Справа № 182/7065/24
Провадження № 1-кс/0182/1231/2024
У Х В А Л А

Іменем України

27.11.2024 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Нікопольського міськрайонного суду клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , по провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2024 року за №0000317 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лошкарівка, Нікопольського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою-технічною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , вогнеметник взводу роти та РХБЗ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією передбаченою ч.5 ст.407 КК України,

з участю :

прокурора ОСОБА_4 в режимі відео конференції,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що СВ Нікопольського РУП ГУНП здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000317 за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Так під час досудового слідства встановлено, що 23.08.2023 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді вогнеметника взводу роти та РХБЗ, діючи умисно усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст.17,65 КУ, ст. 17 ЗУ «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9,11,12,14,16,127,128,129,130,199,216 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у війковій частині НОМЕР_2 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не одержавши відповідних наказів начальників (командирів), 23 серпня 2023 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , де перебував на навчанні і яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , звідки прибув до місця мешкання свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та був відсутній на службі станом до 26.11.2024 року. Після цього, старший солдат ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправність своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до слідчого відділу Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, заявив таким чином про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

26.11.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання і просив обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою. При цьому прокурор посилався на те, що вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, а саме: зібраними Військовою службою правопорядку у ЗСУ матеріалами перевірки за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 старшим солдатом ОСОБА_5 від 24.08.2024 року, протоколом допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . При цьому, прокурор посилався на те, що існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки у разі доведеності його вини йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, що може спонукати його переховуватися від слідства та суду. Він офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, не має в оточенні осіб, які можуть забезпечити його процесуальну поведінку, що виключає можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_5 не заперечував проти обставин, викладених в підозрі. Він є військовим за призовом під час особливого періоду з 23.09.2022 року. Був зарахований до військової частини і ніс службу в районі Бахмута, входив до складу штурмової бригади. Протягом року він не мав відпочинку і замість відпустки його направили на навчання. У нього не було порозуміння з керівництвом і він не мав можливості перевестися до іншої бригади, тому вирішив поїхати самовільно додому. Там і залишився. Він розумів, що вчинив злочин і тому сам звернувся до правоохоронних органів. Він має намір повернутися до служби, але у іншу військову частину, бо на його телефонне звернення 4 місяці тому керівництво повідомило, що такі як він не потрібні в ЗСУ. Просив обрати стосовно нього домашній арешт на час слідства, бо він весь час проживав за місцем реєстрації, з мамою і не намагався навіть переховуватися.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, перевіривши підстави застосування зазначеного запобіжного заходу вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, вважаю, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів кримінального провадження зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі:

вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення;

тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється;

вік та стан здоров`я підозрюваного;

міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців;

репутацію підозрюваної особи;

майновий стан;

наявність судимостей;

дотримання умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до підозрюваного раніше;

наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

розмір майнової шкоди у завданні якої підозрюється особа внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам.

Як вбачається з наданих копій матеріалів кримінального провадження, 26 листопада 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру по вказаному кримінальному провадженню за вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, а саме за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану (а.п.38-44).

Підозра оголошена ОСОБА_5 обґрунтована наступними доказами.

Повідомленням про вчинення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, згідно якого ОСОБА_5 був призваний на військову службу 23.09.2022 року, згідно наказу командувача сил підтримки ЗСУ від 22.08.2023 №300/2202 в період з 21.08.2023 року по 06.09.2023 року проходив курс навчання за ВОМ-193 «Вогнеметник». Так, 23.08.2023 року під час проведення перевірки наявності особового складу курсантів навчального курсу інструктор навчального взводу навчального курсу старший Сержант ОСОБА_11 встановив факт відсутності на службі ОСОБА_5 без поважних причин. Крім того, з повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 станом на 04.10.2023 року ОСОБА_5 до розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув. Тобто, ОСОБА_5 , був відсутній на військовій службі понад місць (а.п.10). Актом службового розслідування заступника начальника навчального курсу з морально-психологічного забезпечення навчального центру військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_12 , яким було встановлено факт самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_5 (а.п.14-16). Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.08.2023 року, згідно якого старшого солдата ОСОБА_5 , який прибув 21.08.2024 року для проходження фахової підготовки у навчальному центрі (а.п.17). Показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно яких старший солдат ОСОБА_5 проходив курс підготовки у військовій частин НОМЕР_2 в період з 21.082023 року по 06.09.2023 року і проживав на цей час за межами військової частини в АДРЕСА_3 . Так, 23.08.2023 року о 07. 00 год. ОСОБА_5 без поважних причин не з`явився на військову службу до військової частини НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 . Станом на 25.10.2023 року ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_2 не повернувся, місцезнаходження останнього невідоме (а.п.27-30). Показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , згідно яких вони є родичами ОСОБА_5 , який в січні 2024 року повернувся з військової служби додому в АДРЕСА_4 , де постійно перебуває на протязі 10 місяців, більшість часу він знаходиться вдома і майже нікуди не виходив. (а.п.36-38).

Зазначені обставини, викладені в підозрі підозрюваний ОСОБА_5 визнав.

З огляду на викладене, вважаю, що підозра оголошена ОСОБА_5 є обґрунтованою, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який вчинив, в період дії воєнного стану і йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

Прокурор формально довів наявність ризику можливості переховування від слідства та суду, який є дуже низьким, оскільки підозрюваний після залишення військової частини проживав фактично за місцем своєї реєстрації разом з матір`ю.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( ОСОБА_13 проти Росії). Підозрюваний має постійне місце реєстрації, за яким проживає разом матір`ю. Він ніколи не піддавався кримінальному переслідуванню і мав бездоганну репутацію за місцем проживання. Прокурором не доведено, що ОСОБА_5 намагався якимось чином ухилитися від слідства або перешкоджати слідству. Навпаки, з наданих суду матеріалів вбачається, що він самостійно з`явився до правоохоронних органів і на даний час має намір продовжити службу в лавах ЗСУ , але в іншій військовій частині.

Прокурором не наведено переконливих доводів того, що за вказаним кримінальним провадженням стосовно ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрювану особу обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що запобіжній захід у вигляді домашнього арешту буде належним чином гарантувати процесуальну поведінку підозрюваного на стадії досудового розслідування зазначеного кримінального провадження.

У зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 176-178, 181, 194,196 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 задовольнити частково.

Обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, поклавши на нього наступні обов`язки:

- цілодобово не залишати місце свого проживання, за винятком часу пов`язаного з виконанням робочих обов`язків, за адресою: АДРЕСА_1 .

- прибувати до слідчого, прокурора та суду у визначений ними час;

- повідомляти про зміну місця свого проживання, роботи;

- здати на зберігання до державних органів документи, які дають право на виїзд з України і в`їзд.

Зазначені обов`язки покладаються на підозрюваного на строк не більше двох місяців з дня проголошення ухвали, тобто до 25 січня 2025 року в межах строку досудового розслідування. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора.

Ухвалу для виконання направити начальнику Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області і для контролю прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1