Єдиний унікальний номер судової справи 678/597/21
Номер провадження №1-в-678-31/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду провідного інспектора Хмельницького районного сектору № 6 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ОСОБА_3 про приведення вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 у відповідність до закону,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло подання провідного інспектора Хмельницького районного сектору № 6 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ОСОБА_3 , в якому просять вирішити питання щодо приведення вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 у відповідність до закону.

04 жовтня 2024 року прокурор Летичівської окружної прокуратури подав клопотання про проведення розгляду справи у його відсутність та без застосування звукозапису, не заперечує проти задоволення подання із наведених у ньому підстав.

04 жовтня 2024 року представник органу пробації ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутність та без застосування звукозапису, подання підтримує.

04 жовтня 2024 року засуджений ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення подання.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року за ч. ч.2, 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 357 КК України. Вирок набрав законної сили 04 січня 2022 року.

Згідно вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року - ОСОБА_4 визнано виним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено узгоджене угодою про визнання винуватості покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України один рік позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України один рік обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_4 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк терміном 3 (три) роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вказаним вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в сховище та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом. Подія злочину відбулася 19 квітня 2021 року (заподіянопотерпілому майнову шкоду на загальну суму 1200 грн.) та 21 квітня 2021 року (заподіянопотерпілому майнову шкоду на загальну суму 745 грн.).

Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-ІХ), який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць),установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01 січня 2021 року ця сума становила 2270 грн.

Отже враховуючи, що ОСОБА_4 згідно вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року завдав матеріальної шкоди потерпілій на суму 1200 гривень та 745 гривень, що менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки (2 270 гривні), тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 2, 3 ст. 185 КК України за даним вироком, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Також суд враховує, що на стадії виконання вироків суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України (перекваліфікації його дій), адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України під час судового провадження, а його постановлення в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України не передбачено.

При цьому, оскільки кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 необхідно вважати засудженим за ч. 3 ст. 357 КК України до одного року обмеження волі, без застосування ч. 1 ст. 70 КК України. Так як ст. 357 КК України не підпадає під декриміналізацію, суд приходить до висновку щодо продовження виконання вироку за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі, відповідно до ст. 75, 76 КК України.

За таких обставин, подання провідного інспектора Хмельницького районного сектору № 6 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ОСОБА_3 про приведення вироку у відповідність до нового закону є таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання провідного інспектора Хмельницького районного сектору № 6 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ОСОБА_3 про приведення вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 у відповідність до закону - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання за ч. 2, 3 ст. 185 КК України, призначеного йому вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, без застосування ч. 1 ст. 70 КК України.

Продовжити виконання вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк терміном 3 (три) роки (з дати винесення вироку) із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_1