Справа № 303/7665/23
Провадження № 1-кп/303/591/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Під час проведення судового засідання прокурором було подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки ризики, які були підставами для застосування останньому з даного виду запобіжного заходу на даний час не зменшились та продовжують існувати, а обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти цим ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти клопотання сторони обвинувачення, вважаючи його формальним, не обґрунтованим, як таке, що не відповідає нормам ст.184 КПК України, ризики вказані прокурором не містять обґрунтування, вважають їх недоведеними. Прохали відмовити в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт, оскільки останній має тісні соціальні зв`язки, сім`ю, дітей, тяжку хвору матір та батька інваліда 2 групи.

Інші учасники справи підтримують думку захисників, обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначивши про тривалий час утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

У відповідно до ст..331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

Частинами 1, 3 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 1 статті 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Затримання та тримання особи під вартою мають бути законними, з точки зору як матеріального, так і процесуального права. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5 Європейської Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), яка полягає в захисті людини від свавілля. Підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є: а) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; б) наявність конкретних фактичних та правових підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність взяття особи під варту, про продовження строків тримання особи під вартою покладений на органи досудового слідства, - ініціаторів клопотань і, зокрема, прокурора. При цьому необхідно враховувати, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку із чим він обирається чи продовжується лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 2 ст. 194 КПК України, і його належної поведінки.

Відповідно до ст.194 КПК України тримання підвартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим ст. 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Подане прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 мотивовано тяжкістю обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України та ризиками, які були враховані при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою на думку прокурора, не зменшились, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти таким ризикам.

При цьому, клопотання про продовження строку тримання під вартою теж мотивоване тяжкістю інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, у тому числі, особливо тяжкого злочину за ч.3 ст.307 КК України, яка передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, та тим, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на момент розгляду клопотання не зменшилися, а також потребами судового розгляду даного кримінального провадження.

Але відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ходорковський протии Росії» при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними. Отже, коли єдиною підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є побоювання того, що підозрюваний зникне, до підозрюваного має бути застосовано інший запобіжний захід, якщо він зможе забезпечити достатні гарантії явки в суд (орган досудового розслідування), наприклад, через застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Стаття 199 КПК України прямо вказує, що при розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою саме прокурор і слідчий мають довести, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. У разі, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені вище обставини, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою. Крім того обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Така правова позиція, викладена і у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема у п. 80 рішення від 10.02.2011 у справі «Харченко протиУкраїни» ЄСПЛ вказує, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Як вбачається з клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначено положення, викладені в КПК України, зокрема, про можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, без вагомості доказів таким ризикам та не врахував характеризуючі дані про особу обвинуваченого, зокрема, відсутність судимості, наявність міцних соціальних та родинних зв`язків, постійного місця проживання та реєстарціїї за адресою: АДРЕСА_1 , проживання сім`єю з дружиною та трьома малолітніми дітьми, необхідність утримання батьків.

На переконання суду наведені у клопотанні прокурором доводи про те, що, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності, зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчити інше кримінальне правопорушення, не достатньо підтверджені доказами і такі висновки не узгоджуються з фактичною поведінкою обвинуваченого.

Також із клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою вбачається, що необхідність продовження обвинуваченому такого запобіжного заходу, прокурор обґрунтовує тими ж самими доказами щодо обґрунтованої підозри та наявних ризиків, які раніше вже були враховані судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу та його неодноразовому продовженні протягом тривалого часу біля 4-х років, протягом 7-ми судових засідань, під час яких, в зв`язку з неможливістю доставити свідків для допиту до судового засідання, на підставі Закарпатської обласної прокуратури, яка посилається на лист ГУНП в Закарпатській області від № 4395/106/05/ 6/1 2023 від 28.11.2023 року : свідки по справі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , неможливо доставити, оскільки свідок ОСОБА_11 виїхав за межі України перед початком російської військової агресії, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (одна і таж особа) - померла, перебування свідка ОСОБА_10 встановити неможливо у зв`язку із знищенням матеріалів НС № 6/1-12 цт. від 04.07.20217 року, суд був змушений змінити порядок дослідження доказів.

Стосовно зазначення прокурора про наявність ще одного кримінального провадження, яке знаходиться на розгляді у Мукачівському міськрайонному суду Закарпатської області, судом було встановлено в судовому засіданні, що відносно ОСОБА_7 по заначеній кримінальній була обрана міра запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на сьогоднішній день ОСОБА_7 не засуджений, триває стадія дослідження доказів.

Суд враховує, що положення Європейського суду з прав людини, зазначені у п. 75 рішення від 10.02.2011 Справа «Харченко протии України» про те, що «суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого у п. 1 ст. 5. У п. 79 цього ж Рішення «Суд повторює, що розумність строку тримання особи під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись у кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин про які йдеться у рішеннях національних судів, рівня переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості».

Враховуючи сукупність вищенаведених обставин, даних про особу ОСОБА_7 , який має дружину, має на утриманні трьох малолітніх дітей, постійне місце проживання, наявність хворих батьків, з яких батько ОСОБА_7 є інвалідом 2 групи, мати ОСОБА_14 інвалідом 3 групи, та на даний час знаходиться на лікуванні з діагнозом «Абсцес шкіри», відповідно до виписки із медичної карти перенесла інсульт,відповідно до ст. 89 КК України є не судимою особою, відсутність даних про притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності, що в сукупності свідчить про відсутність наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також те, що прокурор не посилалася на наявність даних у підтвердження того, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, сприятиме завданням кримінального провадження, відповідатиме принципам верховенства права, тому суд вважає за можливим змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю (браслету), який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На підставі ст.195 КПК України застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю. Електронні засоби контролю застосовуються в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України. Не допускається застосування електронних засобів контролю, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності у їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 , як зазначалося вище, останній перебуває під вартою протягом 3-х років та 8 ми місяців, що вказує на відповідність ознаки «надмірності» тривалості перебування обвинуваченого під вартою як запобіжного заходу.

На підстав викладеного, суд вважає, що такий запобіжний захід на даний час є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення і зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, задовольнивши частково клопотання прокурора та захисників обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184,193,194, 196, 197, 205, 331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити - частково.

Клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю (браслету).

Заборонити ОСОБА_7 залишати своє місце реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- не залишати місце реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та або/місця знаходження;

- утримуватися від спілкування зі свідками, експертами, спеціалістами у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну,

Встановити строк дії ухвали до 15.09.2024 року включно.

Доручити органу поліції доставити ОСОБА_7 до місця проживання: АДРЕСА_1 і звільнити його з-під варти.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, і можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно з якими працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під цілодобовим домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань та використання електронних засобів контролю.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, начальнику Мукачівського ВП № 1 ГУНП в Закарпатській області.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора та негайно повідомити суд про виконання зазначеної ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня оголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1