Провадження №1-кп/522/309/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000239 від 19.04.2021 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широке Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- 23.12.2020 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 до 7 років 8 місяців позбавлення волі, звільнився 05.01.2021 року у зв`язку із відбуттям строку покарання,

- 09.06.2023 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2021 року ОСОБА_3 , перебуваючи в нічний час біля будинку АДРЕСА_2 , побачив припаркований автомобіль марки: «JAC», моделі «HFC1020K».

В цей час, у ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна шляхом проникнення до салону вказаного автомобіля.

Реалізуючі свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, 18.04.2021 року приблизно о 22 годині 22 хвилини, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 підійшов до припаркованого біля будинку АДРЕСА_2 автомобіля марки «JAC», моделі «HFC1020K», державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_5 , та за допомогою викрутки пошкодив зачинений замок водійської двері вказаного автомобіля.

Далі, 18.04.2021 року приблизно о 22 годині 22 хвилини, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, проникнувши до салону автомобіля марки «JAC», моделі «HFC1020K», державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_5 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними, умисно, повторно та з корисливих мотивів, викрав належне ОСОБА_5 майно, а саме: дві автомобільні колонки торгової марки «Bosсhmann», вартістю 225 гривень за колонку; автомобільний радіо-адаптер торгової марки «Tiny Audio», вартістю 600 гривень та USB-кабель торгової марки «Borofone», вартістю 150 гривень, а всього майна, яке належить потерпілому, на загальну суму 1 200 гривень.

Таємно викравши майно ОСОБА_5 в розмірі 1 200 гривень, ОСОБА_3 покинув місце вчинення ним кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Окрім того, 18.04.2021 року ОСОБА_3 , перебуваючи в нічний час біля будинку АДРЕСА_3 , побачив припаркований автомобіль марки: «ВАЗ», моделі «2107».

В цей час, у ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна шляхом проникнення до салону вказаного автомобіля.

Реалізуючі свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, 18.04.2021 року приблизно о 22 годині 41 хвилині, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 підійшов до припаркованого біля будинку АДРЕСА_3 автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2107», державний номерний знак: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_6 , та за допомогою викрутки пошкодив зачинений замок водійської двері вказаного автомобіля.

Після чого, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, проникнувши до салону автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2107», державний номерний знак: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_6 , відкрив капот та багажне відділення вказаного автомобіля.

Далі, 18.04.2021 року у період часу з 22 години 41 хвилини по 22 годину 56 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними, умисно, повторно та з корисливих мотивів, викрав з автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2107», державний номерний знак: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_6 , належне останньому майно, а саме: автомобільну магнітолу торгової марки «Cyclon», вартістю 450 гривень; набір ключів торгової марки «Tagred», вартістю 800 гривень, автомобільну аптечку, вартістю 200 гривень та автомобільний акумулятор торгової марки «Vega», вартістю 1 500 гривень, а всього майна, яке належить ОСОБА_6 , на загальну суму 2 950 гривень.

Таємно викравши майно ОСОБА_6 в розмірі 2 950 гривень, ОСОБА_3 покинув місце вчинення ним кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток у вказаному розмірі.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 , вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та поєднана з проникненням у сховище.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся та вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав, підтвердив обставини кримінальних правопорушень, що описані в обвинувальному акті. Обвинувачений просив суд суворо не карати. Зазначив, що викруткою відкривав зачинені двері автівок та викрадав майно з автомобілів, яке потім продавав незнайомим особам на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Що стосується потерпілої особи ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, то від нього надійшла заява про розгляд кримінального провадження без його участі.

Що стосується потерпілої особи ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, то від нього надійшла заява про розгляд кримінального провадження без його участі, також відповідно поданої заяви просив задовольнити цивільний позов.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та поєднана з проникненням у сховище.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує рецидив злочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Інкриміновані ОСОБА_3 правопорушення відноситься до тяжких злочинів, згідно зі ст.12 КК України. Злочини було вчинено з прямим умислом та корисливим мотивом. Матеріальну та моральну шкоду потерпілім не відшкодовано.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства та вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

В ході судового розгляду встановлено, що вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі.

Визначаючи порядок та принцип призначення покарання обвинуваченому суд враховує, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст.185КК України вчинено обвинуваченим ОСОБА_3 до постановлення вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 року, а тому покарання необхідно призначити з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК України передбачено, що за правилами передбаченими в частинах першій третій цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні не обирався.

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_6 щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2950 грн. та моральної шкоди у розмірі 2000 грн., суд виходить дійшов наступного.

Майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Матеріалами кримінальної справи встановлено, що дійсно потерпілій особі ОСОБА_6 була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 2950 грн., разом з тим відповідно обвинувального акту зазначено, що матеріальну шкоду частково відшкодовано, а саме в розмірі 1500 грн., шляхом повернення майна. Відповідно цивільного позову зазначено, що дійсно автомобільний акумулятор вартістю 1500 грн. повернуто, але майно було пошкоджене та відновленню не підлягало. Будь-яких доказів пошкодження повернутого майна до цивільного позову не надано, а також відповідно розписки про отримання акумулятора на відповідальне зберігання зазначено, що предмет знаходиться в справному технічному стані, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, а саме в розмірі 1 450 грн.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілого, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілому в розмірі 1000,00 гривень та саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілого за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не буде становити надмірного тягаря для винного ОСОБА_3 .

Визначаючи розмір відшкодування потерпілому понесеної ним моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, з іншого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі, строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 року, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Зарахувати ОСОБА_3 відбуте покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_4 ) відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 2450 (дві тисячі чотириста п`ятдесят) гривень, що складається з 1450 грн. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Речові докази:

Автомобільний акумулятор торгової марки «Vega-5», сірого кольору, який передано потерпілій особі ОСОБА_6 на відповідальне зберігання вважати повернутим за належністю.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1