Справа № 216/6651/24
Провадження № 1-кп/216/672/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000385, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.09.2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, освіта базова вища, працюючого у ТОВ «Рудомайн» на посаді охоронця, неодруженого, є інвалідом ІІІ-ої групи, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей немає, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 182 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на розгляді знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 182 КК України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-111, зі змінами № 2863-ІХ від 12.01.2023 року (далі - Закон), п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ (далі - Положення), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України та є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон або дипломатичний і службовий паспорти, посвідчення особи моряка і проїзний документ дитини. Ці документи виготовляються і оформляються відповідно до положень, що затверджуються Кабінетом Міністрів України на підставі рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації. Паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VI, зі змінами № 3191-ІХ від 29.06.2023 року, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Згідно з п. п.3, 7 Положення, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, а записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Відповідно до ст. 24 Закону, а також Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360, зі змінами №149 від 24.02.2021 року, паспорт громадянина України видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, а саме Державною міграційною службою, яка здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Згідно з пунктом 63.5 статті 63 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями (далі - Кодекс)та пункту 1 розділу II Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.10.2017 за № 1306/31174 (із змінами) (далі - Положення) всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) у порядку, визначеному цим Положенням. Облік фізичних осіб - платників податків ведеться у Державному реєстрі за реєстраційними номерами облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті). Порядок формування реєстраційного номера облікової картки платника податків визначено розділом XIII Положення. Формування реєстраційного номера облікової картки платника податків здійснюється ДПС на підставі відомостей, поданих фізичною особою в Обліковій картці № 1ДР. ДПС присвоює Обліковій картці № 1ДР реєстраційний номер облікової картки платника податків, який є порядковим номером реєстрації облікової картки в Державному реєстрі. Підтвердженням достовірності реєстраційного номера облікової картки платника податків є документ, що засвідчує реєстрацію особи у Державному реєстрі (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру, внесені до паспорта громадянина України або свідоцтва про народження. Особа за власним вибором пред`являє один із зазначених документів для надання даних про реєстраційний номер облікової картки платника податків. Особа може пред`явити копію документа, що засвідчує реєстрацію особи в Державному реєстрі, у тому числі і в електронному вигляді, за умови наявності в одержувача інформації технічної можливості здійснити перевірку відповідності реєстраційних даних фізичної особи даним Державного реєстру в електронній формі інформаційно-комунікаційними засобами з використанням засобів технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до вимог законодавства з питань захисту інформації. Перевірку достовірності формування реєстраційного номера облікової картки платника податків здійснює виключно НОМЕР_1 .

Так, 07.06.2019 в денний час доби, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи поруч з під`їздом АДРЕСА_3 , виявив на землі паспорт громадянина України старого зразка (у формі книжечки), виданий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_2 та довідку платника податків НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 . В цей час та місці, ОСОБА_3 керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння паспортом та особисто важливим документом, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, підняв вищезазначений паспорт громадянина України старого зразка (у формі книжечки) та довідку платника податків з землі та забрав собі і таким чином незаконно привласнив, при цьому, не вживаючи будь-яких заходів для повернення знайдених ним документів, усвідомлюючи те, що знайдені ним паспорт громадянина України та довідка платника податків належить іншій особі, тим самим незаконно заволодів та в подальшому почав зберігати з метою його подальшого використання.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.3 ст.357 КК України за ознаками: незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом.

Чинним законодавством, зокрема ст. ст. 30, 31, 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, кожному гарантується недоторканність житла, таємниця листування, телефонних розмов та іншої кореспонденції. Також, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження, відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Разом з тим, згідно з офіційним тлумаченням Конституційного Суду України, інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Одним з основних принципів інформаційних відносин, відповідно до абз.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про інформацію», є захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

У свою чергу, згідно зі ст.21 Закону України «Про інформацію», до інформації з обмеженим доступом віднесено, у тому числі, конфіденційну інформацію. Стаття 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначає персональні дані як відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до ч.2 ст. 5 вказаного Закону, персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

У свою чергу, згідно з ч.2 ст.11 зазначеного Закону, до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Частиною 6 ст.6 цього Закону встановлено, що не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

07.06.2019 в денний час доби, приблизно о 14:15 годин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у торгівельно-розважальному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_4 маючи умисел направлений на незаконне збирання та використання конфіденційної інформації про особу, використовуючи раніше знайдені ним паспорт громадянина України старого зразка (у формі книжечки), виданий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_2 , та довідку про присвоєння про присвоєння ідентифікаційного коду (реєстраційної облікової картки платника податків, раніше - ідентифікаційного податкового номеру) НОМЕР_3 , яка видана на ім`я ОСОБА_5 , звернувся до точки видачі "monobank | UniversalBank" з проханням оформити банківську платіжну картку та відповідний рахунок, передав невідомому працівнику вказані вище особисті документи ОСОБА_5 аби підтвердити свою особу сфотографувався з паспортом ОСОБА_6 , надав згоду на обробку персональних даних від імені особи ОСОБА_5 та підписав документи, що містять ідентифікаційні та персональні дані ОСОБА_5 що призвело до укладення Заяви-Анкети «Щодо приєднання до Публічної пропозиції на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту "monobank | UniversalBank" у мобільному застосунку онлайн-банкінгу "monobank | UniversalBank", який діє на ліцензії АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та відкриття банківської платіжної картки НОМЕР_4 . Після чого, використовуючи невстановлений мобільний телефон з мережею «Інтернет» зі встановленою сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_5 , зайшов до мобільного застосунку онлайн-банкінгу "monobank» системи банкінгу "monobank | UniversalBank", що діє на ліцензії АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та відправив електронну заявку на отримання кредитного ліміту, яка була розглянута та за результатами якої від імені потерпілого ОСОБА_5 уклав договір кредитної лінії про надання в позику на умовах споживчого кредиту коштів у сумі 2000 гривень, після чого, умисно, без наміру подальшого повернення, заволодів вказаними вище грошовими коштами на загальну суму 2000 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_5 , таким чином ОСОБА_3 зібрав та використав конфіденційну інформацію про особу ОСОБА_5 .

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст.182 КК України за ознаками: незаконного збирання та використання конфіденційної інформації про особу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 357 та ч. 1 ст. 182 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вважає за можливе розглянути вказане клопотання за відсутності свого захисника ОСОБА_7 .

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечує проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття провадження по справі за ч. 1 ст. 182 та за ч. 3 ст. 357 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши клопотання обвинуваченого, думки прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, роз`яснивши обвинуваченому правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 44 КК України визначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цих Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч. 8 ст. 284 КПК України).

Відповідно до ст. 49 КК України, що регулює звільнення від кримінальної відповідальності зокрема п. 1 ч. 1 особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менше суворе, ніж обмеження волі; п. 2 ч. 1, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Частиною 7 статті 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

Згідно ч.2 ст. 285 КПК України, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

З матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 вбачається, що кримінальні правопорушення передбачені ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 182 КК України, згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії кримінальних проступків. Отже, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальні проступки передбачені ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 182 КК України, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України, становлять три роки.

Отже ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії кримінальних проступків та з дня вчинення кримінальних проступків минуло більше трьох років, при цьому події проступків за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 182 КК України обидва мали місце 07 червня 2019 року, отже на час розгляду клопотання в суді пройшло більше ніж три роки.

Враховуючи, що станом на 08 жовтня 2024 року строки давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 182 КК України збігли, та враховуючи, що останній не вчиняв нових правопорушень в період часу з червня 2019 року по жовтень 2024 року, суд вважає, що клопотання підлягає до задоволення.

Беручи до уваги наведені обставини суд вважає, що наявні достатні підстави для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 182 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, та звільнення його від кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 9, 284, 286, 288, 376 КПК, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення його від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 182 КК України, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 182 КК України, обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000385, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000385 від 11 вересня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 182 КК України, - закрити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Матеріали кримінального провадження № 0000385 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/6651/24 (1-КП/216/672/24).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1