Провадження № 1-кс/202/5850/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

29 серпня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , представника володільця майна - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000552 від 24.10.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль марки «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову ТЗ: НОМЕР_2 та ключ від нього, який зареєстрований за ОСОБА_7 і яким користується ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , заборонивши будь-яким особам користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000552 від 24.10.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.10.2023, створили стійке ієрархічне об`єднання - злочинну організацію з метою вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, а саме незаконний посів, вирощування рослин роду конопель, виготовлення, зберігання та перевезення з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів на території м. Дніпра, до якої залучили у якості виконавців вчинення злочинів осіб, з якими підтримували стабільні, довірливі, тривалі відносини, користуючись у них авторитетом, а саме: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших осіб, кожен із яких виконував певну функцію незаконного посіву, вирощування рослин роду конопель, виготовлення, перевезення та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів на території Дніпропетровської області.

20.08.2024 у кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді проведений обшук автомобіля марки «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користувалися під час збуту наркотичних засобів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

За результатами обшуку зазначений автомобіль і ключ від нього були вилучені та постановою слідчого визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Під час негласних слідчих (розшукових) дій було встановлено, що вказаний автомобіль був придбаний за грошові кошти, отриманні в результаті вчинення злочину та оформлений на близьких підконтрольних осіб з метою конспірації злочинної діяльності, а також уникнення можливої конфіскації цього майна.

Під час досудового розслідування встановлені достатні дані, які вказують на те, що під час вчинення кримінальних правопорушень особи систематично використовували вищевказаний транспортний засіб для незаконного перевезення з метою збуту та незаконного збуту наркотичних засобів на території міста Дніпра злочинною організацією, що підтверджується матеріалами проведених негласних слідчих (розшукових) дій.

Отже, посилаючись на те, що вказаний речовий доказ містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також може бути предметом спеціальної конфіскації відповідно до статті 96-2 КК України, прокурор просить накласти на нього арешт.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав.

Володілець майна ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти накладення арешту, посилаючись на те, що 11 серпня 2024 року ОСОБА_4 придбав цей автомобіль за 5200 доларів США, передавши кошти чоловіку на ім?я ОСОБА_19 , який є господарем мийки та стоянки в АДРЕСА_1 . 12.08.2024 власником автомобіля ОСОБА_7 була видана на ім`я ОСОБА_4 і ОСОБА_20 довіреність на право керування та розпорядження вказаним транспортним засобом. Вважали, що він є добросовісним набувачем цього майна. Тому просили відмовити в арешті автомобіля та повернути йому автомобіль.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_21 пояснив, що він був присутній при купівлі автомобіля «MAZDA 6». Придбати цей автомобіль запропонував чоловік на ім?я ОСОБА_19 , якому приблизно сорок років, «горбатий», користується автомобілем «Renault Duster». Останній пояснював, що власниця автомобіля в м. Києві.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання прокурора, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню за наступних підстав:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000552 від 24.10.2023, в якому 20 серпня 2024 року повідомлено про підозру ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 310 КК України.

Згідно з матеріалами досудового розслідування, в тому числі повідомленою підозрою, для перевезення та зберігання з метою збуту, а також безпосереднього збуту наркотичного засобу підозрювані, зокрема ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , систематично використовували транспортний засіб «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, а саме протоколами проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі, протоколами про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи, протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спостереження за особою.

Ухвалою слідчого судді від 19 серпня 2024 року був наданий дозвіл на проведення обшуку автомобіля «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_3 .

20 серпня 2024 року зазначений автомобіль був вилучений та постановою слідчого визнаний речовим доказом.

У своєму клопотанні прокурор просить накласти арешт на автомобіль «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_3 з метою збереження речового доказу та забезпечення спеціальної конфіскації.

При вирішенні питання про арешт цього майна слідчий суддя виходить із того, що відповідно до статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з частиною 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, згідно з частиною 4 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

При цьому статтею 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого, зокрема статтею 310 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі: 1) обвинувального вироку суду; 2) ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру; 4) ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру.

Випадки застосування спеціальної конфіскації визначені у статті 96-2 КК України.

Так, згідно з частиною 1 статті 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до частини 4 статті 96-2 КК України гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.

У рішенні Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України № 1-р/2022 від 30 червня 2022 року зазначено, що відповідно до КК України суб`єктом, щодо якого може бути застосована спеціальна конфіскація, є не лише засуджена особа або особа, яка не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, або неосудністю, або звільняється від кримінальної відповідальності чи покарання з підстав, передбачених КК України, а й третя особа, якщо вона набула майно, зазначене у статті 96-2 КК України, від підозрюваного, звинуваченого, особи, яку переслідують за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 КК України (частина четверта статті 96-2).

Об`єктом спеціальної конфіскації відповідно до частини першої статті 96-2 КК України можуть бути гроші, цінності та інше майно, які: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна (пункт 1); призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення (пункт 2); були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику або законному володільцю, а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави (пункт 3); були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику або законному володільцю, який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (пункт 4).

На відміну від конфіскацї майна спеціальна конфіскація застосовується у разі, коли майно вилучається у особи, яка не є власником або добросовісним володільцем такого майна, а тому цей захід впливу на особу має некаральний характер, метою застосування якого є припинення використання грошей та іншого майна, набутих унаслідок злочинної або іншої протиправної діяльності, як цілі або засобу кримінально-протиправної діяльності.

Також Конституційним Судом України звернуто увагу на те, що міжнародні акти, обов`язки за якими має Україна, зобов`язують держав-учасниць забезпечити захист прав добросовісних третіх осіб.

При чому відносини щодо застосування спеціальної конфіскації під час здійснення кримінального правосуддя унормовано частинами дев`ятою - дванадцятою статті 100 КПК України.

Відповідно до частини дев`ятої статті 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію вирішує суд під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження; у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію суд вирішує ухвалою на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК України, при цьому конфіскуються:

- гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, крім випадків, коли власник або законний володілець не знав і не міг знати про їх незаконне використання; у такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику або законному володільцю (пункт 1);

- гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення (пункт 2);

- гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, крім тих, які повертаються власнику або законному володільцю, а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 5);

- гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (пункт 6);

- майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно (пункт 6-1).

Конституційний Суд України також звернув увагу на те, що за статтею 100 КПК України під час розгляду питання щодо спеціальної конфіскації судом, насамперед, має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику або законному володільцю та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною звинувачення, що власник або законний володілець грошей, цінностей та іншого майна знав про їх незаконне походження та/або використання; у разі відсутності в особи майна, на яке може бути звернене стягнення, крім майна, що підлягає спеціальній конфіскації, збитки, завдані потерпілому, цивільному позивачеві, відшкодовуються за рахунок коштів від реалізації конфіскованого майна, а частина, яка залишилася, переходить у власність держави (частина десята).

У разі якщо власник або законний володілець грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у пункті 1 частини дев`ятої статті 100 КПК України, був встановлений після застосування спеціальної конфіскації та не знав і не міг знати про їх незаконне використання, він має право вимагати повернення належного йому майна або коштів з державного бюджету, отриманих від реалізації такого майна (частина одинадцята статті 100 КПК України).

Конституційним Судом України також зазначено, що застосування спеціальної конфіскації до третьої особи, з одного боку, не пов`язане зі встановленням факту вчинення цією особою умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, визначеного Особливою частиною КК України, з іншого - застосування цього кримінально-правового заходу у спосіб примусового безоплатного вилучення майна може бути кваліфіковане як надмірне втручання у право власності або право добросовісного володіння майном.

Тому з метою дотримання у процедурі застосування спеціальної конфіскації прав та інтересів третьої особи, тобто особи, яку не підозрюють та не звинувачують у вчиненні умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, визначеного Особливою частиною КК України, в КПК України має бути належним чином унормовано процесуальні відносини за її участю.

Конституцій Суд України вважав, що аналізу приписів законодавства України, що встановлюють спеціальну конфіскацію та визначають суб`єктів, об`єкти та порядок її застосування, слідує, що спеціальна конфіскація не є видом кримінального покарання, тому її застосування, зокрема примусове безоплатне вилучення майна у недобросовісної третьої особи, на підставі судового рішення (вирок, ухвала) не суперечить статті 62 Конституції України, а також частинам другій та третій статті 22, статті 64 Конституції України.

Конституційним Судом України також було взято до уваги, що спеціальна конфіскація застосовується до майна, яке за приписами КПК України на підставі достатніх доказів суд у відповідному рішенні (вирок, ухвала) визнав таким, що одержане внаслідок вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, визначеного Особливою частиною КК України, призначалося (використовувалося) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, було предметом кримінального правопорушення тощо (частина перша статті 96-2 КК України).

Отже, таке втручання держави ґрунтується на законі, повноваження щодо його здійснення надано найбільш кваліфікованому суб`єкту правозастосування - суду, який фіксує це в юридичному акті індивідуальної дії (вирок, ухвала), воно відповідає правомірній меті: припинення використання майна як цілі або засобу кримінально-протиправної діяльності.

Щодо домірності втручання Конституційний Суд України виходив із того, що посутнє тлумачення приписів Основного Закону України дозволяє стверджувати, що юридичні інститути будь-якої країни конституційної демократії не є підґрунтям для набуття права власності або права добросовісного володіння внаслідок злочинної або іншої протиправної діяльності, оскільки подібне унормування суспільних відносин суперечило би конституційному ладу, порушувало би публічний порядок та права власників і добросовісних володільців, які є потерпілими від такої діяльності.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України стверджує, що жодний припис Основного Закону України не гарантує захисту незаконного та недобросовісного володіння майном, тимчасово набутого внаслідок злочинної або іншої протиправної діяльності.

Оцінюючи конституційність статей 96-1, 96-2 КК України, Конституційний Суд України виходить з того, що володіння майном, набуте внаслідок вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, визначеного Особливою частиною КК України, не може бути кваліфіковане ні як «визначений законом» порядок набуття права власності на майно (частина друга статті 41 Конституції України), ні як «не заборонена законом» підстава набуття права власності або права добросовісного володіння майном (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Окрім того, ухвалене судом на підставі приписів КПК України судове рішення (вирок, ухвала) про застосування спеціальної конфіскації є юридичним актом індивідуальної дії, що встановлює факт незаконності та недобросовісності набуття певною особою конкретного майна і також спростовує презумпцію правомірності набуття права власності, встановлену в частині другій статті 328 Цивільного кодексу України. Унаслідок цього саме судове рішення є підставою для вилучення такого майна в особи, стосовно якої може бути застосовано спеціальну конфіскацію згідно з оспорюваними статтями КК України.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що застосування спеціальної конфіскації припиняє не право власності або право добросовісного володіння майном, а незаконне та недобросовісне володіння, тимчасово набуте внаслідок вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, визначеного Особливою частиною КК України, тобто з порушенням приписів Конституції України та законів України, прав та інтересів учасників суспільних відносин.

Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що статті 96-1, 96-2 КК України не порушують конституційних гарантій захисту права власності, а тому не суперечать статті 21, частинам першій, четвертій, шостій статті 41 Конституції України.

Слідчим суддею також ураховується, що відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з частиною 1 статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, які на цьому етапі досудового розслідування зібрані у кримінальному провадженні № 0000552 від 24.10.2023, вважає доведеним, що в період жовтня 2023 року - серпня 2024 року були вчинені злочини, пов?язані з незаконним обігом наркотичного засобу, зокрема незаконний посів та вирощування конопель та подальший збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, в яких обґрунтовано підозрюються ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Згідно з повідомленими вказаним особам підозрами у вчиненні кримінальних правопорушень для перевезення, зберігання та збуту наркотичних засобів підозрюваними використовувався ряд транспортних засобів, зокрема автомобіль «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Слідчим суддею береться до уваги, що як на час вчинення злочинів, так і на час розгляду клопотання про арешт майна, автомобіль «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_7 , від імені якої 12.08.2024 на ім?я ОСОБА_20 та ОСОБА_4 була видана довіреність на право керування та розпорядження цим автомобілем, що спростовує твердження третіх осіб про укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зокрема, що вони є добросовісними набувачами цього майна, так як належних доказів укладення в установленому порядку договору купівлі-продажу цього транспортного засобу в судовому засіданні не надано.

При цьому матеріалами проведених у кримінальному провадженні негласних слідчих (розшукових) дій підтверджено, що вказаний автомобіль, хоча формально й був зареєстрований 23.05.2024 року за ОСОБА_7 , як і інші транспортні засоби, які використовували в своїй незаконній діяльності підозрювані, наприклад автомобіль «MAZDA 3» державний номерний знак НОМЕР_4 , але фактично використовувався не власницею, а ще до цього перебував у володінні підозрюваних та використовувався ними аж до середини серпня 2024 року, коли їх діяльність була припинена правоохоронним органом, що підтверджується протоколами проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі, протоколами про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи, протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спостереження за особою.

Так, у цьому автомобілі відносно підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , до функцій яких входив збут наркотичних засобів, проводилися негласні слідчі (розшукові) дії, а саме аудіо-, відеоконтроль та оперативна закупівля, якими зафіксований неодноразовий збут наркотичних засобів.

Крім того, згідно з протоколом проведених негласної слідчої (розшукової) дії (спостереження за особою) саме у користуванні підозрюваного ОСОБА_13 перебував автомобіль «MAZDA 6» державний номерний знак НОМЕР_1 , коли 23.05.2024 він зустрічався з ОСОБА_7 , разом із якою відвідував сервісний центр МВС АДРЕСА_2 для реєстрації за нею цього транспортного засобу, і в подальшому він же продовжив користування цим автомобілем, а не ОСОБА_7 .

Також у судовому засіданні з показань ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_21 встановлено, що всі домовленості щодо передачі права керування та розпорядження автомобілем ОСОБА_22 велися не власницею ОСОБА_7 , а саме підозрюваним ОСОБА_13 , якому згідно з повідомленою підозрою підпорядковувалися збувачі наркотичних засобів і який, у свою чергу, виконуючи свою роль у вчиненні злочинів, пов?язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, звітував про результати злочинної діяльності організатору Марагуляну.

Отже, той факт, що автомобіль використовувався підозрюваними під час вчинення злочинів та всі домовленості щодо передачі цього транспортного засобу у володіння іншим особам велися саме ОСОБА_13 , а не ОСОБА_7 , підтверджує, що остання може формально виступати власником автомобіля, який дійсно може бути набутий підозрюваними за доходи, отримані від незаконного збуту наркотичних засобів, які виготовлялися з рослин конопель, які вони ж вирощували, з огляду на те, що автомобіль набутий у період такої незаконної діяльності та весь час перебував у володінні підозрюваних, жоден із яких не мав офіційного джерела доходу, та використовувався для забезпечення кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів.

Відтак такий автомобіль є речовим доказом і може виступати предметом спеціальної конфіскації.

Слідчий суддя звертає увагу, що на стадії досудового розслідування він не вирішує питання про те, чи буде підлягати конкретне майно спеціальній конфіскації, що є компетенцією суду, який розглядає кримінальне провадження по суті. Натомість цього слідчий суддя повинен встановити наявність достатніх підстав вважати, що таке майно може бути предметом спеціальної конфіскації та вжити заходів кримінально-правового характеру для збереження цього майна.

Слідчий суддя вважає доведеним, що в разі не накладення арешту на вищевказане рухоме майно воно може бути відчужене іншим особам.

Зокрема видача 12.08.2024 власником довіреності на розпорядження транспортним засобом свідчить про наявність реальних ризики його відчуження чи розпорядження ним в інший спосіб, що може унеможливити в подальшому його спеціальну конфіскацію.

Отже, накладення арешту на автомобіль «MAZDA 6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є необхідним із метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Слідчий суддя переконана, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника та інших осіб, у користуванні яких перебуває вказаний транспортний засіб, оскільки він визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

В даному випадку накладення арешту пов`язано зі здійсненням кримінального провадження за фактом вчинення корисливих особливо тяжких злочинів, у тому числі передбаченого статтею 310 КК України, що відповідно до статті 96-1 КК України у випадках, визначених законом, може бути підставою для застосування спеціальної конфіскації.

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на автомобіль не матиме негативних наслідків як для самої власниці, яка ним не користується, так і для ОСОБА_4 і ОСОБА_20 , на ім`я яких видана довіреність на право керування та розпорядження автомобілем, так як вони не набули в установленому порядку право власності на це майно.

В свою чергу, обмеження зазначених осіб у праві користування автомобілем є пропорційним завданням кримінального провадження з урахуванням існуючих ризиків його відчуження та розпорядження та не становитиме надмірний тягар у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки арешт носить тимчасовий характер і може бути скасований, у тому числі під час досудового розслідування, після встановлення підстав набуття цього майна та його використання підозрюваними.

Слідчий суддя звертає увагу, що на цей час ані власник автомобіля ОСОБА_7 , ані ОСОБА_4 і ОСОБА_20 слідчим не допитані, докази щодо добросовісності набуття ними прав на це майно не надані, в тому числі не були подані слідчому судді.

За таких обставин слідчий суддя вважає передчасною передачу автомобіля на час досудового розслідування у користування третім особам, зокрема ОСОБА_4 і ОСОБА_20 .

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає можливим клопотання прокурора задовольнити повністю та з метою забезпечення спеціальної конфіскації накласти арешт на автомобіль марки «MAZDA 6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_7 , та ключ від цього транспортного засобу шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки «MAZDA 6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову ТЗ: НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_7 , та ключ від цього транспортного засобу.

Роз`яснити, що арешт майна може бути скасований з підстав та у порядку, що визначені у частині 1 статті 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_23