідного переходу. На момент пригоди, покриття сухе. В районі місця ДТП дорога в плані пряма. Автодорога складається з двох смуг по одній у кожному напрямку. Огляд транспортного засобу «CITROEN JUMPER» реєстраційний номер НОМЕР_1 . З обох сторін наявні тротуари шириною 4.7 та 5.5 метра. Наявний слід бурого кольору схожий на кров №2 на схемі. До вказаного протоколу огляду додані фото світлини з зображеннями транспортного засобу на місці події. При дослідженні яких вбачається, місцезнаходження такого транспортного засобу «CITROEN JUMPER» фактично за межами дорожньої розмітки «пішохідний перехід».

Зі схеми місця ДТП до протоколу огляду місця ДТП від 28.04.2016 вбачається, що слід бурого кольору схожий на кров виявлено на смузі руху автомобіля під керуванням обвинуваченого на відстані не менше ніж 4 м від правого краю дорожньої розмітки "пішохідний перехід". Поряд з цим слідом ближче до пішохідного переходу, але в декількох метрах від нього, виявлено слід потертості на асфальті. Причина появи потертості на асфальті не з`ясована.

Згідно протоколу огляду транспортного засобу «CITROEN JUMPER» реєстраційний номер НОМЕР_1 від 16.05.2016 року на момент огляду будь-які зовнішні пошкодження відсутні. Разом з тим відсутні будь-які сліди на днищі автомобіля, а саме відсутні сліди крові, чи частин одягу потерпілого ОСОБА_10 .

Згідно протоколу огляду речей від 05.05.2016 року, проведено огляд на колеса, яке складається із залізного диску та шини марки «Michelin» 215/70 R15 C, на якому зафіксована потертість внаслідок тертя об асфальтне покриття.

Сторонами кримінального провадження не оспорюється та обставина, що на момент ДТП 28.04.2016 р. з участю автомобіля марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 його рульове керування, гальмівна система, ходова частина та система світлової сигналізації перебували у справному стані і відповідали технічним вимогам на експлуатацію, що підтверджується також і висновком експерта № 10/97 від 12.05.2016.

Сторони кримінального провадження не оспорюють правильність висновку експерта № 205 від 17.06.2016 р. за результатами проведення судово-медичної експертизи про те, що отримані 28.04.2016 потерпілим ОСОБА_11 тілесні ушкодження в результаті ДТП за участі автомобіля марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував в момент ДТП обвинувачений, є тяжкими та призвели до смерті ОСОБА_8 .

Поряд з цим, згідно з цим висновком судово-медичної експертизи встановлено, що смерть дитини ОСОБА_8 , 2011 р.н. настала внаслідок поєднаної травми голови та тулуба, яка проявилась у вигляді багатоуламкового перелому кісток основи та склепіння черепа, забою головного мозку із енцефаломаляцією, тотального субарахноїдального крововиливу, забою легень та повного поперечного розриву стінки лівого шлуночка серця із гемоперикардом та гемотампонадою, який призів до зупинки серцевої діяльності та зупинки кровообігу, що і стато безпосередньою причиною смерті дитини. Дана причина смерті підтверджується виявленням при судово-медичному дослідженні багатоуламкового перелому кісток основи та склепіння черепа, забою головного мозку із енцефаломаляцією, тотального субарахноїдального крововиливу, наявністю крові у серцевій сорочці об`ємом біля 150 мл, наявністю повного поперечного розриву стінки лівого шлуночка серця, а також даними додаткового судово-гістологічного методу дослідження.

При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 , 2011 р.н., виявлено тілесні ушкодження, які є характерними для ДТП.

При цьому, згідно даного висновку при судово-медичному дослідженні трупа яких-небудь тілесних ушкоджень, які б свідчили про первинне контактування з виступаючими частинами автомобіля (що могло мати місце при зіткненні автомобіля, що рухався з пішоходом) не виявлено; не виявлено також таких пошкоджень одягу і взуття при їх судово-медичному дослідженні. Зазначені вище тілесні ушкодження, більш ймовірно, виникли у швидкій послідовності одне за одним і свідчать про виникнення їх в результаті здавлення і тертя-ковзання, що могло мати місце при переїзді колесом автомобіля, що рухався. При цьому переїзд колесом відбувся в косо-поперечному напрямку відносно вертикальної осі тіла; потерпілий на момент переїзду знаходився у горизонтальному положенні обличчям догори (горілиць). Більш ймовірно, що переїзд колеса відбувався послідовно в напрямку від стопи лівої нижньої кінцівки, таз, грудну клітку та голову (яка, ймовірно, правою боковою поверхнею була звернута догори); права верхня кінцівка на момент переїзду, більш ймовірно, знаходилася на передній поверхні грудної клітки або правій поверхні обличчя.

Такий механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень та пошкоджень одягу і взуття підтверджується виявленням синця зовнішнього краю лівої стопи (по ребру стопи), який виник по механізму здавлення та виявленням ділянки стирання полімерного матеріалу бокової поверхні підошви лівого черевика, з її відривом від шкіряної основи та поверхневим стиранням шкіри прилеглої частини черевика, які, найбільш ймовірно, виникли при наїзді колесом; виявленням садна на передній поверхні нижньої третини лівої гомілки та виявленням в нижній третині передньої половинки, камуфляжних штанів зліва, переривчастої ділянки забруднення, яка (зважаючи на досить чіткий характер окремих її складових частин) могла виникнути в результаті взаємодії з протектором колеса автомобіля; виявленням саден на обох сідницях та попереку, в проекції яких розташовані п`ять майже вертикальних розривів тканини, які виникни в результаті перерозтягу тканини штанів (дані садна та розриви тканини штанів виникли в результаті здавлення відповідної ділянки та тертя її по нерівній шорсткій поверхні - ймовірно, покритті дороги); виявленням на зовнішній поверхні середньої третини правого рукава камуфляжної куртки ділянки ущільнення та поверхневого стирання тканини, на фоні яких розташовані чисельні (близько 10) наскрізних пошкоджень переважно щілиноподібної форми, які виникли в результаті стиснення і тертя предмета з нерівною (шорсткою) поверхнею, або тиснення і ковзання цієї ділянки куртки по такій поверхні - ймовірно, внаслідок переїзду колеса по даній ділянці; виявленням повного поперечного розриву стінки лівого шлуночка серця із гемоперикардом та гемотампонадою, забою легень, які виникли внаслідок здавлення грудної клітки колесом автомобіля; виявленням багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа справа, садна на правій вушній раковині та множинних саден на обличчі та лобі зліва, які виникли внаслідок здавлення колесом автомобіля та ковзанням по підлеглому покриттю лівою частиною обличчя.

Оскільки, тілесні ушкодження виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 , 2011 р.н., є характерними для ДТП, виникли у швидкій послідовності одне за одним, і свідчать про виникнення їх в результаті здавлення і тертя-ковзання, що могло мати місце при переїзді колесом автомобіля, що рухався, є прижиттєвими і згідно п. 2.1.3. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті дитини.

Тілесні ушкодження виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 , 2011 р.н., вкладаються в час ДТП, яка відбулася 28.04.2016 року, обставини якої вказані у постанові про призначення судово-медичної експертизи.

Також експертом надано відповідь на додаткове запитання, яке виникло у слідства після проведення слідчого експерименту: При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 , 2011 р.н., яких-небудь тілесних ушкоджень, які б свідчили про первинне контактування з виступаючими частинами автомобіля, за умови, що пішохід знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні (що могло мати місце при зіткненні автомобіля, що рухався з пішоходом) не виявлено; також не виявлено таких пошкоджень одягу і взуття при їх судово-медичному дослідженні.

Факт наявності у потерпілого ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, які виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , сторонами кримінального провадження не оспорюються, тобто є доказом обов`язкових наслідків для кваліфікації злочину за ч. 2 ст. 286 КК України.

У висновку експерта № 10/123 від 31.05.2016 (автотехнічна експертиза) вказано, що у даній дорожній ситуації водій автомобіля «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 Повинен був діяти у відповідності до вимог п.18.1 та 12.3 ПДР України; в даній дорожній обстановці пішоходи повинні були керуватись вимогами п.4.7 та 4.14 (б) ПДР України; водій автомобіля «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість зупинити свій транспортний засіб до місця наїзду в момент виникнення небезпеки для його руху. Можливість застосування маневру як заходу по уникненню ДТП в такому випадку не передбачається; з технічної точки зору, з вихідних даних заданих слідством, при умові наїзду на пішохода в межах дорожньої розмітки "пішохідний перехід" причиною настання даної ДТП стали дії обвинуваченого, який не дотримався вимог пункту 18.1 ПДР та всупереч вимог 12.3 ПДР не вжив заходи до зупинення автомобіля в момент виникнення небезпеки для його руху.

Так, згідно висновку експерта № 10/123 від 31.05.2016 (автотехнічна експертиза) зазначено як вихідні дані ті обставини ДТП, які слідчому повідомила потерпіла ОСОБА_14 під час її допиту і слідчого експерименту, а саме : що спочатку вона зі своїм сином пройшли 5,7 м пішохідним переходом і лише після цього обвинувачений розпочав рух автомобілем через цей пішохідний перехід. У висновку експерта зазначено моментом виникнення небезпеки для руху, момент виходу потерпілого на проїзну частину дороги на пішохідну доріжку.

Згідно висновку експерта № 10/175 від 22.08.2016 р. (автотехнічна експертиза) вказано, що оскільки в схемі дорожньо-транспортної пригоди відсутня будь-яка слідова інформація, що має визначальне значення і інформує про стан пішохода в момент первинного контакту, вирішити питання про положення місця наїзду по довжині і ширині проїжджої частини не представляється можливим. Дане питання виходить за межі судової-автотехнічної експертизи та може бути вирішене при проведенні судово-медичної експертизи. Будь-яка слідова інформація, яка б могла спростувати або підтвердити, з технічної точки зору, покази потерпілої ОСОБА_15 , щодо наїзду передньою частиною автомобілем CTROEN-Jumper р/н НОМЕР_2 на дорожній розмітці «пішоходний перехід» відсутня. Тому дане питання експертним шляхом не може бути вирішене.

Питання щодо переміщення тіла після наїзду виходить за межі експерта авто техніка.

Покази потерпілої ОСОБА_16 щодо положення автомобіля CITROEN Jumper р/н НОМЕР_1 в момент наїзду на предмет їх вірогідності (згідно пояснень водія ОСОБА_7 ) можуть бути оцінені органами слідства самостійно, з врахуванням розрахованої вище мінімальної відстані, необхідної для зупинки транспортного засобу.

При умові, що наїзд відбувся в межах дії дорожньої розмітки «пішохідний перехід» - водій автомобіля CITROEN-Jumper р/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог 18.1 Правил дорожнього руху України. При умові, що наїзд на пішохода стався за межами пішохідного водій ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці пішоходи повинні були керуватися вимогами пунктів 4.7 та 4.14 б ПДР України.

Для оцінки дій пішоходів, у відповідності з вказаними пунктами, не потрібно спеціальних знань у галузі авто техніки і дана оцінка може бути здійснена органами слідства та суду самостійно.

При умові, що наїзд на пішохода відбувся в межах дорожньої розмітки - пішохідний перехід, технічна можливість уникнути наїзду на пішохода полягає у дотриманні водієм автомобіля CITROEN-Jumper р/н НОМЕР_3 ОСОБА_7 вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху.

При умові, що наїзд на пішохода відбувся за межами пішохідного переходу вирішити дане питання не видається можливим по причинам наведеним в дослідницькій частині.

З технічної точки зору, з вихідних даних заданих слідством, при умові наїзду на пішохода в межах дорожньої розмітки - «пішохідний перехід» причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди, стали дії водія автомобіля CITROEN-Jumper р/н НОМЕР_3 ОСОБА_7 , який не дотримався вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України.

При умові, що наїзд відбувся за межами пішохідного переходу вирішити дане питання не надається можливим, через відсутність даних про рух пішохода перед наїздом.

Так, під час слідчого експерименту, оформленого протоколом від 12.05.2016, потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 28.04.2016 р. під час ДТП вона знаходилася посередині пішохідного переходу, тримаючи у лівій руці пакет, за який тримався її загиблий син ОСОБА_17 і який йшов на крок попереду. Так як в цей час справа почався рух автомобілів потерпіла сіпнула пакет, внаслідок чого її сина розвернуло вправо, а мікроавтобус вдарив її сина передньою лівою стороною у передню частину тіла її сина. Від удару автомобіля її сина розвернуло проти годинникової стрілки і він впав під заднє ліве колесо автомобіля, після чого відбувся переїзд цим колесом через голову її сина. На схемі ДТП, яку склали під час слідчого експерименту, місце наїзду на загиблого ОСОБА_13 вказано на пішохідному переході.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, оформленого протоколом від 25.07.2016 пояснив, що коли рухався автомобілем по пішохідному переходу, жодний пішохід не переходив дорогу по ньому. Після проїзду пішохідного переходу обвинувачений відчув, як задню частину автомобіля, яким він керував, підкинуло вверх, після чого він зупинив автомобіль, вийшов і побачив лежачого хлопчика позаду автомобіля. На схемі до протоколу слідчого експерименту обвинувачений вказав, що місце наїзду на ОСОБА_13 було за 3,7 м від правого краю пішохідного переходу. Обставина наїзду на загиблого ОСОБА_13 за декілька метрів від пішохідного переходу підтверджується і схемою місця ДТП до протоколу огляду місця ДТП від 28.04.2016, показаннями обвинуваченого в судовому засіданні та показаннями свідків.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 надала показання, що пам`ятає як того дня переходила дорогу через пішохідний перехід, її пропустила машина, яка після цього поїхала. Коли вже перейшла дорогу, відійшла від пішохідного переходу, почула крик жінки, повернулась та побачила як бігла дитина, а мама кричала «Ванька». Сама подія відбулась вже за пішохідним переходом. Перед цим бачила потерпілу з дітьми, яку вона обігнала пішки по дорозі, ще перед тим як переходила пішохідний перехід.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні надав показання, що є директором підприємства де працює обвинувачений . Йому передзвонили, сказали що сталося ДТП. Він під`їхав через 30 хвилин після події. Бачив пляму від крові за пішохідним переходом, приблизно за 8 метрів від білої полоси, зебри. Вказана пляма крові була тої частини забору де закінчувалась огорожа. Пояснив, що була наявна огорожа перед пішохідним переходом, яку можливо було обійти метрів за 4-5 до цього. Сам знак пішохідного переходу був не на місці зебри. Він бачив жінку, яка була свідком події. Цю жінку він підводив до слідчих які там були, але він з нею не спілкувався. Разом зі слідчим знайшли камеру на будинку якогось художника, пізніше він знайшов відеозапис з камери. Водій йому пояснив, що пропустив жінку, поїхав і потім почув крик і зупинився.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що в той день йшла зі сторони школи №2. Бачила жінку з дітьми, в руках у жінки були кульки. Діти були з обох боків, але за руки вона їх не тримала, в руках тримала кульки. Почула скрежет машини, потім крик жінки. Повернулася та побачила як жінка плаче над дитиною. Вона зателефонувала в поліцію та швидку. Пояснила, що автомобіль був за смугою пішохідного переходу, а дитина була за межами авто. Зазначила, що не факт, що діти з жінкою переходили дорогу на пішохідному переході.

Оцінюючи досліджені докази та підводячи підсумки судового розгляду кримінального провадження, суд враховує основні засади кримінального судочинства.

Так, відповідно до вимог ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Статтею 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у справі „Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що „принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77). У справі „Федорченко та Лозенко проти України (Заява N 387/03) 20 вересня 2012 року, Європейським судом зверталася увага на фактах неможливості встановити „поза розумним сумнівом причетність до вчинення злочину, відтак констатовано порушення ст. 14 у поєднанні з ст. 2 Конвенції в її процесуальному аспекті, у зв`язку з не проведенням державними органами розслідування можливих інших мотивів.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується необережною формою вини, яка відповідно до вимог ст.25 КК України може поділятись на кримінальну протиправну самовпевненість або кримінальну протиправну недбалість.

Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази та надаючи їм оцінку, суд не вбачає в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, яке інкримінується обвинуваченому, та не знаходить доказів його вини виходячи з наступного.

За змістом ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення і обов`язок доказування вказаних обставин, згідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Стаття 323 КПК України встановлює, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в їх сукупності, вважає, що пред`явлене обвинувачення не знайшло своє підтвердження в ході судового слідства з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Стаття 92 КПК України покладає обов`язок на сторону обвинувачення доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості представлених доказів.

Оцінюючи письмові докази у вказаному кримінальному провадженні,проаналізувавши всебічно, повно і об`єктивно всі фактичні обставини,а також представлені на їх підтвердження докази сторони обвинувачення,оцінивши їх з точки зору допустимості, достовірності і взаємозв`язку,суд дійшов висновку, що звинувачення за ч.2ст.286 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства.

Так, згідно обвинувачення, ОСОБА_7 28 квітня 2016 року близько 13 години 36 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в АДРЕСА_3 , не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, не врахувавши дорожню обстановку, що склалася, допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_8 , який в той час перетинав проїзну частину дороги зліва направо по напрямку руху автомобіля по пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1, які передбачені Правилами дорожнього руху України.

Таким чином, питання винуватості водія ОСОБА_7 зводиться до питання про те, чи переконався він у тому, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а розпочав рух, внаслідок чого задніми лівими спареними колесами здійснив наїзд на потерпілого.

Досліджуючи цю частину обвинувачення, суд оцінює всі надані докази в їх сукупності.

Оскільки сам ОСОБА_7 не визнає своєї вини, то ретельній оцінці підлягають всі докази, зокрема покази свідків та висновки експертиз.

Безпосередньо обставини цієї події спостерігали лише дві особи, які допитані під час проведення судового розгляду.

Так, допитані свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_20 вказували, що подія ДТП відбулась за пішохідним переходом. Перед цим бачили потерпілу з дітьми, яка за руки дітей не тримала, в руках тримала кульки. При цьому, свідок ОСОБА_18 вказувала, що потерпіла з дітьми була позаду неї, коли її пропустила машина при її переході через пішохідний перехід.

Отже, жоден із очевидців вказаної дорожньо-транспортної пригоди, зокрема свідки, не підтвердили ту обставину, що малолітній пішохід ОСОБА_8 , в той час перетинав проїзну частину дороги зліва направо по напрямку руху автомобіля по пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1, які передбачені Правилами дорожнього руху України, коли водій ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в АДРЕСА_3 здійснював проїзд пішохідного переходу.

Показання вказаних свідків, як і обвинуваченого є логічними та послідовними, а тому в суду відсутні підстави піддавати сумніву правдивості показань як свідків, так і обвинуваченого.

При цьому суд враховує, що до настання пригоди, яка є предметом дослідження по даній справі, вказані свідки не були знайомі як між собою, так і будь з ким із сторін кримінального провадження або їх представників, а тому не можуть бути зацікавленими у вирішенні справи на чию б то не було користь з порушенням визначених для цього законом процедур.

Дослідженими доказами у межах даного провадження суд вважає не встановлено даних, які доводили б порушення з боку водія ОСОБА_7 вимог п. 18.1Правил дорожнього руху, відтак твердження в обвинувальному акті з цього приводу ґрунтується виключно на припущеннях.

Так , згідно до п.18.1 Правил дорожнього руху України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

З урахуванням викладеного, вимога пункту 18.1ПДР України передбачає:

- на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід;

- водій транспортного засобу зобов`язаний своїм маневром показати пішоходу, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість або зовсім зупинитися;

-забороняється об`їжджати пішохода, який перебуває на пішохідному переході, незалежно від відстані між ним і автівкою, а також збільшувати швидкість з метою "проскочити" перед пішоходом, який вже ступив на "зебру";

- водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході. Той може зупинитися, побігти або уповільнити хід. Водій має спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і ТЗ можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду по справі № 751/4821/17від 04.12.2019року.

Згідно показань свідка ОСОБА_18 , яка вказувала, що потерпіла з дітьми була позаду неї, коли її пропустила машина при її переході через пішохідний перехід,яка безпосередньо була допитана у судовому засіданні, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 виконав вимоги п.18.1ПДР України,оскільки своїм маневром, а саме зупинкою транспортного засобу , яким він керував, перед пішохідним переходом, надав можливість пішоходам, які перебували на пішохідному переході перейти проїзну частину і тільки після того, як пішохід ( ОСОБА_18 ) перейшла проїзну частину по переходу, водій ОСОБА_7 почав рух транспортного засобу.

Також свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_20 у судовому засіданні акцентували увагу суду на тому що подія ДТП відбулась за пішохідним переходом та перед цим бачили потерпілу з дітьми, яка за руки дітей не тримала, в руках тримала кульки.

Ні один із вищевказаних свідків не зазначив, що водій ОСОБА_7 не виконав вимоги п.18.1 ПДР України, не здійснивши зупинку перед нерегульованим пішохідним переходом, на якому перебували пішоходи, щоб дати їм дорогу та для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Крім того, в ході огляду місця події, який був проведений 28.04.2016 та зі схеми місця ДТП до протоколу огляду місця ДТП від 28.04.2016 вбачається, що слід бурого кольору схожий на кров виявлено на смузі руху автомобіля під керуванням обвинуваченого на відстані не менше ніж 4 м від правого краю дорожньої розмітки "пішохідний перехід".

Так, під час слідчого експерименту, оформленого протоколом від 12.05.2016, потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 28.04.2016 р. під час ДТП вона знаходилася посередині пішохідного переходу, тримаючи у лівій руці пакет, за який тримався її загиблий син ОСОБА_17 і який йшов на крок попереду. Так як в цей час справа почався рух автомобілів потерпіла сіпнула пакет, внаслідок чого її сина розвернуло вправо, а мікроавтобус вдарив її сина передньою лівою стороною у передню частину тіла її сина. Від удару автомобіля її сина розвернуло проти годинникової стрілки і він впав під заднє ліве колесо автомобіля, після чого відбувся переїзд цим колесом через голову її сина. На схемі ДТП, яку склали під час слідчого експерименту, місце наїзду на загиблого ОСОБА_13 вказано на пішохідному переході.

Поряд з цим, повідомлена під час досудового розслідування під час слідчого експерименту потерпілою ОСОБА_14 та обставина, що мікроавтобус почав рухатися через пішохідний перехід в той час, коли її загиблий син разом з нею перебував на цьому переході, не була підтверджена показаннями допитаних в судовому засіданні свідків та дослідженими в судовому засіданні речовими доказами і документами. Крім того, повідомлена під час слідчого експерименту потерпілою ОСОБА_14 та обставина, що мікроавтобус вдарив її сина передньою лівою стороною у передню частину тіла її сина, та від удару автомобіля її сина розвернуло проти годинникової стрілки і він впав під заднє ліве колесо автомобіля, після чого відбувся переїзд цим колесом через голову її сина не була підтверджена показаннями допитаних в судовому засіданні свідків та дослідженим висновком експерта № 205 від 17.06.2016 р. за результатами проведення якої ОСОБА_8 , 2011 р.н., яких-небудь тілесних ушкоджень, які б свідчили про первинне контактування з виступаючими частинами автомобіля, за умови, що пішохід знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні (що могло мати місце при зіткненні автомобіля, що рухався з пішоходом) не виявлено; також не виявлено таких пошкоджень одягу і взуття при їх судово-медичному дослідженні. Крім того, згідно висновку експерта № 10/175 від 22.08.2016 р. вказано, що оскільки в схемі дорожньо-транспортної пригоди відсутня будь-яка слідова інформація, що має визначальне значення і інформує про стан пішохода в момент первинного контакту, вирішити питання про положення місця наїзду по довжині і ширині проїжджої частини не представляється можливим. Будь-яка слідова інформація, яка б могла спростувати або підтвердити, з технічної точки зору, покази потерпілої ОСОБА_15 , щодо наїзду передньою частиною автомобілем CTROEN-Jumper р/н НОМЕР_2 на дорожній розмітці «пішохідний перехід» відсутня. Тому дане питання експертним шляхом не може бути вирішене.

Слідчий експеримент з участю потерпілої проводився для уточнення і перевірки її показань відповідно до ст. 240 КПК України. При цьому слідчий надав експерту для проведення автотехнічної експертизи, на підставі якої зроблено висновок експерта № 10/123 від 31.05.2016 вихідні дані, повідомлені йому у формі показань під час допиту потерпілої ОСОБА_14 та її показань, отриманих під час слідчого експерименту і зазначених у протоколі слідчого експерименту.

Таким чином, протокол від 12.05.2016 слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_6 не може бути покладений в основу обвинуваченого вироку, оскільки не є доказом виїзду автомобіля під керуванням обвинуваченого на пішохідний перехід в той час, коли на ньому вже перебував загиблий ОСОБА_8 ..

Обвинувачений ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, оформленого протоколом від 25.07.2016 пояснив, що коли рухався автомобілем по пішохідному переходу, жодний пішохід не переходив дорогу по ньому. Після проїзду пішохідного переходу обвинувачений відчув, як задню частину автомобіля, яким він керував, підкинуло вверх, після чого він зупинив автомобіль, вийшов і побачив лежачого хлопчика позаду автомобіля. На схемі до протоколу слідчого експерименту обвинувачений вказав, що місце наїзду на ОСОБА_13 було за 3,7 м від правого краю пішохідного переходу. Обставина наїзду на загиблого ОСОБА_13 за декілька метрів від пішохідного переходу підтверджується і схемою місця ДТП до протоколу огляду місця ДТП від 28.04.2016, показаннями обвинуваченого в судовому засіданні та показаннями свідків.

Отже, вказаний вище протокол слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_7 не є доказом порушення ним Правил дорожнього руху.

На поданий суду захисником висновок № 5452/5453/52 від 03.11.2017 комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи сторона обвинувачення не посилалася, а тому він не є доказом обвинувачення, так як поданий стороною захисту.

Так, за клопотанням захисника ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді від 12 жовтня 2016 року у справі призначено комплексну судово-медичну і транспортно-трасологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Вказана ухвала мотивована тим, що експертом у висновку від 22.08.2016 року за №10/175 фактично безпідставно не надано відповіді на питання №1, стосовно питання №2 експерт зазначив, що воно виходить за межі судової автотехнічної експертизи та може бути вирішено при проведенні судово-медичної експертизи. Відповідаючи на питання №3, експерт також вказав, що оцінити з технічної точки зору показання потерпілої стосовно переміщення тіла її малолітнього сина після контактування з автомобілем не видається можливим, так як це питання виходить за межі експерта автотехніка.

На вирішення експертів поставити наступні питання: на якому місці відносно дорожнього полотна стався наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_8 (на дорожній розмітці «пішохідний перехід» чи поза нею і на якій відстані)? Який механізм потрапляння малолітнього пішохода ОСОБА_8 під ліве заднє колесо автомобіля «CITROEN Jumper», реєстр. н/з НОМЕР_3 . Чи є спроможними з технічної точки зору показання потерпілої ОСОБА_6 щодо механізму розвитку даної ДТП, зокрема про те, що автомобіль «CITROEN Jumper», реєстр. н/з НОМЕР_3 , на дорожній розмітці «пішохідний перехід» передньою лівою частиною збив її малолітнього сина ОСОБА_8 , коли той у вертикальному положенні перебував поряд з нею, після чого останній перекрутився проти годинникової стрілки і впав під заднє ліве колесо вказаного автомобіля, внаслідок чого відбувся наїзд на її сина?

Як вбачається з висновку № 5452/5453/52 від 03.11.2017 комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи при дослідженні експертам було надано всі матеріали кримінального провадження, а також відеозапис на сд-диску.

Згідно з висновком комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи № 5452/5453/52 від 03.11.2017, експертами зазначено, що встановити механізм потрапляння потерпілого - малолітнього ОСОБА_8 під заднє ліве колесо автомобіля «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та спроможність показань потерпілої ОСОБА_6 щодо механізму розвитку даної ДТП, зокрема про те, що автомобіль «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 на дорожній розмітці «пішохідний перехід» передньою лівою частиною збив її малолітнього сина ОСОБА_8 , коли той у вертикальному положенні перебував поряд з нею, після чого останній перекрутився проти годинникової стрілки і впав під заднє ліве колесо вказаного автомобіля, внаслідок чого відбувся наїзд на її сина, не видається можливим.

Місце наїзду автомобілем «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 на малолітнього пішохода ОСОБА_8 відбулось повністю на правій смузі проїзної частини вул. Підгірної, при напрямку руху до центру м.Ужгород, поблизу осьової лінії дороги. Встановити трасо логічними методами метричні особливості розташування автомобіля «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , як в поперечному, так і у повздовжньому відносно елементів дороги напрямках, в момент наїзду на пішохода не видалось за можливим з причин відсутності фіксації на місці події визначальних ознак місця наїзду на пішохода (сліди коліс автомобіля, сліди подовш взуття пішохода, осип грунта, потертості від одягу, сліди волочіння, тощо).

Згідно висновку № 5452/5453/52 від 03.11.2017 комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, як поданий стороною захисту, місце наїзду автомобілем «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 на малолітнього пішохода ОСОБА_8 відбулось повністю на правій смузі проїзної частини вул. Підгірної, при напрямку руху до центру м. Ужгород, поблизу осьової лінії дороги.

Поряд з цим, допитати експерта ОСОБА_21 яким проводилася відповідна транспортно-трасологічна експертиза не представилось за можливе з урахуванням того, що останнього було мобілізовано до ЗСУ.

Таким чином, матеріали справи містили декілька експертних досліджень, які, у частині відповідей щодо механізму і обставин дорожньо - транспортної пригоди, містили висновки, які суперечать один одному та містять висновки при умові.

Так, згідно висновку експерта № 10/123 від 31.05.2016 (автотехнічна експертиза) зазначено як вихідні дані ті обставини ДТП, які слідчому повідомила потерпіла ОСОБА_14 під час її допиту і слідчого експерименту, а саме : що спочатку вона зі своїм сином пройшли 5,7 м пішохідним переходом і лише після цього обвинувачений розпочав рух автомобілем через цей пішохідний перехід. У висновку експерта зазначено моментом виникнення небезпеки для руху момент виходу потерпілого на проїзну частину дороги на пішохідну доріжку.

У висновку експерта № 10/123 від 31.05.2016 (автотехнічна експертиза) вказано, що у даній дорожній ситуації водій автомобіля «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 Повинен був діяти у відповідності до вимог п.18.1 та 12.3 ПДР України; в даній дорожній обстановці пішоходи повинні були керуватись вимогами п.4.7 та 4.14 (б) ПДР України; водій автомобіля «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість зупинити свій транспортний засіб до місця наїзду в момент виникнення небезпеки для його руху. Моєжливість застосування маневру як заходу по уникненню ДТП в такому випадку не передбачається; з технічної точки зору, з вихідних даних заданих слідство, при умові наїзду на пішохода в межах дорожньої розмітки "пішохідний перехід" причиною настання даної ДТП стали дії обвинуваченого, який не дотримався вимог пункту 18.1 ПДР та всупереч вимог 12.3 ПДР не вжив заходи до зупинення автомобіля в момент виникнення небезпеки для його руху.

Згідно висновку експерта від 22.08.2016 року за №10/175 (транспортно-трасологічна та авто технічна експертиза) вказано, що оскільки в схемі дорожньо-транспортнох пригоди відсутня будь-яка слідова інформація, що має значення і інформує про стан пішохода в момент первинного контакту, вирішити питання про положення місця наїзду по довжині і ширині проїжджої частини не представляється можливим; будь-яка слідова інформація, яка б могла спростувати або підтвердити, з технічної точки зору, покази потерпілої ОСОБА_15 , щодо наїзду передньою частиною автомобіля на дорожній розмітці «пішохідний перехід» відсутня; при умові, що наїзд відбувся в межах дії дорожньої розмітки «пішохідний перехід» водій автомобіля «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 Повинен був діяти у відповідності до вимог п.18.1 ПДР України, при умов, що наїзд на пішохода стався за межами пішохідного переходу, водій ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України; в даній дорожній обстановці пішоходи повинні були керуватись вимогами п.4.7 та 4.14 (б) ПДР України; при умові, що наїзд на пішохода відбувся в межах дії дорожньої розмітки «пішохідний перехід», технічна можливість уникнути наїзду на пішохода полягає у дотриманні водієм автомобіля «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 вимог пункту 18.1 ПДР України. При умові, що наїзд відбувся на пішохода за межами пішохідного переходу вирішити дане питання не видається можливим.

Допитаний в порядку ст. 356 КПК України експерт ОСОБА_22 показав суду, що підтримує наявні висновки. Проведення цих експертиз йому було доручено за постановою слідчого. Пояснив, що при проведенні експертизи він керувався інструкцією, яка діяла на час її проведення. Вихідні дані, надані слідчим у постанові, передані йому на дослідження і були використані при проведенні експертизи.

При цьому, зазначив, що матеріалів кримінального провадження він не мав, диск з відеозаписом ним не досліджувався.

Відповідно до ст. 101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Частиною 3 статті 101 КПК України встановлено, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.

Відповідно до ч. 5 ст. 101 КПК України, висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Однак, допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторін експерт ОСОБА_22 пояснив, що свій висновок зробив виходячи з того, що вказав слідчий у вихідних даних при призначенні експертизи, а також не досліджувався наявний відеозапис з камер спостереження.

Усі ці обставини ставлять під сумнів об`єктивність висновку експерта № 10/123 від 31.05.2016 (автотехнічна експертиза).

Згідно ч. 10 ст. 101 КПК України, висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Таким чином, оцінюючи висновок експерта № 10/123 від 31.05.2016 (автотехнічна експертиза) суд вважає його недопустимим доказом з тієї причини, що в його основу покладено визначені слідчим дані, які не відповідають дійсності. Отже, вказана обставина підтверджує той факт, що вказаний висновок експерта не є об`єктивним доказом вини водія ОСОБА_7 ..

Встановлюючи місце зіткнення 28 квітня 2016 року близько 13 години 36 хвилин автомобілем марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 та пішохода малолітнього ОСОБА_8 , суд виходить з аналізу та оцінки доказів, які були безпосередньо досліджені в ході розгляду матеріалів кримінального провадження в суді. Одним із доказів, який містить інформацію про місце зіткнення транспортних засобів і є джерелом вихідних даних для проведених в ході досудового розслідування експертних досліджень, являється протокол огляду місця події 28.04.2016 року, відповідно до якого місцем події є ділянка дороги в районі будинку АДРЕСА_4 , вид події наїзд на пішохода, поблизу нерегульованого пішохідного переходу. На момент пригоди, покриття сухе. В районі місця ДТП дорога в плані пряма. Автодорога складається з двох смуг по одній у кожному напрямку, з обох сторін наявні тротуари шириною 4.7 та 5.5 метра. Наявний слід бурого кольору схожий на кров №2 на схемі. До вказаного протоколу огляду додані фото світлини з зображеннями транспортного засобу на місці події. При дослідженні яких вбачається, місцезнаходження такого транспортного засобу «CITROEN JUMPER» фактично за межами дорожньої розмітки «пішохідний перехід». Зі схеми місця ДТП до протоколу огляду місця ДТП від 28.04.2016 вбачається, що слід бурого кольору схожий на кров виявлено на смузі руху автомобіля під керуванням обвинуваченого на відстані не менше ніж 4 м від правого краю дорожньої розмітки "пішохідний перехід". Поряд з цим слідом ближче до пішохідного переходу, але в декількох метрах від нього, виявлено слід потертості на асфальті. Причина появи потертості на асфальті не з`ясована.

Суть огляду місця події визначена ст. 237 КПК України та зводиться до виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. В аспекті огляду місця ДТП це виявлення та фіксація слідів осипу ґрунту, пластмаси, уламків скла, слідів від коліс транспортних засобів, їх розташування відносно меж проїзної частини, пошкоджень транспортних засобів та загальної картини місця події.

Слідчим, який проводив огляд місця події, за наслідками огляду, крім іншого, було виявлено та зафіксовано на схемі до протоколу огляду слід потертості на асфальті в декількох метрах від пішохідного переходу під позначкою № 3 у смузі по напрямку руху автомобіля, який вони ніяк не визначили, не відобразивши при цьому жодних індивідуальних трасологічних ознак цього сліду в протоколі огляду. На підтвердження чи спростування в подальшому належності цього сліду саме автомобілю марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучення нашарувань гуми з місця пригоди ним не проводилося, а отже була безповоротно втрачена можливість проведення експертного порівняльного дослідження з метою ідентифікації цього сліду з гумою шини автомобіля під керуванням обвинуваченого. Не було зібрано будь-якої слідової інформації, що має визначальне значення і інформує про стан пішохода в момент первинного контакту, визначальних ознак місця наїзду на пішохода, інформації на якій віддалі до місця наїзду знаходився автомобіль, швидкість (темп) руху пішохода, яку віддаль пішохід подолав до місця наїзду, в якому місці пішохід здійснював перехід через проїзну частину, тощо.

Незважаючи на це, при призначенні у справі транспортно-трасологічної експертизи з метою визначення місця зіткнення автомобіля та пішохода, а отже, і смуги руху, на якій воно сталося, належність цього сліду до автомобіля обвинуваченого, слідчим подавалися як встановлений факт, питання щодо його ідентифікації перед експертами не ставилось.

Наслідком такого ставлення сторони обвинувачення до встановлення об`єктивних обставин справи, подальше подання на дослідження експерту неперевірених вихідних даних, зокрема, щодо сліду під позначкою № 3, пояснення потерпілої щодо механізму розвитку ДТП, що суперечили свідченням очевидців та решті виявлених слідів, став висновок транспортно-трасологічної експертизи від 22.08.2016 року за №10/175 та висновок № 10/123 від 31.05.2016.

Оскільки висновки експертів № 10/123 від 31.05.2016 та від 22.08.2016 року за №10/175 та № 5452/5453/52 від 03.11.2017 у частині відповідей на запитання щодо механізму дорожньо - транспортної пригоди суперечили один одному, а допит експертів не дав можливості усунути ці розбіжності, суд вважав за необхідне призначити в рамках кримінального провадження комісійну судову автотехнічну експертизу, на вирішення якої поставити запитання щодо механізму та обставин дорожньо - транспортної пригоди.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.08.2022 було призначено в рамках кримінального провадження № 0000077 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.04.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, комплексну комісійну автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу, проведення якої доручити експертам Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз.

Згідно висновку експерта від 2 серпня 2023 за №2989-Е на виконання ухвали суду, експертами надано наступні відповіді. Зокрема вказано (Варіант №1) враховуючи результати проведених вище досліджень, дана експертиза має підстави зробити висновки про те, що, з технічної точки зору, причиною даної ДТП (при першому варіанті розвитку ДТП) була та обставина, що водій ОСОБА_7 з моменту виходу пішохода на нерегульований пішохідний перехід своєчасно не застосував гальмування, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_8 і забезпечити йому безпечний перехід по пішохідному переході. А також (Варіант №2) підсумовуючи результати усіх досліджень, проведених при вирішенні попередніх питань є підстави зробити висновки про те, що при тих даних, які є в матеріалах справи (при другому варіанті розвитку ДТП) встановити причину настання даної ДТП, з технічної точки зору, не видається можливим через відсутність у матеріалах справи достатнього комплексу вихідних даних, які б характеризували розвиток даної ДТП згідно другого варіанту.

Згідно проведеного дослідження експертами, зазначено, що як вбачається із показів та наявних вихідних даних вбачаються різні обставини розвитку даної ДТП, варіант №1 - наїзд автомобіля на пішохода відбувся в межах нерегульованого пішохідного переходу, варіант №2 - наїзд автомобіля на пішохода відбувся поза межами нерегульованого пішохідного переходу, оскільки при відповіді на питання №6 та 7 не виявилось можливим встановити місце наїзду на пішохода автомобілем «Citroen Jumper» відносно елементів дороги, то в подальших дослідженнях експертів розглянуті два варіанти розвитку ДТП.

Згідно висновку експертів, у наявній дорожній ситуації (згідно варіанту №1) водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «Citroen Jumper» повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.10 (в частині значення терміну «пішохідний перехід») та 18.1 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій із моменту коли на нерегульований пішохідний перехід вийшов пішохід повинен був своєчасно зменшити швидкість, а в разі необхідності - застосувати екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі), щоб дати можливість пішоходу безпечно (тобто без контакту із автомобілем) перейти через проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході.

У наявній дорожній ситуації (згідно варіанту №2) водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «Citroen Jumper» повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху») та 12.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був із моменту виникнення небезпеки для руху - негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу.

При заданих вихідних даних (при варіанті розвитку ДТП №1) водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування гальмування, тобто діючи у відповідності до вимог ПДР України, при цьому необхідності у застосуванні екстреного гальмування не було, достатньо було застосувати і гальмування меншої ефективності, але такої ефективності, щоб мати змогу зупинити керований автомобіль до початку пішохідного переходу.

Оскільки, у наданих матеріалах справи (при варіанті розвитку ДТП №2) момент виникнення небезпеки для руху не заданий, то при наявних вихідних даних встановити мав (чи не мав) водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «Citroen Jumper» технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 , діючи відповідно до вимог ПДР України не видається можливим.

При наявних вихідних даних (при варіанті розвитку ДТП №1), в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 1.10 (в частині значення терміну «пішохідний перехід») та 18.1 ПДР України, які перебувають в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

При тих даних, які наявні в матеріалах справи (при варіанті розвитку ДТП №2) дати відповідь на питання чи в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху») та 12.3 ПДР України, які б перебували в причинному зв`язку з настанням даної ДТП, не видається можливим.

Для оцінки дій пішохода ОСОБА_8 , в даній дорожній ситуації спеціальні пізнання в галузі судової автотехніки не потрібні. Таку оцінку правоохоронні органи чи суд можуть дати самостійно з урахуванням вимог пунктів ПДР: 4.7; 4.14 (підпункти «а», «б» та «в»).

При наявних вихідних даних (при першому варіанті розвитку ДТП) причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, була та обставина, що водій ОСОБА_7 з моменту виходу пішохода на нерегульований пішохідний перехід своєчасно не застосував гальмування, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_8 , і забезпечити йому безпечний перехід по пішохідному переході.

При тих даних, які є в матеріалах справи (при другому варіанті розвитку ДТП) встановити причину настання даної ДТП, з технічної точки зору, не видається можливим через відсутність у матеріалах справи достатнього комплексу вихідних даних, які б характеризували розвиток даної ДТП згідно другого варіанту.

Таким чином, отримані висновки вказаних транспортно-трасологічних експертиз по встановленню місця зіткнення автомобіля та пішохода на якій воно сталося, момент виходу пішохода на нерегульований пішохідний перехід, а звідси і подальших висновків, ґрунтувалися на припущеннях та даних, достовірність яких та належність саме до цієї ДТП залишились стороною обвинувачення не з`ясованими, а отже, твердження щодо руху автомобіля та допущення наїзду на малолітнього пішохода ОСОБА_8 , який в той час перетинав проїзну частину дороги зліва направо по напрямку руху автомобіля по пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1, які передбачені Правилами дорожнього руху України не доведено належними доказами поза розумним сумнівом.

Беручи до уваги зазначене, суд при визначенні місця зіткнення транспортного засобу та пішохода виходить з висновку експертів № 5452/5453/52 від 03.11.2017 комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, відповідно до якого місце наїзду автомобілем «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 на малолітнього пішохода ОСОБА_8 відбулось повністю на правій смузі проїзної частини вул. Підгірної, при напрямку руху до центру м. Ужгород, поблизу осьової лінії дороги.

Методика доказування наявності порушень учасником дорожньо-транспортної пригоди пунктів 12.3, 12.4 та 18.1 Правил дорожнього руху, поряд з встановленням місця зіткнення або наїзду, передбачає ще й обов`язкове встановлення швидкості руху транспортних засобів та часу існування небезпеки для руху водія з подальшим порівнянням його під час проведення експертиз з відстанню, яка необхідна водію для зупинки, з урахуванням часу його реакції, часу необхідного для спрацьовування гальмівної системи автомобіля та його подальшого сповільнення.

Дані щодо швидкості руху транспортного засобу отримуються шляхом проведення судових експертиз, де експерт при певних умовах може визначити її проведенням відповідних розрахунків. По матеріалах даного кримінального провадження стороною обвинувачення було отримано такі дані виключно з показань обвинуваченого та потерпілої, та, на переконання суду, є їх суб`єктивним сприйняттям при оцінюванні швидкості руху автомобіля «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Оцінюючи показання обвинуваченого та дані наведені в слідчому експерименті з участю потерпілої та обвинуваченого в частині, що стосується швидкості руху автомобіля «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд констатує, що встановлена стороною обвинувачення швидкість руху автомобіля ґрунтується виключно на приблизному її сприйнятті учасниками провадження та припущенню її величини і, за відсутності інших об`єктивних доказів щодо її дійсних параметрів та подання цих даних, як вихідних для проведення авто-технічних експертиз, призвело до отримання необґрунтованих висновків щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 порушень пунктів 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення висновки експертиз, які покладені в основу обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд враховує таке.

Згідно висновку експерта № 10/123 від 31.05.2016 (автотехнічна експертиза) в діях обвинуваченого маються невідповідності з вимогами пунктів 12.3 та 18.1 ПДР України. Як встановлено в ході розгляду матеріалів кримінального провадження в суді, цей висновок ґрунтується виключно на вихідних даних слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 ..

Згідно висновку експерта від 22.08.2016 року за №10/175 (транспортно-трасологічна та авто технічна експертиза) вказано, що при умові, що наїзд на пішохода відбувся в межах дії дорожньої розмітки «пішохідний перехід», технічна можливість уникнути наїзду на пішохода полягає у дотриманні водієм автомобіля «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 вимог пункту 18.1 ПДР України. При умові, що наїзд відбувся на пішохода за межами пішохідного переходу вирішити дане питання не видається можливим. При цьому, у відповідь на питання №1 згідно висновку експерта від 22.08.2016 року за №10/175 експерт вказав про неможливість встановлення місця наїзду на пішохода, оскільки у схемі ДТП відсутня будь-яка слідова інформація, що має визначальне значення і інформує про стан пішохода в момент первинного контакту.

Згідно висновку експерта від 2 серпня 2023 за №2989-Е при заданих вихідних даних (при варіанті розвитку ДТП №1) водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування гальмування, тобто діючи у відповідності до вимог ПДР України, при цьому необхідності у застосуванні екстреного гальмування не було, достатньо було застосувати і гальмування меншої ефективності, але такої ефективності, щоб мати змогу зупинити керований автомобіль до початку пішохідного переходу.

Оскільки, у наданих матеріалах справи (при варіанті розвитку ДТП №2) момент виникнення небезпеки для руху не заданий, то при наявних вихідних даних встановити мав (чи не мав) водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «Citroen Jumper» технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 , діючи відповідно до вимог ПДР України не видається можливим.

Об`єктивно дослідивши надані стороною обвинувачення докази по встановленню факту швидкості руху автомобіля обвинуваченого, часу існування небезпеки для руху водія, відстанні, яка необхідна водію для зупинки, з урахуванням часу його реакції, часу необхідного для спрацьовування гальмівної системи автомобіля та його подальшого сповільнення, суд зазначає, що у визначеному законом порядку факт порушення обвинуваченим вимог пунктів 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху, про що стверджується у обвинувальному акті, не доведений і ґрунтується виключно на припущеннях, що є недопустимим відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, а тому в цій частині в ході судового розгляду обвинувачення не знайшло свого підтвердження поза розумним сумнівом.

В той же час, суд не погоджується з доводами сторони обвинувачення про визнання недопустимим доказом по справі висновок № 5452/5453/52 від 03.11.2017. Аргументи сторони обвинувачення зводяться до того, що даний доказ одержаний стороною захисту не в порядку, визначеному КПК України, після направлення обвинувального акту до суду. Однак такі недоліки не тягнуть за собою недопустимості цього доказу, а мають оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами у справі, з погляду достовірності цього доказу і його здатності довести обставини, на доведення яких він надається.

Під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді була надана для дослідження ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 12.10.2016 року, відповідно до якої задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 про призначення по матеріалах кримінального провадження комплексної судово-медичну і транспортно-трасологічну експертизу, проведення якої доручити експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Як вбачається з даного висновку експертизи 07.04.2017 року у Львівський НДІСЕ, при супровідному листі на дослідження представлені матеріали кримінального провадження, з компакт диском.

Поряд з цим, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.07.2017 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000077 від 28.04.2016 щодо ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - було повернуто прокурору. Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що матеріали кримінального провадження прокуратурою області скеровані до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на виконання ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_24 від 12.10.2016, згідно якої задоволено клопотання захисника та призначено в кримінальному провадженні комплексну судово-медичну й транспортно - трасологічну експертизу.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 05.09.2017 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.07.2017 про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України прокурору - скасовано й призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Зі змісту якої вказувалось на те, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що експертиза була призначена згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.10.2016, у порядку ст. 244 КПК України, тобто з ініціативи сторони захисту, а не обвинувачення. Із чого слідує, що сторона обвинувачення вважала, що зібраних під час досудового розслідування доказів є достатньо для складання обвинувального акта, у зв`язку із чим стороною обвинувачення у відповідності до приписів ст.ст. 290, 291 КПК України було відкрито матеріали кримінального провадження, складено обвинувальний акт та направлено його до суду. Перебування матеріалів кримінального провадження в експертній установі не є перешкодою для призначення судового розгляду.

При цьому, клопотання про призначення експертизи захисником було подано відповідно до його повноважень, визначених статтею 46 КПК України та розглянуто слідчим суддею відповідно до вимог статті 244 КПК України. Вихідні дані для проведення комісійної експертизи були взяті з надісланих експертам матеріалів кримінального провадження.

Оцінюючи висновок експертів № 5452/5453/52 від 03.11.2017 за результатами проведення комплексної судово-медичної і транспортно-трасологічної експертизи, як належний та допустимий і приймаючи його до уваги саме таким, суд виходить з положень статей 101-102, 242-244 КПК України, відповідно до яких ця експертиза була призначена та проведена і висновки якої відповідають вимогам названих норм КПК.

Крім цього, згідно з висновком експерта від 2 серпня 2023 за №2989-Е та висновком експерта від 22.08.2016 року за №10/175, оцінка дій пішохода ОСОБА_8 не пов`язана з використанням спеціальних знань і може бути надана слідством чи судом самостійно на підставі вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» ПДР України. Поряд з цим, на досудовому розслідуванні не вирішувалося питання стосовно перебування дій пішохода ОСОБА_8 в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, натомість цей аспект фактичних обставин являється значимим для завдань даного провадження.

Отже, за вказаним висновками експертиз надано оцінку діям водія (при певних варіантах розвитку події) з одночасною констатацією можливості перевірки на відповідність Правилам дорожнього руху дій пішохода без проведення спеціального дослідження в цій частині, що вважає суд помилково оцінено стороною обвинувачення, як звільнення від такого обов`язку. Поза увагою досудового розслідування безпідставно залишився характер порушень, які міг допустити кожен із учасників ДТП (водій та пішохід), а також і те, чи не було причиною порушення Правил водієм їх недодержання пішоходом, і чи мав хтось із них уникнути ДТП та її наслідків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова від 20 листопада 2014 року, справа № 5-18кс14), яку суд приймає до уваги через призму вимог ст. 458КПК України, у випадку виникнення ДТП за участю декількох учасників наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку. Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою. На таку особливість у правозастосуванні орієнтує і Пленум Верховного Суду України - п. 7 постанови № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту…».

Згідно з вимогами п. п. 4.7 та 4.14 «а», «б» розділу 4 Правил дорожнього руху України пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Згідно з вимогами п.4.6. ПДР України організовані групи дітей дозволяється водити тільки по тротуарах і пішохідних доріжках, а коли їх немає - по узбіччю дороги у напрямку руху транспортних засобів колоною, але тільки у світлу пору доби та лише в супроводі дорослих.

Згідно з вимогами п.4.14. «в» ПДР України Пішоходам забороняється допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину.

Із показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 у судовому засіданні акцентували увагу суду на тому що подія ДТП відбулась за пішохідним переходом та перед цим бачили потерпілу з дітьми, яка за руки дітей не тримала, в руках тримала кульки.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України, пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2, 5.39, 5.40.1, 5.40.2, 5.41.1, 5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1 , 1.14.2 , 1.14.3 , пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч;

Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу;

Згідно ч.5 «Інформаційно-вказівні знаки» розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України, чинної на час події, знак 5.35.1-5.35.2 "Пішохідний перехід". Знак 5.35.1 встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.35.2 - ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

Згідно ч.1 «Горизонтальна розмітка» розділу 34 «Дорожня розмітка» 1.14.1, 1.14.3, 1.14.4 ("зебра", у тому числі червоно-білого кольору) - позначають нерегульований пішохідний перехід; розміткою 1.14.3 позначається пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод; розміткою 1.14.4 позначається місце переходу сліпих пішоходів.

Як вбачається з протоколу огляду місця події (зі схемою та фототаблицею) від 28.04.2016, місцем події є проїзна частина дороги в АДРЕСА_3 . Проїзна частина призначена для руху у двох протилежних напрямках по 1 смузі руху. На проїзній частині виявлено дорожню розмітку 1.14.1 ПДР, яка позначає нерегульований пішохідний перехід, що додатково позначено дорожнім знаком 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України.

Враховуючи те, що межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками лише у випадку відсутності дорожньої розмітки, а згідно протоколу огляду місця події у даному випадку розмітка 1.14.1 була наявна, то у даному випадку межі пішохідного переходу визначаються межами дорожньої розмітки 1.14.1, а не відстанню між дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2.

Будь-яких доказів, у тому числі показів свідків, які б чітко вказували на перебування пішохода ОСОБА_8 у момент зіткнення безпосередньо на дорожній розмітці п.1.14.1 «зебра» стороною обвинувачення суду не надано.

Правила дорожнього руху зобов`язують водія зупинити автомобіль у разі виникнення перешкоди чи небезпеки для руху (п. 12.3 ПДР), та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, зупинитися, щоб пішоходи, які перебувають на ньому, закінчили перехід і покинули проїзну частину (п. 18.1 ПДР).

Тим більше, що відповідно до пункту 1.4 ПДР України, кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують дані Правила.

Порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог ПДР України або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом, при цьому необхідно встановити причинний зв`язок між порушенням правил безпеки руху та експлуатації транспорту і наслідками, що настали. Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху та наслідками, що настали. Якщо такого зв`язку немає, водій не може нести кримінальну відповідальність за ті наслідки, що настали.

Таким чином, обвинувачення у відношенні ОСОБА_7 побудовано на припущеннях, а прокурором не доведено, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Будь-які інші письмові докази, що долучені стороною обвинувачення до матеріалів провадження, не містять конкретних відомостей, що підтверджують обвинувачення в цій частині.

Інших доказів у підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України стороною обвинувачення не надано.

Судом, у порядку ч. 6ст. 22 КПК України,було створено належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, однак сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Стороною обвинувачення в ході судового розгляду не ініціювалось перед судом питання про призначення, проведення додаткових слідчих дій, таких клопотань на адресу суду подано не було.

Прокурор також не використав своє право на зміну обвинувачення в суді.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду у справі № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 Кримінального процесуального кодексу України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення в частині обставин його скоєння, порушення вимог Правил дорожнього руху, яке йому інкримінується, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На підставі викладеного, всебічно, повно дослідивши обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, даючи правову оцінку встановленим по кримінальному провадженню обставинам, суд вважає, що доводи обвинувачення в частині, що стосується обставин його скоєння, порушення вимог Правил дорожнього руху, яке інкримінується обвинуваченому, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, наведені стороною обвинувачення доводи ґрунтуються на припущеннях та на доказах, здобутих з порушенням вимог процесуального закону, які не відповідають критеріям допустимості і законності, а з урахуванням стабільної позиції обвинуваченого про те, що він не вчиняв цього злочину, приймаючи до уваги вимоги ст. 62 Конституції України, суд приходить до висновку, що належних, достатніх та допустимих доказів на спростування його тверджень стороною обвинувачення не було надано, а усі сумніви стосовно доказування вини трактуються на користь останнього.

Відповідно до ч. 2ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 3ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.

Відповідно до вимог статтей 22, 26 КПК України, судом були створені всі умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 3 ч. 1ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а зазначене в обвинувальному акті порушення ним Правил дорожнього руху України не підтверджується дослідженими доказами.

Запобіжні заходи до обвинуваченого під час судового провадження не застосовувались, клопотання про застосування таких заходів суду не було заявлено.

Цивільний позов потерпілою пред`являвся, однак ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2018 р. повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням його недоліків (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Долю речових доказів суд визначає відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Під час досудового розслідування речовими доказами були визнані та приєднані до матеріалів досудового розслідування CD-диск марки EVO, CD-R 52X CD Recordable 700 MB/80 min (data, Video, musik) з написом на диску «compact disc recordable», на якому зафіксовано відеозапис з камери спостереження, яка знаходиться на квітковому магазині "Квіти Фрезія" вул. Підгірна, 44, м. Ужгород в районі місця ДТП, яка мала місце 28.04.2016 р. близько 13 год 36 хв по вул. Підгірній в м. Ужгород. Після набуття вироком законної сили вказані речові докази слід в подальшому зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, під час досудового розслідування речовим доказом було визнано та приєднано до матеріалів досудового розслідування транспортний засіб - автомобіль марки Citroen Jumper реєстраційний номер НОМЕР_3 та залізний диск з шиною марки MICHELIN 215/70 R 15 C.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.06.2016 р. у справі № 308/5283/16-к орган досудового розслідування зобов`язано передати автомобіль марки Citroen Jumper реєстраційний номер НОМЕР_3 на відповідальне зберігання Малому приватному підприємству "Мінітранс".

Вжитий ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.06.2016 р. у справі № 308/5707/16-к захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту на автомобіль марки Citroen Jumper, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить Малому приватному підприємству "Мінітранс", після набуття вироком законної сили слід припинити шляхом зняття арешту з цього автомобіля, а сам автомобіль залишити власнику - Малому приватному підприємству "Мінітранс".

Розмір витрат на залучення експерта становить 1 452,34 грн., в тому числі:

1) експертиза технічного стану транспортного засобу (висновок №10/97 від 12.05.2016 р.), витрати = 351,84 грн ;

2) судова авто-технічна експертиза (висновок №10/123 від 31.05.2016), витрати = 440,20 грн;

3) комплексна транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза (висновок №10/175 від 22.08.2016), витрати = 660, 30 грн.

У зв`язку з виправданням обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експертів по справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 100, 124, 128, 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Речовий доказ: транспортний засіб - автомобіль марки Citroen Jumper реєстраційний номер НОМЕР_3 , залишити у володінні власника - Малого приватного підприємства "Мінітранс", залізний диск з шиною марки MICHELIN 215/70 R 15 C передати Малому приватному підприємству "Мінітранс".

Речовий доказ : CD-диск марки EVO, CD-R 52X CD Recordable 700 MB/80 min (data, Video, musik) з написом на диску «compact disc recordable», на якому зафіксовано відеозапис з камери спостереження, яка знаходиться на квітковому магазині "Квіти Фрезія" АДРЕСА_5 в районі місця ДТП, яка мала місце 28.04.2016 р. Близько 13 год 36 хв по АДРЕСА_3 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.06.2016 р. у справі № 308/5707/16-к на автомобіль марки Citroen Jumper реєстраційний номер НОМЕР_3 , скасувати.

Процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 1 452,34 грн. віднести на рахунок держави.

Роз`яснити виправданому ОСОБА_7 , що він має право на поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1