Номер провадження: 11-кп/813/2271/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника (EasyCon) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.08.2024 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одруженого, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого, останній раз 02.02.2023 року Біляївським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 2; ст. 185 ч. 3 КК України до 3-х років 06 місяців позбавлення волі (початок строку: 19.07.2022 року та кінець строку: 28.12.2024 року),

про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання,

встановив:

Оскарженою ухвалою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 20.12.2021 року, яким він засуджений за ст. 185 ч. 2; ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на характеристику та документи, які надані установою виконання покарань, та зазначив, що на даний час відсутні підстави для застосування до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що процес виправлення засудженого ОСОБА_8 не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Біляївського районного суду Одеської області від 20.12.2021 рокуза ст. 185 ч. 2; ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На час розгляду клопотання засудженого в суді першої інстанції останній відбув 2/3 строку призначеного покарання.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, із зазначеного слідує, що закон виділив сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, як самостійні критерії виправлення засудженого, тому що вони є самими головними сферами, де проявляється особистість.

До елементів сумлінної поведінки слід віднести: зразкове виконання засудженим вимог режиму; активна його участь у суспільному житті кримінально-виконавчої установи, наприклад, участь у самодіяльних організаціях ув`язнених, сумлінне виконання суспільних доручень, надання допомоги адміністрації КВУ, утримання інших засуджених від скоєння правопорушень; наявність заохочень; гарне поводження в побуті; негативна оцінка скоєного їм злочину; повідомлення про скоєнні ним, але не розкриті злочини і т.п.

Також елементами сумлінного ставлення до праці є: гарне виконання дорученої роботи з кількісних й якісних показників; придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації; дбайливе відношення до обладнання, матеріалам та інструментів; надання допомоги іншим засудженим у виробничій роботі; суворе дотримання правил по техніці безпеки й охорони праці, тощо.

Таким чином, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування потерпілій особі матеріальних збитків.

Частиною 1 ст.6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, характеристику на засудженого та матеріали судової справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, з огляду на таке.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що навіть з урахуванням наявності стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, засуджений за період відбування покарання мав лише одне заохочення, на противагу 12 стягненням, що свідчить про те, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання за вчинення умисних тяжких злочинів перестає бути доцільним, з урахуванням того, що останній раніше неодноразово судимий.

Колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні питання про застосування щодо засудженого умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого.

З характеристики на засудженого вбачається, що засуджений під час знаходження в місцях позбавлення волі мав 12 стягнень та мав лише одне заохочення. Обвинувачений не бере участь у програмі диференційованого виховного впливу, що свідчить про його фактичне небажання стати на шлях виправлення.

Колегія суддів вважає, що виправлення засудженій особі слід робити не лише за період, який безпосередньо передує моменту, коли строк покарання добігає кінця, після чого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні впродовж значної частини цього строку.

З урахування обставин справи та даних про особу засудженого, докази які містяться в матеріалах судової справи, не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Під час апеляційного перегляду ухвали місцевого суду істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.08.2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 02.02.2023 року залишити без змін.

Копію ухвали направити до ДУ «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4