Провадження № 1-кп/366/116/24
Справа № 366/3556/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Іванківський районний суд Київської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,за участю секретаря ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Іванків кримінальне провадження № 0000158, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2023 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванків Київської області, громадянина України, українця, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не інваліда, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 14.10.2023 року, приблизно о 11 годині, перебуваючи на території присадибної ділянки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, які в нього склалися із батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході словесної перепалки, вирішив спричинити останньому тілесні ушкодження.

В подальшому ОСОБА_5 з метою реалізації свого злочинного та протиправного умислу, направленого на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, підійшов до останнього та наніс два удари руками в обличчя ОСОБА_6 , який втративши рівновагу впав на землю, а ОСОБА_5 в подальшому скориставшись безпорадним станом ОСОБА_6 сів на останнього зверху та надавив пальцями рук на очні яблука.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а саме синець на верхній повіці правого ока, субконюнктивальний крововилив лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю і пояснив, що 14.10.2023 року, території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в нього виникла словесна перепалка, в ході його конфлікту, він штовхнув ОСОБА_6 , який втративши рівновагу впав на землю, він сів на останнього зверху та надавив пальцями рук на очні яблука. В скоєному розкаюється.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , який повністю визнав пред`явлене йому обвинувачення, підтвердив кожну обставину, про яку зазначено у ньому, кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 125 КК України не оспорював та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними в обвинувальному акті, просив суворо не карати.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 щире каяття.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 вчинення кримінального правопорушення в стані обмеженої осудності.

Згідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі ЄУН 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Судом установлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, а саме заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Визначаючи розмір та вид покарання ОСОБА_5 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, суд враховує ступінь його суспільної небезпеки, , поведінку ОСОБА_5 , який щиро каявся.

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку в в Іванківському відділі Вишгородської філії Київського обласного центру зайнятості не перебуває, виключений звійськового обліку, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, у лікаря - психіатра КНП ІСР «Іванківської ЦРЛ» перебуває з діагнозом F23.01, характеризується за місцем проживання посередньо.

Відповідно до висновку судово- психіатричного експерта №565 від 14.11.2023 в період, коли були скоєні інкриміновані йому дії, страждав на психічне захворювання шизотиповий розлад ( F 21 за МКХ-10).

Отже, за викладених обставин, враховуючи встановлені обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_5 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами можливе, шляхом призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, у виді штрафу.

Своєю чергою, відповідно до ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння;

2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення;

3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 96 КК України, примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили кримінальні правопорушення та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Отже, примусове лікування може бути застосоване до особи, яка вчинила злочин в стані обмеженої осудності, незалежно від призначеного покарання.

Тобто, ОСОБА_5 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У зв`язку з цим, враховуючи характер та тяжкість захворювання ОСОБА_5 , тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд призначає йому примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,0 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Речові докази відсутні.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_5 не обиралась.

Судові витрати по справі відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_1