КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1221/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

25 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0005434 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.08.2023 у кримінальному провадженні щодо обвинуваченої,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Чернігівської області, м. Ніжин, українки, громадянки України, маюча вищу освіту, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.08.2023, ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 8000 (вісім тисяч) гривень моральної шкоди.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 13.07.2018 близько 10 год. 30 хв., перебуваючи на території Празького парку, що поруч із ЖК «Празький квартал» за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров?я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у ході сварки, яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, штовхнула обома руками потерпілу ОСОБА_8 в передню поверхню грудей, в результаті чого ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 197/Д від 10.09.2019, отримала тілесні ушкодження у виді саден грудної клітки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України, які виразилися у умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду, фактичним обставинам справи, просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області - скасувати та закрити провадження у зв`язку із відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що згідно інформації, зазначеній у відповіді Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району від 11.02.2020 №291 з додатками потерпіла звернулася до чергового лікаря Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району о 17:50. При цьому, згідно протоколу допиту потерпілої ОСОБА_8 від 05.11.2018 події 13.07.2018 щодо заподіяння їй тілесних ушкоджень відбувалися о 10:30, тобто через 7 годин 20 хвилин, що з нею могло трапитися за цей період часу,- невідомо. Сама потерпіла пояснила, що була у цей час вдома, що ніяким чином не роз?яснює походження травмування. Апелянт вказує, що потерпіла не зверталася до хірурга і травматолога в Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району, оскільки згідно листа Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району №31.01.2020 №220 в адміністрації відсутня амбулаторна картка хворої ОСОБА_8 .

Крім того, апелянт вказує, що в матеріалах кримінального провадження взагалі відсутні будь-які інші медичні документи щодо стану хвороби ОСОБА_8 , окрім довідки Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району від 13.07.2020 №4597. Також апелянт зазначає, що під час досудового розслідування освідування особи, в порядку ст. 241 КПК України, не проводилося. Висновком експерта №197/Д від 10.09.2019 встанволено згідно наданої медичної документації садна грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та могли утворитися внаслідок поштовхів руками в передню поверхню грудей, як показала ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту за її участю. Отже, експертом покладено в основу висновку довідку Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району від 13.07.2020 №4597 та протокол проведення слідчого експерименту від 05.02.2019. Зазначене твердження повністю підтверджується показами експерта у судовому засіданні, де він підтвердив відсутність медичних документів, а також те, що він особисто, потерпілу не оглядав, локалізації, розміри та місця знаходження травм він не бачив та описати не може.

Апелянт зазначає, що з урахуванням відсутності особистого огляду потерпілої (а також освідування особи) та відсутності додаткових медичних документів хірурга і травматолога, а також відсутності документів, які б встановлювали клінічний перебіг ушкоджень, експерт мав утриматись від встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Також апелянт вказує, що протоколом проведення слідчого експерименту від 05.02.2019 встановлено події 13.07.2018 щодо заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень. Разом з тим, під час проведення слідчого експерименту були присутні лише потерпіла та її представник - ОСОБА_11 , жодних фізичних характеристик ОСОБА_6 в протоколі не зазначено, однак зріст ОСОБА_6 (165 см.) є значно меншим аніж у потерпілої ОСОБА_8 . До вказаного протоколу додано відеозапис, на якому потерпіла розповідає як її нібито штовхнула ОСОБА_6 і вона вдарилася о металевий стовп. В чому полягав слідчий експеримент, за умови надання пояснень лише потерпілою, не зрозуміло, і не надає відповіді, яким чином на грудній клітині потерпілої з?явилися ссадни, в якому місці вони знаходилися, скільки їх було. Оскільки при проведенні слідчого експерименту не було враховано довжину тіла та інші дані (а точніше не надано жодних даних), такий протокол слідчого експерименту та похідний від нього доказ - висновок судово-медичної експертизи (через доктрину плодів отрусного дерева) є недопустимими доказами.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції частково задоволено цивільний позов та призначено стягення на користь потерпілої в сумі 8000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, однак ані в позові, ані в оскаржуваному рішенні не наведено жодного доказу надання моральної шкоди, просто перелічені норми ст. 1167 ЦК України. Позивачем взагалі не доведено наявність шкоди у потерпілої, не наведено, яких саме моральних страждань вона зазнала, більш того, наведене вище свідчить про відсутність протиправних дій з її боку, підстав для стягнення з неї грошових коштів на користь потерпілої у суду не було жодних.

Від представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, а від потерпілої ОСОБА_8 надійшли письмові пояснення, в яких вони просять вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.08.2023 - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її, думку прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за обставин, викладених у вироку обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України підтверджуються детальними та послідовними показаннями допитаної в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_8 , яка показала, що 13.07.2018 вона гуляла зі своєю собакою породи « Коргі » у парку в ЖК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 у спеціально відведеному для цього місці, куди в подальшому зайшов хлопчик років чотирьох. Собака потерпілої підбігла до дитини і стала на неї передніми лапами, після чого дитина закричала. Потерпіла підбігла до собаки, в цей же момент до хлопчика підбігла його мати ОСОБА_6 і почала кричати та погрожувати потерпілій. Після чого обвинувачена штовхнула ОСОБА_8 в грудну клітину, внаслідок чого остання ударилась головою об металевий паркан. Після чого ОСОБА_6 пішла.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_6 підтвердила надані нею пояснення та вказала, що після події повернулась додому через пагане самопочуття, коли стала краще себе почувати, звернулась до знайомих, які б могли відвезти її до лікарні. В подальшому до лікарні її відвезла подруга, яка повернулась з роботи, де вона пройшла огляд у декількох лікарів та робила рентген знімок. Уточнила, що в лікарні, якій проходила огляд раніше не обслуговувалась та на обліку там не перебуває.

Свідок ОСОБА_12 вході судового розгляду судом першої інстанції кримінального провадження показала, що того дня (точної дати вона не пам`ятає) гуляла зі своєю собакою на спеціально відведеному майданчику в ЖК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею також гуляла потерпіла ОСОБА_8 зі своєю собакою породи «Коргі». На майданчик забігли дві маленькі дитини. Собака потерпілої підбігла до однієї дитини і передніми лапами стала на дитину. Після чого підбігла обвинувачена і почала нецензурно виражатись. Дітей вивели з майданчика і обвинувачена знову повернулась на майданчик, внаслідок чого між обвинуваченою і потерпілою виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 штовхнула ОСОБА_8 в грудну клітину, від чого остання вдарилась об металевий паркан.

Окрім того, судом першої інстанції досліджено надані в підтвердження події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин його вчинення), а також винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення наступні докази:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0005434 від 15.09.2018;

- рапорт слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області;

- копія ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2018, згідно якої уповноважену особу Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області було зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення, що викладені в заяві ОСОБА_8 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2т ст. 125 КК України від 13 липня 2018 року та розпочати досудове розслідування;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 30.10.2018 ОСОБА_8 ;

- довідка №4597 від 13.07.2018 року, згідно якої ОСОБА_8 13.07.2018 о 17 год. 44 хв. зверталась до Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району і їй було поставлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, садна грудної клітки;

- постанова про залучення до кримінального провадження як представника потерпілого від 05.11.2018;

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.02.2019 за участі ОСОБА_8 ;

- копія ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2018, згідно якої було призначено судово-медичну експертизу у кримінальному провадженні №0005434 від 15.09.2018, проведення якої доручено судово-медичним експертам Києво-Святошинського районного бюро СМЕ;

- висновок експерта №197/Д від 10.09.2019, відповідно до якого ???згідно наданій медичній документації у ОСОБА_8 мались садна грудної клітки. Описані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, за давністю можуть відповідати вказаному в ухвалі терміну та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Описані садна могли утворитись внаслідок поштовхів руками в передню поверхню грудей, як показала ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за її участю. Діагнози «Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку; Забій грудної клітки зліва; Забій м?яких тканин ділянки лівої ключиці, лівого плеча» в наданій довідці не підтверджуються об`єктивними даними (відсутнє описанні ушкоджень м?яких тканин та об`єктивної неврологічної симптоматики), тому не можуть враховуватись при складанні даних підсумків згідно п.4.6. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних, ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995р. МОЗ України;

У судовому засіданні суду першої інстанції судовий експерт ОСОБА_13 повністю підтвердив наданий ним висновок судово-медичної експертизи №197/Д від 10.09.2019та пояснив, що на підставі ухвали слідчого судді здійснював судово-медичну експертизу №197/Д щодо ОСОБА_8 за медичною документацією. У ОСОБА_8 мались садна грудної клітки, які могли утворитись внаслідок поштовхів руками в передню поверхню грудей. Інші діагнози в наданій довідці не підтвердились об`єктивними даними.

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.11.2018 з довідкою, згідно якого свідок ОСОБА_14 впізнала на фотознімку №2 ОСОБА_6 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.11.2018 з довідкою, згідно якого свідок ОСОБА_15 впізнала на фотознімку №3 ОСОБА_6 ;

- копія ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.09.2019, згідно якої продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005434 від 15.09.2018;

- копія ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.09.2019, згідно якої продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005434 від 15.09.2018;

- копія ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.12.2019, згідно якої надано слідчому СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_16 або працівникам оперативних підрозділів за дорученням слідчого, тимчасовий доступ до амбулаторної картки хворого ОСОБА_8 , яка знаходиться в Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району;

- відповідь директора Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району слідчій СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_16 , що амбулаторна картка хворої ОСОБА_8 в Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району відсутня;

- постанова про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення від 27.01.2020;

- повідомлення про підозру від 27.01.2020;

- протокол роз`яснення права на захист від 31.01.2020;

- матеріали, які характеризують особу обвинуваченої.

Наведений комплекс доказів судом першої інстанції належним чином досліджено та детально викладено у вироку, їм надана відповідна оцінка, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності та їх достатності. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому суд першої інстанції правильно обґрунтував ними обвинувачення та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України.

Також, судом першої інстанції, за результатами судового розгляду, правильно дана оцінка показанням обвинуваченої ОСОБА_6 , яка вину у скоєні кримінального правопорушення не визнала, вказала, що не наносила потерпілій удар в грудну клітину та обґрунтовано визнано, що такі показання обвинуваченої спростовуються зібраними у справі та дослідженим в ході судового розгляду, доказам, зокрема показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_14 , а також показаннями судового експерта ОСОБА_13 та висновком експерта №197/Д від 10.09.2019, і є лінією захисту направленою на ухилення від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що висновок експерта, з огляду на те, що він зроблелий лише на підставі довідкиЦентральної районної лікарні Києво-Святошинського району від 13.07.2020 №4597 та протоколупроведення слідчого експерименту від 05.02.2019 є сумнівним, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до п.4.1 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 від 17.01.2995 МОЗ України судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Як вбачається з висновку експерта №197/Д, судово-медичну експертизу проведено в період часу з 04.09.2019 по 10.09.2019 на підставі довідки №4597 КПН «ЦРЛ Києво-Святошинської районної ради», протоколу допиту потерпілого від 05.11.2018 та протоколу і відеозапису проведення слідчого експерименту від 05.02.2019 за участю потерпілої ОСОБА_8 , які експерт сприймав безпосередньо. Експерт був попереджений про відповідальність за ст.. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків. У ході дослідження було надано відповіді на всі поставлені на вирішення експертизи питання. Експертизу проведено кваліфікованим експертом, який має достатній експертний досвід роботи. Отже, експертне дослідження проведене із дотриманням процесуального порядку його призначення та проведення, а враховуючи, що експертиза здійснювалась більш як через рік після подій, то її проведення без медичного обстеження потерпілої, а за оригіналами медичних документів відповідає Правилам судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 від 17.01.2995 МОЗ України, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченої в цій частині є неспроможними.

Посилання обвинуваченої на те, що потерпіла звернулась за медичною допомогою не одразу, а фактично через сім годин після події, не спростовує висновку суду першої інстанції про нанесення потерпілій тілесного ушкодження саме обвинуваченою ОСОБА_6 , враховуючи детальні та послідовні показання потерпілої ОСОБА_8 , які повністю узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_14 , висновком експерта щодо можливості утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 в терміни вказані в ухвалі слідчого судді про призначення експертизи, а саме 13.07.2018 приблизно о 10 год 30 хв, а також сукупністю всіх інших зібраних та дослідженими судом доказами, які сумнівів не викликають.

Щодо відсутності у Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району амбулаторної картки ОСОБА_8 , то слід зазначити, що медична карта амбулаторного хворого за формою № 025/о - це основний первинний медичний документ пацієнта, який лікується в амбулаторно-поліклінічному закладі або вдома, тоді як з пояснень потерпілої ОСОБА_8 слідує, що вона до Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району звернулась вперше щодо тілесних ушкоджень і на обліку там не перебуває.

Твердження обвинуваченої про необхідність, в порядку ст. 241 КПК України, проведення освідування потерпілої, у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки, слідчий, прокурор здійснює освідування підозрюваного, свідка чи потерпілого для виявлення на його тілі, слідів кримінального правопорушення або виявлення особливих прикмет, якщо для цього не потрібно проводити судово-медичну експертизу.При цьому, освідування здійснюється на підставі постанови прокурора та за необхідності, за участю судово-медичного експерта або лікаря (в редакції ст. 241 КПК України, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення)

Отже, освідування, в редакції ст. 241 КПК України, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, здійснювалось на підставі постанови прокурора з метою виявлення на тілі підозрюваного, свідка чи потерпілого слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет, якщо для цього не потрібно було проводити судово-медичну експертизу.

Водночас, з даного кримінального провадження вбачається, що тілесні ушкодження було заподіяно потерпілій 13.07.2018, і лише через два місяці було внесено заяву про кримінальне правопорушення до ЄРДР за №0005434 від 15.09.2018, після чого в межах даного кримінального провадження за клопотанням слідчого ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2028 було призначено судово-медичну експертизу, що цілком узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону.

Стосовно тверджень обвинуваченої у апеляційній скарзі про недопустимість як доказу відомостей, які містяться в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої, то такі твердження є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Частиною 2 цієї статті передбачено, що під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Тобто, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19), приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст. 95 КПК. При цьому показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Відомості, повідомлені потерпілою під час проведення слідчого експерименту, є складовою частиною змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів - протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

Зі змісту протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що слідча дія проведена за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України. Під час слідчого експерименту потерпіла розповіла і детально показала обставини кримінального правопорушення. Протокол слідчого експерименту в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104 КПК України, а тому підстав ставити під сумнів отриманні в ході проведення слідчих дій відомості, у зв`язку з не зазначенням в протоколі фізичних характеристик (підозрюваної) обвинуваченої, колегія суддів не вбачає.

Щодо тверджень обвинуваченої про те, що слідчий експеримент був проведений лише за участю потерпілої та її представника, то колегія суддів зауважує, що положення ст. 240 КПК України не вимагають обов`язкової присутності підозрюваного та його захисника при проведенні слідчого експерименту з потерпілим.

Відтак, доводи апеляційної скарги з приводу безпідставності притягнення ОСОБА_6 до відповідальності є необгрунтвоаними.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченої про неправильність вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, із застосуванням норм ЦПК України.

Частина 1 ст. 116 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, на переконання колегії суддів, розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди стягнутої з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 у сумі 8000 грн., є обґрунтованим, відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для потерпілої, які зазнали моральних страждань та втрат немайнового характеру.

На переконання колегії суддів, отримання ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, вимушена необхідність звернення до лікарні, поліції, суду, неможливості протягом тривалого часу вести звичайний спосіб життя, переживання, які негативно відобразились на самопочутті, тривожність, побоювання за себе та свою безпеку безумовно негативно вплинуло на моральний стан потерпілої та призвело до душевних страждань, а тому посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на не доведеність потерпілою заподіяння їй моральної шкоди, є безпідставними.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку суду обвинуваченою до апеляційного суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченої.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.08.2023 у кримінальному провадженні №0005434 щодо обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4