ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

перекладача - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000236 від 04.04.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любешів Камінь-Каширського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр. України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні 5 дітей, непрацюючого, інваліда ІІІ групи, судимого:

- 22.02.2022 Любешівським районним судом Волинської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 345 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 07.07.2023 Луцьким міськрайонний судом Волинської області за ч. 2 ст. 145 ,ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі, 27.11.2023 ухвалою Волинського апеляційного суду вирок суду змінено в частині зарахування терміну попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання;

- 16.11.2023 Кузнецовським міським судом Рівненської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 21.12.2023 Любешівським районним судом Волинської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 14 років 10 місяців позбавлення волі (30.05.2024 вирок набрав законної сили),

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 377 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Любешівського районного суду Волинської області від 21.12.2023, остаточно визначено ОСОБА_9 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 визначено рахувати з 31.05.2024, тобто з дня винесення вироку.

У строк покарання, остаточно призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 , визначено зарахувати частково відбуте покарання за вироком Любешівського районного суду Волинської області від 21.12.2023.

Вироком вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він 03 квітня 2023 року близько 11.40 год., перебуваючи у кімнаті №3 Державної установи «Луцький слідчий ізолятор», що за адресою: АДРЕСА_2 , під час судового засідання по розгляду заяви про відвід, в межах розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000059 по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 345 КК України, в присутності учасників судового провадження, умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться суддя, висловив погрозу насильством та знищенням майна на адресу судді ОСОБА_8 , що виразилось у наступному (мовою оригіналу): «Да я скоро выйду, …. ты …... Я про тебя знаю больше чем ты думаешь… Не будет у тебя дома, понимаешь, овца ……. Я тебя сьем…», супроводжуючи, при цьому, висловлене ним, ненормативною лексикою. Довівши, таким чином, погрозу насильством до відома судді, у зв`язку з виконанням нею діяльності, пов`язаної із здійсненням правосуддя.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми умисними діями, які виразились у погрозі насильством та знищенням майна щодо судді, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 377КК України.

У поданій на вирок апеляційній скарзі, обвинувачений просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2024 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Апеляційні вимоги обгрунтовує тим, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 377 КК України не доведена, а кримінальне провадження стосовно нього сфабриковане. Вказує, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення він не вчиняв та нікому не погрожував, а тому його засудили незаконно.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу у повному обсязі, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі та, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції в повній мірі досліджено докази, які є належними та допустимими, в сукупності доповнюють один одного, а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.04.2023 з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 повідомила про те, що 03.04.2023 о 11.35 год. під час судового засідання по розгляду заяви обвинуваченого ОСОБА_9 про відвід головуючого у кримінальному провадженні, останній погрожував їй застосуванням насильства;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.04.2023, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 12.04.2023 та протоколи огляду відеозаписів від 14.06.2023, 19.06.2023, якими стверджується факт висловлення ОСОБА_9 погроз насильством судді, а також знищенням її майна;

- постанова слідчого від 14.06.2023, згідно якої вилучені 17.04.2023 оптичні диски визнані речовими доказами та залишені у матеріалах кримінального провадження;

- відеозапис, з якого вбачається, що 03.04.2023 в судовому засіданні в присутності учасників: прокурора ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , перекладача ОСОБА_13 , секретаря судового засідання та розпорядника, обвинувачений ОСОБА_9 веде себе некоректно, перебиваючи суддю (яка перебувала перед ним у мантії з нагрудним знаком, в залі судових засідань, та виконувала покладені на неї функції по здійсненню правосуддя), що переростає у агресію щодо судді ОСОБА_8 , на зауваження не реагує. На 19 хв. 40 с. ОСОБА_9 перебиває суддю, починає висловлюватись у її адресу нецензурною лексикою та погрожувати, а саме (мовою оригіналу): «…я знаю где живете, как живете…да я скоро вийду….я про тебя знаю більше чем ти думаєш… не будет у тебя дома, понимаєш… я тебя сьем…».

В подальшому, на підтвердження своїх намірів, при спілкуванні з прокурором, зазначає наступне: «…. Я в ОСОБА_14 за каждого сотрудника полиции знаю все, кто чем дишит, за судей даже знаю, я за все знаю….», «… ОСОБА_15 , лучше мене не випускай, я тебе отвечаю…».

Крім того, доведеність вини ОСОБА_9 підтверджується: наданими у суді першої інстанції показаннями потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , які чітко вказали про агресивну поведінку, нецензурні висловлювання ОСОБА_9 , висловлення останнім погроз на адресу судді. Вказані свідки зазначили, що висловлювання ОСОБА_9 вони розцінили як реальну погрозу судді.

Вказані показання свідків та потерпілої повністю узгоджуються між собою та їм судом першої інстанції надано відповідну правову оцінку, з чим погоджується і апеляційний суд.

Обгрунтованих посилань з приводу допустимості досліджених судом першої інстанції доказів обвинуваченим не висловлено і всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_9 правильно визнані належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані повноважною особою з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Доводи обвинуваченого щодо фальсифікації кримінального провадження стосовно нього, ґрунтуються лише на його припущеннях та мотивовані незгодою з оскарженим судовим рішенням, однак не підтверджуються жодними доказами.

Посилання ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що ніяких погроз щодо судді він не висловлював і не вчиняв, на переконання колегії суддів, є способом захисту, дане твердження спростовується дослідженими доказами та суперечить правильним висновкам суду першої інстанції.

Слід акцентувати увагу, що обвинувачений ОСОБА_9 , поза всяким розумним сумнівом усвідомлюючи посадовий статус потерпілої, не лише вербально висловив погрозу насильством судді ОСОБА_8 у зв`язку із здійсненням нею правосуддя, але й супроводив такі погрози активними діями. Оскільки через певний проміжок часу після зазначеного випадку, неповнолітній обвинувачений щодо якого суддя ОСОБА_8 здійснювала судовий розгляд, після його закінчення, передав їй словесний привіт від «Хохла» (це «прізвисько» ОСОБА_9 у кримінальному середовищі), а саме вказав, що той вийде і всіх спалить, а тому дійсність погроз обвинуваченого та сприйняття потерпілої таких погроз, як реальних додатково підтвердилося.

Таким чином, досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні умисних дій, які полягали у погрозі насильством та знищенням майна щодо судді, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 377 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Оскільки злочин за цим вироком вчинено ОСОБА_9 до постановлення вироку Любешівського районного суду Волинської області від 21 грудня 2023 року, остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю кримінальних правопорушень підлягає визначенню з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів може здійснюватися шляхом: а) поглинення менш суворого покарання більш суворим; б) часткового; в) чи повного складання призначених покарань. Установлюючи ці принципи визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, закон не регламентує, у яких випадках повинен використовуватися судом той чи інший із цих принципів. Проте, у кожному випадку це питання вирішується за розсудом суду, який обирає той чи інший принцип визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження і даних про особу винного. Також при вирішенні цього питання належить враховувати вчинення особою не одного, а кількох (двох і більше) злочинів, що як правило свідчить про підвищену небезпечність вчиненого і особи винного.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст. 50, 65 КК України дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 377 КК України у виді 2 років позбавлення волі та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, саме шляхом часткового складання призначених покарань за оскарженим вироком та вироком Любешівського районного суду Волинської області від 21 грудня 2023 року, остаточно визначивши ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду і строку призначеного ОСОБА_9 покарання та вважає його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і таким, що не можна вважати надто суворим в даному випадку, як про це зазначає в апеляції обвинувачений.

Зважаючи на наведене вище, апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2024 року - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2024 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді