Постанова

Іменем України

10 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 735/849/18

провадження № 51-1075км24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 30 липня 2021 року та вирок Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0000005 за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 30 липня 2021 року, з урахуванням ухвали цього суду від 20 серпня 2021 року про виправлення описки, ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення.

2. Вироком Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року зазначений вирок скасовано. Визнано ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, що є його власністю.Ухвалу Сосницького районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2021 року про виправлення описки скасовано.

3. Згідно з вироком апеляційного суду ОСОБА_5 , будучи службовою особою, що займає відповідальне становище, - виконуючим обов`язки Голови Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області (далі - Коропська РДА), діючи з корисливих мотивів, із метою особистого збагачення, усупереч вимогам статей 22, 23, 24 Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи у службовому кабінеті Коропської РДА по вул. Кибальчича, 1 в смт. Короп, 07 березня 2018 року близько 12:00 отримав від представника ТОВ «Ферма КРС Україна» ОСОБА_8 частину раніше обумовленої ними суми неправомірної вигоди в розмірі 1 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на цей день становило 26 349,00 грн, а 05 квітня 2018 року близько 14:40 решту обумовленої суми неправомірної вигоди в розмірі 4 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на цей день становило 105 052,00 грн, за прийняття ним особисто в інтересах ТОВ «Ферма КРС Україна» розпорядження про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (не витребувані земельні частки (паї)) для надання в оренду ТОВ «Ферма КРС Україна» та наступного видання розпорядження про надання в оренду таких земельних ділянок цьому товариству.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

4. У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять вироки місцевого та апеляційного судів щодо ОСОБА_5 скасувати, а кримінальне провадження стосовно нього закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зокрема, сторона захисту стверджує, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 направлено до суду після закінчення строків досудового розслідування, відтак він не набув статусу підозрюваного та обвинуваченого, кримінальне провадження є наслідком провокації з боку співробітників правоохоронних органів, процесуальне керівництво у ньому всупереч вимогам ч. 5 ст. 36 КПК України здійснював неуповноважений прокурор військової прокуратури, також порушено правила підслідності, ряд доказів сфальсифіковано. Крім цього захист зазначає, що усупереч вимогам ч. 3 ст. 404, ст. 23 КПК України апеляційний суд поклав в основу свого вироку докази обвинувачення, які безпосередньо не досліджував, безпідставно пославшись на висновки місцевого суду у виправдувальному вироку, який скасував. При цьому не надав належної оцінки доводам та наданим на їх підтвердження доказам у запереченні сторони захисту на апеляційну скаргу прокурора і не оголосив ці заперечення під час апеляційного провадження. Не навів у вступній частині вироку ряд відомостей про особу обвинуваченого, що мають значення для справи, а в мотивувальній частині - мотиви неврахування окремих доказів та зміни обвинувачення з «дії» на «будь-якої дії», не прийняв рішення стосовно неповнолітньої доньки засудженого, яка залишилась без нагляду, поза межами апеляційних вимог скасував ухвалу місцевого суду про виправлення описки. За версією сторони захисту кошти, отримані ОСОБА_5 від ОСОБА_8 , призначались для ремонту школи і ця обставина була використана стороною обвинувачення для штучного створення події злочину.

Позиції інших учасників судового провадження

5. На касаційні скарги сторони захисту надійшло заперечення прокурора.

6. Засуджений і захисник підтримали свої касаційні скарги і просили їх задовольнити.

7. Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг.

Мотиви Суду

8. Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

9. За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

10. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу (ч. 2 ст. 438 КПК України).

11. Таким чином, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості скасування касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій з цих підстав. При перегляді судових рішень у касаційному порядку суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанції.

12. Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

13. Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

14. Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

15. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

16. Вирок апеляційного суду в цьому кримінальному провадженні ухвалений з дотриманням вищевказаних вимог кримінального процесуального закону.

17. Так, із мотивувальної частини зазначеного вироку убачається, що висновки апеляційного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за яке його засуджено, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового провадження та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

18. Мотивуючи свої висновки у цій частині, апеляційний суд послався, зокрема, на: показання обвинуваченого ОСОБА_5 , який, заперечивши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, тим не менш визнав факт отримання грошових коштів від ОСОБА_8 , хоча й зазначив, що вони призначалися для ремонту школи; показання свідка ОСОБА_8 , який чітко вказав на те, що передав обвинуваченому неправомірну вигоду саме за прийняття останнім в інтересах ТОВ «Ферма КРС Україна» розпоряджень щодо надання земельних ділянок в оренду; дані у протоколах за результатами проведення НСРД у формі спеціальних слідчих експериментів, огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів, які становили предмет неправомірної вигоди, аудіо-, відеоконтролю особи, які підтверджують обставини отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_8 неправомірної вигоди двома частинами: 1 000 доларів США 07 березня 2018 року та 4 000 доларів США 05 квітня 2018 року, а також зміст домовленостей між ними, які передували передачі коштів та стосувалися саме оформлення документів щодо передачі в оренду не витребуваних земельних паїв, суми та валюти неправомірної вигоди за вирішення питання про передачу земельних ділянок в оренду ТОВ «Ферма КРС Україна», при цьому з приводу надання благодійної допомоги обвинувачений свідку нічого не повідомляв.

19. За даними протоколів обшуків від 05 квітня 2018 року, на які також послався у вироку апеляційний суд, у приміщенні приймальні голови Коропської РДА у куті шафи в коробці та в приватному будинку за місцем проживання ОСОБА_5 у сумці та в коробці виявлені і вилучені грошові кошти у сумі відповідно 4 000 доларів США та 1 000 доларів США, які становили предмет неправомірної вигоди. Із записів телефонних розмов між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та змісту e-mail листування між ними встановлено, що обвинувачений координував дії ОСОБА_8 з питань підготовки документів для звернення до Коропської РДА з питання отримання земельних ділянок в оренду.

20. Розпорядженням Голови Коропської РДА від 07 червня 2017 року № 105-к «Про призначення ОСОБА_5 » обвинуваченого ОСОБА_5 призначено на посаду Першого заступника Голови Коропської РДА та покладено виконання обов`язків Голови Коропської РДА. Оглядом оригінала службового посвідчення № 001 від 08 червня 2017 року встановлено, що його видано на ім`я ОСОБА_5 за посадою першого заступника Голови Коропської РДА. З урахуванням даних у цих та інших документах, а також показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в інкримінований період працювали на посадах начальника відділу у Коропському районі Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області та начальником відділу державної реєстрації Коропської РДА відповідно, з огляду на положення статей 6, 21, 39, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Конституції України, Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій» щодо земельних правовідносин, статей 21, 39, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та Регламенту Коропської РДА, апеляційним судом установлено, що на момент реєстрації кримінального провадження і в дні подій, зазначених в обвинувальному акті, ОСОБА_5 мав відповідні повноваження та посадові обов`язки тимчасово виконуючого обов`язки Голови Коропської РДА.

21. Відхиляючи доводи сторони захисту щодо провокації злочину з боку співробітників правоохоронних органів, суд апеляційної інстанції з посиланням на відповідну практику Європейського суду з прав людини обґрунтовано врахував, що ОСОБА_5 не відмовлявся від одержання неправомірної вигоди, просив кошти не в національній валюті, а в доларах США, не оформив їх через бухгалтерію як благодійну допомогу, а частину їх зберігав за місцем проживання, а іншу частину у коробці з-під взуття у шафі біля робочого кабінету, що свідчить про його намір особисто збагатитися за рахунок цих коштів. Водночас ОСОБА_8 , не бажаючи надавати неправомірну вигоду ОСОБА_5 , попередньо добровільно повідомив правоохоронні органи про факт її вимагання та погодився на пропозицію провести НСРД за його участю. При цьому він був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Підстав для обмови ним ОСОБА_5 , як і даних про те, що ОСОБА_8 перебував у будь-якій залежності від працівників поліції, судом не встановлено.

22. Не становить істотного порушення вимог кримінального процесуального закону дослідження апеляційним судом показань свідка ОСОБА_8 шляхом відтворення технічного запису судового засідання суду першої інстанції, оскільки забезпечення стороною обвинувачення його явки в засідання апеляційного суду виявилося неможливим через зміну ним місця проживання у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та проведенням активних бойових дій на території Чернігівської області, де він раніше проживав разом із сім`єю.

23. Стосовно аргументів сторони захисту щодо здійснення процесуального керівництва у цьому кримінальному провадженні неналежними прокурорами колегія суддів касаційного суду зазначає, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Прокурори в Україні діють з єдиним статусом та визначеними повноваженнями. Закон України «Про прокуратуру» та КПК України не встановлюють обмежень для виконання завдань та функцій органів прокуратури в залежності від найменування органу прокуратури та його спеціалізації. Відтак колегія суддів погоджується з позицією у вироку апеляційного суду про те, що здійснення процесуального керівництва у цьому кримінальному провадженні військовою прокуратурою Чернігівського гарнізону не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. До того ж, як правильно зауважив у вироку апеляційний суд, сторона захисту не навела жодного обґрунтування на користь того, як це могло порушити фундаментальні права і свободи особи, гарантовані КПК України, або іншим чином позначилось на реалізації стороною захисту своїх прав, визначених КПК України.

24. На спростування доводів сторони захисту про наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, апеляційний суд з урахуванням правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 вересня 2023 року у справі № 711/8244/18, правильно зазначив, що п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України застосовується лише до кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР після введення в дію цього положення, тобто поширюється на кримінальні провадження, відомості про які внесені до ЄРДР з 16 березня 2018 року, і не поширюється на кримінальні провадження, відомості щодо яких внесені в ЄРДР до вказаної дати. Оскільки відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, внесені до ЄРДР 23 лютого 2018 року, положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у цьому кримінальному провадженні не є застосовними.

25. Із тексту вироку апеляційного суду убачається, що під час апеляційного провадження ним узято до уваги заперечення сторони захисту на апеляційну скаргу прокурора. Заміна у формулюванні обвинувачення слів «дії» на «будь-якої дії» на зміст і обсяг пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, визнаного доведеним, не вплинула, за змістом ці слова не різняться істотно між собою, тому таку заміну не можна вважати зміною обвинувачення. Питання забезпечення прав неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , місце проживання якої рішенням суду у цивільній справі визначено з ним і яка перебуває на його утриманні, може бути вирішено в порядку виконання вироку згідно зі статтями 537, 539 КПК України.

26. За встановлених у цьому кримінальному провадженні фактичних обставин дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України кваліфіковано правильно, а покарання йому призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України відповідно до найнижчої межі санкції кримінального закону, за яким його засуджено, і вважати таке покарання надмірно суворим підстав не вбачається.

27. Як неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Ruiz Toriya

v. Spaine» від 09.12.94 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 р.).

28. Під час перегляду оскаржених судових рішень у межах касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено таких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни вироку апеляційного суду в цьому кримінальному провадженні.

29. Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3