КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 03 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференцзв`язку

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме: частки земельної ділянки, кадастровий номер: :02:179:0012, частки житлового будинку, загальна площа 346, 8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:179:0012, реєстраційний номер 101, заборонено будь-яким особам його відчужувати, а також вчиняти щодо нього реєстраційні дії.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подалаапеляційну скаргу в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Апелянт зазначає, що до матеріалів клопотання не долучено докази, які б підтверджували незаконний збут каоліну та особисте збагачення за рахунок такого видобутку ОСОБА_5 .

Звертає увагу на те, що ТОВ «Проско ресури» використовувало спеціальні дозволи на користування надрами з 11 травня 2021 року по 06 грудня 2022 року. ТОВ «Проско ресури» сплачено рентну плату за користування надрами за 2015-2016 роки на загальну суму 854 600 гривень, що підтверджується платіжними інструкціями.

Вважає, що доданий до клопотання лист № 5037/02-01/2-23 від 30 серпня 2023 року Державної служби геології та надр України, до якого додано розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі, виконаний з порушенням норм Методики визначення розмірів відшкодування збитків.

Крім того, на складених розрахунках відсутні печатки Державної служби геології та надр України.

Посилається на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року, яким визнано право власності Товариства на каолін збагачений (первинного збагачення), що включає в себе в тому числі, але не виключно, право безперешкодного доступу, вивозити за межі території земельних ділянок ВАТ «Просянський гірничо-збагачувальний комбінат» у будь-який спосіб каолін збагачений та вчиняти певні дії з ним.

Також, ОСОБА_5 був призначений директором ТОВ «Юмин» 05 березня 2018 року відповідно до наказу № 24 та звільнений за рішенням суду з 10 травня 2023 року. ТОВ «Юмин» займалося купівлею-продажем вже переробленої та виготовленої продукції. ОСОБА_5 не мав відношення до інших підприємств, не був їх учасником чи представником, а відтак не відповідав за діяльність таких підприємств, відповідно не мав права втручатися в їхню діяльність, та знати про правомірність діяльності таких підприємств, як ТОВ «ПРОСКО», ТОВ «Проско ресурси».

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 26 березня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000171, за підозрою у тому числі ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, а також за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Як зазначає прокурор, 24 лютого 2009 року Державною службою геології та надр України Товариству з обмеженою відповідальністю «Проско Ресурси» надано спеціальні дозволи № 4921, № 4922 на користування надрами, відповідно до яких вказане підприємство отримало право на видобування каоліну-сирцю для одержання збагаченого каоліну, придатного для виробництва з Просянівського родовища (ділянки Вершинська та Західно-Дібровська), розташованого у Дніпропетровській області.

Переліком корисних копалин загальнодержавного значення та місцевого значення, затвердженого постановою КМУ від 12.12.1994 № 827 9у редакції постанови від 28.2011 № 1370) каолін, як сировина вогнетривка, скляна та фарфорово-фаянсова, віднесено до корисної копалини загальнодержавного значення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 вересня 2017 року термін дії вказаних дозволів на користування надрами, закінчився. Відтак, починаючи з 19 грудня 2016 року ТОВ «Проско Ресурси» не мало законних підстав для видобування каоліну-сирцю з ділянок Вершинська, Західно-Дібровська Просянівського родовища, а з 24 вересня 2017 року втратило право на користування надрами.

За версією органу досудового розслідування, до протиправної діяльності яка полягала у здійсненні незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення (каоліну) у Дніпропетровській області, залучено ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших не встановлених досудовим розслідуванням учасників організованої групи.

19 липня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України.

26 липня 2024 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арештуна майно ОСОБА_5 , з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року клопотання задоволено.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000171 про накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права та діяльність підприємства, з потребами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права ОСОБА_5 з метою відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням (цивільний позов), а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті. Зокрема, суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, слідчим суддею враховано, що підставами для арешту майна, власником якого є підозрюваний ОСОБА_11 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, в результаті якого державі заподіяно майнової коди, та цивільного позову Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (а.с. 187-191, т. 1) до підозрюваних, у тому числі ОСОБА_5 на суму 403 169 795, 81 гривень, а також запобігання ризикам приховування, пошкодження, зникнення, знищення, використання, передачі та відчуження цього майна з метою завадити відшкодування заподіяної шкоди та досягненню завдань кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта у їх сукупності підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Єдиний унікальний № 757/33357/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Провадження № 11сс/824/5624/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК