єдиний унікальний номер справи 531/501/23
номер провадження 1-кп/531/57/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Карлівка

Карлівський районний суд полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за 0000046 від 22 січня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куми Ланнівської ТГ Полтавського (Карлівського) району Полтавської області, мешкає АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із професійно - технічною освітою, одружений, такий, що має на утриманні малолітню дитину, на час скоєння злочину працював ТОВ «Ланівська МТС» водієм, військовозобов`язаний, не депутат, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2023 року, близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_4 , відпочивав у розважальному закладі кафе «Скорпіон», що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де також відпочивала група людей до якої входив ОСОБА_6 , які являлися не місцевими жителями даного населеного пункту.

В ході подальшого відпочинку у ОСОБА_4 і ОСОБА_6 виникли неприязні відносини на ґрунті особистих, хибних переконань щодо зухвалої поведінки останнього у приміщенні даного закладу, який ОСОБА_4 неодноразово відвідував.

У подальшому, незважаючи на те, що ОСОБА_6 жодних протиправних дій відносно ОСОБА_4 не вчиняв та не висловлював в його бік образи, однак у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

З цією метою, ОСОБА_4 вийшов на вулицю із приміщення вищевказаного закладу і наздогнавши ОСОБА_6 , який саме стояв на вулиці у компанії своїх друзів, неподалік входу до даного кафе, та, у збудженому, агресивному стані вирішив вчинити сварку та з`ясувати відносини.

Далі, ОСОБА_4 в ході даного конфлікту, будучи фізично розвинутим, швидко зайняв необхідну для нанесення ефективного удару в голову та ураження потерпілого стійку, і усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, тобто маючи умисел на заподіяння невизначеної здоров`ю, що охоплювало і протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень внаслідок падіння на твердий ґрунт чи асфальт через надане завданим ударом в голову прискорення, розраховуючи для досягнення таких наслідків на те, що ОСОБА_6 у цей час нападу не очікував, раптово наніс останньому кулаком правої руки міцний та цілеспрямований удар в обличчя.

Зазначеним вище ударом ОСОБА_4 привів потерпілого ОСОБА_6 до втрати ним свідомості, неможливості через безпорадний стан вжити заходи для захисту та уникнення фізичної шкоди, що обумовило його неминуче стрімке та не координоване падіння навзнак (на спину) на проїзну частину асфальтованої автодороги із подальшим ударом голови об неї.

Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 46 від 14 лютого 2023 року спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно - мозкової травми у вигляді підшкірної гематоми правої потиличної ділянки голови, лінійного перелому потиличної кістки з переходом на основу черепа, забою головного мозку які утворилися від дії тупого (тупих) предмета (предметів) могли утворитися при нанесенні удару рукою нападника в обличчя потерпілого з послідуючим прискореним падінням тіла на площину та ударі головою в час та при обставинах викладених в постанові та на які посилається підекспертний і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці -небезпеки для життя (пункти 2.1.1.а/;2.1.2.;2.1.3 б/ Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року).

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України - умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

В рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 , подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на його користь матеріальної шкоди в розмірі 2145,90 грн. та моральної шкоди в розмірі 150 000 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння потерпілому не визнав, а частково визнав обставини, які зазначені в обвинувальному акті. Пояснив, що 21.01.2023 разом з друзями відпочивав у кафе «Скорпіон», що розташоване за в АДРЕСА_2 . Близько 21.00 в кафе з`явилась ще одна компанія з якою відпочивав потеплілий, після чого у нього виник конфлікт з останнім. Пізніше він вийшов з кафе і побачив на вулиці потерпілого. Коли підійшов до ОСОБА_6 , останній схопив його за одяг. Щоб запобігти конфлікту, він відмахнув від себе руку потерпілого і в цей час випадково вдарив потерпілого долонею правої руки в обличчя, внаслідок чого останній впав на землю. Завдавати будь-яких тілесних ушкоджень, а тим більше, тяжких, не мав жодного умислу.

Просить врахувати, що даний конфлікт спровокували товариші потерпілого і сам потерпілий, а він тільки намагався припинити конфлікт. Про вчинене він жалкує і щиро кається. Вважає, що обвинувачення його у умисному нанесені тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя в момент заподіяння не підтверджені, тому просить змінити кваліфікацію на дії передбачені ст. 128 КК України - необережне тяжке тілесне ушкодження. Просить суворо його не карати. Позов визнав частково у сумі 50 000 грн.

Не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченим, його вина у скоєнні злочину при обставинах викладених в даному вироці, підтверджується дослідженими судом доказами:

-показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що, дійсно, 21.02.2023 року відпочивав в кафе «Скорпіон», розташованого в АДРЕСА_2 . Жодних конфліктів у нього в приміщенні кафе ні з ким не було. Коли він вийшов з кафе, до нього підійшов незнайомий чоловік, як з`ясувалось пізніше це був обвинувачений ОСОБА_4 . Оскільки на дворі було вже темно, останній спочатку засліпив йому очі ліхтариком, а потім несподівано вдарив рукою в обличчя, від чого він впав на землю та вдарився головою. Після цих подій у нього істотно погіршилось здоров`я, внаслідок чого він втратив можливість отримати підвищення на роботі та не зміг виконувати роботу і отримувати доходи як до цих подій;

-показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , який пояснив що 21.02.2023 року в кафе «Скорпіон» між компанією обвинуваченого та потерпілого склалась конфліктна ситуація. На дворі біля кафе, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 і одразу без попередження вдарив потерпілого рукою в обличчя, від чого той впав на землю;

-аналогічними свідченнями свідкив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;

-показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також підтвердили обставину що між компаніями обвинуваченого та потерпілого відбувся конфлікт і бійка, але хто саме вдарив потерпілого вони не бачили.

Окрім допиту потерпілого та свідків, вина ОСОБА_4 , підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- витягом з ЄРДР №0000046 від 22.01.2023 року за ч.1 ст.121 КК України;

- протоколом огляду місця події від 22.01.2023року з фото таблицею;

- протоколом про прийняття заяви ОСОБА_6 від 22.01.2023 року про кримінальне правопорушення;

- висновком експерта №46 від 14.02.2023 року згідно якого потерпілий отримав наступні ушкодження: закритої черепно - мозкової травми у вигляді підшкірної гематоми правої потиличної ділянки голови, лінійного перелому потиличної кістки з переходом на основу черепа, забою головного мозку які утворилися від дії тупого (тупих) предмета (предметів) могли утворитися при нанесенні удару рукою нападника в обличчя потерпілого з послідуючим прискореним падінням тіла на площину та ударі головою в час та при обставинах викладених в постанові та на які посилається підекспертний і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці -небезпеки для життя (пункти 2.1.1.а/;2.1.2.;2.1.3 б/ Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року). Крім того, згідно цієї експертизи етанолу в крові потерпілого не виявлено;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпілий вказав на обвинуваченого, як на особу що завдала йому тілесних ушкоджень;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16 лютого 2023 року, де свідок ОСОБА_9 демонструє як обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому;

- висновком експерта №55 від 17.02.2023 року згідно якого покази свідка ОСОБА_9 можуть відповідати даним судово-медичної експертизи №46.;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16 лютого 2023 року, де свідок ОСОБА_8 демонструє як обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому;

- висновком експерта №54 від 17.02.2023 року згідно якого покази свідка ОСОБА_9 можуть відповідати даним судово-медичної експертизи №46.

Прокурор у судовому засіданні просив суд визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину передбаченого частиною 1 статті 121 КК України і призначити йому покарання за частиною 1 статті 121 КК України у виді п`яти років і шести місяців позбавлення волі. Вважав що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Потерпілий просив задовольнити цивільний позов в повному обсязі, визнати обвинуваченого винним у скоєнні злочину передбаченого частиною 1 статті 121 КК України і призначити йому покарання за частиною 1 статті 121 КК України у виді позбавлення волі.

Представник потерпілого ОСОБА_7 просив задовольнити цивільний позов в повному обсязі, визнати обвинуваченого винним у скоєнні злочину передбаченого частиною 1 статті 121 КК України і призначити йому покарання за частиною 1 статті 121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Обвинувачений та захисник ОСОБА_5 , просили задовольнити цивільний позов в сумі 50 000 грн., та визнати обвинуваченого винним у скоєнні злочину передбаченого статті 128 КК України і призначити йому покарання в межах санкції даної статті.

Оцінюючи зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, в тому числі показаннях потерпілого, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , які пояснили що обвинувачений вдарив потерпілого несподівано без попередження саме кулаком, а не долонею чи ін.способом, досліджених доказах, в том числі експертизах, суд вважає, що вина ОСОБА_4 , у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю та його дії вірно кваліфіковані за частиною 1 статті 121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Покази обвинуваченого щодо необережного тяжкого тілесного ушкодження, суд розцінює критично, як намагання уникнути відповідальності за тяжкий злочин, оскільки вони об`єктивно нічим не підтверджуються і повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.

В даному випадку кримінальна відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 настає за протиправні діяння, які були ним вчинені умисно з урахуванням положень ст. 24 КК України.

Підставою кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причинковий зв`язок) і суб`єктивних (суб`єкт, вина) ознак, які характеризують дане суспільно небезпечне діяння як злочин.

Що стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, а не за ст. 128 КК України, то слід зазначити наступне.

Одним із вирішальних чинників для розмежування діяння за ч. 1 ст. 121 КК України та ст. 128 КК України є суб`єктивна сторона складу злочину.

Так, суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження), характеризується умисною виною, напротивагу від суб`єктивної сторони складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України, (необережне тяжке тілесне ушкодження).

Так, при вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України умисел може бути як прямим, так і не прямим. Винний у вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо припускає її настання.

Відповідальність за ч.1 ст. 121 КК України настає і у випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України може проявлятися у виді як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.

Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості має місце тоді, коли особа передбачала можливість настання зазначеної шкоди, але легковажно розраховувала на її відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винного, перешкодять настанню злочинного наслідку. Цей розрахунок об`єктивно виявляється легковажним.

Як вбачається з обставин справи, які судом вказані вище, суд приходить до висновку щодо відсутності конкретних обставин, які б на думку обвинуваченого ОСОБА_4 могли перешкодити настанню злочинного наслідку, - нанесення тяжких тілесних ушкоджень.

Необережне тілесне ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості слід відмежовувати від випадків заподіяння його з непрямим умислом, коли особа передбачала можливість заподіяння шкоди здоров`ю іншій людині, не бажала, але свідомо припускала настання такої шкоди. Про наявність непрямого умислу свідчить, зокрема, розрахунок особи на випадковість.

Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної недбалості має місце тоді, коли особа не передбачала можливості настання зазначеної шкоди для здоров`я іншої особи, хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи з більшою обачністю.

Проте, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого мали активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а сила удару, його раптовість та спрямування в голову потерпілого свідчать про те, що обвинувачений, об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою буде така шкода. Тобто обвинувачений діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, а отже має місце заподіяння потерпілому саме умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Даний висновок кореспондується з постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №554/2112/16 від 06.07.2022 року.

Стороною обвинувачення надано суду належні та допустимі, прямі та не прямі докази щодо винності обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно, обвинувачення ґрунтується на доказах, які судом сприймаються як сприйнятливі, тому суд не має обґрунтованих непереборних сумнівів в наявності події злочину та складу кримінального правопорушення.

Відповідно, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, є підстава для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, а тому суд зобов`язаний винести обвинувальний вирок у відношенні обвинуваченого.

Аналізуючи зібрані по справі докази, які характеризують особистість обвинуваченого, суд вбачає наступне:

ОСОБА_4 , не є особою з інвалідністю, на час скоєння злочину працював, за місцем проживання характеризується нейтрально, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра або нарколога не перебуває, не судимий.

Згідно до висновків досудової доповіді у кримінальному провадженні, складеною Полтавським районним сектором №3 Філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній; ризик небезпеки для суспільства або окремих осіб оцінюється як середній.

Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, скоєного останнім.

Кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_4 передбачене ч.1 ст.121 КК України, відповідно до статті 12 КК України, віднесене до тяжких злочинів.

Обставини, які згідно статті 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Обставин, які згідно статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернута увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги статті 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Під час судового розгляду, проаналізувавши висновок досудової доповіді органу пробації, який вважає що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі можливе, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, відсутність судимостей, згода частково відшкодувати моральну шкоду, часткове визнання вини, наслідки суспільно-небезпечних діянь, відсутність намірів уникнути кримінальної відповідальності, молодий вік, наявність малолітньої дитини, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання в межах санкції: ч. 1 ст. 121 КК України з застосуванням ст.75 КК України.

Щодо позовних вимог суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачем ОСОБА_6 надано консультативні висновки лікарів та фіскальних чеки за ліки на суму 2145 грн. 90 коп.

В зв`язку з вищевикладеним цивільні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими повністю, і обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди в розмірі 2145 грн. 90 коп., лежить на обвинуваченому.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положенням статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже не має точних критеріїв майнового виразу болю від втрати спокою та ін.

Суд вважає факт завдання потерпілому моральної шкоди внаслідок дій обвинуваченого доведеним, в зв`язку з чим його позовні вимоги мають бути задоволені повністю. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає що загальний розмір моральної шкоди завданий потерпілому ОСОБА_6 складає 150 000 грн.

Проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, наслідки суспільно-небезпечних діянь, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що до набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому застосовувати не потрібно.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 126, 370, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення моральної та матеріальної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 2145 гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 150 000 гривень 00 копійок

Речовий доказ, а саме диск з відеозаписом залишити в матеріалах справи.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд, протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку, після його проголошення, негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1