ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2438/24 Справа № 205/6405/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000347 від 27.07.2022 за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровську, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовця ЗСУ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаю за адресою: АДРЕСА_2 ,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає обов`язки, покладені на нього судом.

На підставі ч.1 ст.76 КК зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль «DAF XF 95.430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_10 з напівпричепом «Krone SDP 27», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 27.04.2013 належить на праві власності ОСОБА_10 , а також на автомобіль «Mercedes-Benz ML270» р.н. НОМЕР_5, VIN: НОМЕР_6 .

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК),

В С Т А Н О В И Л А :

Наказом командира військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) від 08 грудня 2021 року № 253 ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_7 та на всі види забезпечення, призначивши на посаду начальника апаратного взводу обробки інформації роти зв`язку батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_7 Збройних сил України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_8 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Так, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5, близько 00:45, керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz ML270», р.н. НОМЕР_5, VIN: НОМЕР_6 , який відповідно до акту прийому-передачі безоплатної гуманітарної (благодійної) допомоги №61 від 04 липня 2022 року перебуває у користуванні ОСОБА_8 , перевозячи на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_11 та на задньому пасажирському сидінні ОСОБА_12 , здійснював рух в темний час доби, без увімкненого міського освітлення по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю, із перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкості руху транспортного засобу, а саме не менше ніж 92,3-94,4 км/год, чим позбавив себе можливості при виникненні небезпеки для руху своєчасно знизити швидкість, або зупинити керований ним автомобіль, в крайній лівій смузі руху проїзної частини автодороги Н11 «Дніпро-Кривий Ріг-Миколаїв», що проходить по території Чечелівського району м. Дніпро Дніпропетровської області, з боку м. Кривий Ріг в напрямку вул. Київської м. Дніпро, проїжджа частина якої має дві смуги для руху в одному напрямку.

У ході руху водій ОСОБА_8 , проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, маючи можливість об`єктивно виявити на своїй смузі руху перешкоди у вигляді розкиданої гуми від автомобілів на проїзній частині автодороги, завчасно не вжив усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого ІНФОРМАЦІЯ_5 близько 00:45 в районі АЗС «ОККО» 193 км+811 м автодороги Н11 «Дніпро-Кривий Ріг-Миколаїв», що на території Чечелівського району м. Дніпро Дніпропетровської області, допустив наїзд на перешкоду у вигляді гуми від автомобілів, в результаті чого втратив контроль у керуванні автомобіля та в подальшому в некерованому стані продовжив рух, виїхавши за межі проїзної частини ліворуч, де допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на перешкоду у вигляді металевих їжів та в подальшому в некерованому стані, з перекиданням автомобіля, допустив зіткнення з автомобілем «DAF XF 95.430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_10 з напівпричепом «Krone SDP 27», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 27.04.2013 належить на праві власності ОСОБА_10 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в суміжній смузі праворуч.

Своїми діями водій автомобіля «Mercedes-Benz ML270» р.н. НОМЕР_5, VIN: НОМЕР_6 ОСОБА_8 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язанийбути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

п. 12.9 (б).: «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и"».

Порушення вимог п.п. 12,3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пасажир ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: «в лівій лобній та тім`яній ділянках (більше тім`яній), забійну рану. На спинці носа, на всьому протязі та крилі носа праворуч, 7 саден. В правій виличній ділянці садно. На передній та нижній поверхні підборіддя, посередині, садно. В навколовушній ділянці, ліворуч, перед вушною раковиною садно. На задній поверхні лівої вушної раковини, у верхній та середній третині, забійну рану. В лівій пахвовій ділянці садно. На зовнішній бічній поверхні лівого плечового суглобу численні (близько 25-30) садна. На внутрішній бічній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу, частково задньої його поверхні, тильній поверхні лівої кисті, на всьому протязі та у проекції 2,3,4 пальців, проксимальних їх фаланг близько 30-35 саден. На бічній поверхні тулуба, ліворуч, у проекції лівої клубової кістки та кульшового суглобу близько 15 саден. На задній та зовнішній бічній поверхнях правого плеча, у нижній третині; зовнішній бічній поверхні правого ліктьового суглобу; задній поверхні правого передпліччя, на всьому протязі, близько 30 саден. На тильній поверхні правої кисті, у проекції зап`ястя, п`ястя, основи 1 та 2 пальців 10 саден. На передній поверхні грудної клітини, праворуч, у проекції між середньо-ключичною та передньою пахвовою лініями близько 5-7 саден. На тильній поверхні правої стопи, у проекції основи 1 пальця 2 садна. На передній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу садно. На внутрішній бічній поверхні лівого стегна, в нижній третині, близько 10 саден. На передній та зовнішній бічній поверхнях лівого колінного суглобу 5-6 саден. На передній поверхні лівої гомілки, у верхній третині, забійну рану. На тильній поверхні лівої кисті, у проекції основи 1,3,4,5 пальців 5 саден. На задній поверхні лівого плечового суглобу садно. На бічній поверхні грудної клітини та черевної стінки, ліворуч, у проекції між лопатковою та середньо-ключичними лінями садно. На задній поверхні тулубу, у поперековій ділянці та у проекції лівої сідниці з переходом на задню поверхню лівого стегна у верхній та середній третині, садно. На зовнішній бічній поверхні лівого стегна, на всьому протязі з переходом на задню його поверхню та нижній зовнішній квадрант лівої сідниці синець, на тлі якого у проекції з`єднання верхнього та нижнього зовнішніх квадрантів лівої сідниці забійну рану. На зовнішній бічній поверхні лівого стегна, у середній третині, 2 садна. У проекції лівої підколінної ямки, розташована близько 35 саден. Садна лінійної форми у зазначеній ділянці орієнтовані довжниками косо-вертикально. На зовнішній бічній поверхні лівої п`ятки забійну рану. На задній та внутрішній бічній поверхнях нижньої третини лівого плеча, задній внутрішній бічній поверхні лівого ліктьового суглобу, верхньої третини лівої гомілки, забійну рану. На їх внутрішній поверхні та у товщі, у проекції вищеописаної рани, лобних та лівої тім`яної ділянок 8 вогнищевих крововиливів. Забій лівої нирки: на зовнішній бічній поверхні лівої нирки, у верхній третині, з поверхні та у товщі капсули нирки, надриви капсули та тканини нирки; у товщі навколо- ниркової клітковини ліворуч крововилив. Забій селезінки: на випуклій (діафрагмальній) та вісцеральній поверхні селезінки надриви та розрив капсули та тканини. Праворуч, закриті переломи 1,2,3,4 ребер у проекції біля хребтової та лопаткової лініями без ушкодження пристінкової плеври. Ліворуч, закриті переломи 3,4,5,7,8,9,10,11 ребер, у проекції біля хребтової та лопаткової ліній з ушкодженням пристінкової плеври. Ліворуч, закритий перелом 5 ребра у проекції між передньою пахвовою та середньо-ключичною лініями без ушкодження пристінкової плеври. У верхній та середній третині, правого передпліччя, закриті без уламкові переломи променевої та ліктьової кісток. У верхній третині правої стегнової кістки закритий уламковий перелом. Ліворуч, розрив лівого крижово-клубового з`єднання. На зовнішній бічній та задній поверхнях грудної клітини, ліворуч, численні вогнищеві крововиливи. Інфільтруючі крововиливи з ознаками перифокального набряку та лейкоцитарно-макрофагальної реакції, без явищ гемосидерозу у товщі м`яких тканин голови з ділянки забійної рани, з ділянок переломів ребер праворуч та ліворуч, з ділянки перелому правої стегнової кістки. У черевній порожнині значна кількість рідкої крові темно-червоного. Забій легень та грудної клітини. Масивні крововиливи у легенях з ознаками вираженого набряку, розподільчого тканьового лейкоцитозу, лейкоцитарної та альвеолярно- макрофагальної реакції. Дрібно- та великовоосередкові крововиливи у оточуючій надниркову залозу жировій клітковині». Морфологічні ознаки «шокової» реакції у печінці, що у своїй сукупності стосовно до живих осіб відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню згідно пункту 2.1.1 а «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України від 16 січня 1995 року), є небезпечними для життя в момент їх спричинення та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті загиблого.

Смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 приблизно о 00:45 на місці дорожньо-транспортної пригоди, тобто в районі АЗС «ОККО» 193 км+811 м автодороги Н11 «Дніпро-Кривий Ріг-Миколаїв», що на території Чечелівського району м. Дніпро Дніпропетровської області, від сумісної тупої травми тіла: численних переломів кісток скелету та ушкодження внутрішніх органів і ускладнилася шоком.

Також в результаті даної дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля «Mercedes-Benz ML270» р.н. НОМЕР_5, VIN: НОМЕР_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: масивної рваної рани правого передпліччя з ушкодженням шкіри, підкшкірно-жирової клітковини, поверхневої фасції та м`язів, різаної рани лівої гомілки, саден на задній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, на тильній поверхні лівої кисті в проекції голівки 3-ї п`ясної кістки та на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, що за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку суду щодо ОСОБА_8 як незаконного, необґрунтованого у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Посилається на те, що в ході судового розгляду кримінального провадження стороною захисту було заявлено клопотання про визнання доказу недопустимим та зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, яке судом було задоволено та дії ОСОБА_8 перекваліфіковано з ч. 3 ст. 286-1 КК на ч. 2 ст. 286 КК.

Водночас судом було відмовлено в клопотанні прокурора про допит в суді свідків - завідуючої КДЛ ОСОБА_14 , яка надавала зразки крові ОСОБА_8 для проведення подальшої експертизи та сестри медичної приймального відділення КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР ОСОБА_15 , яка відповідно до наданих стороною захисту документів, здійснювала забір крові ОСОБА_8 , що у результаті дало можливість суду не об`єктивно сприйняти фактичні обставини справи та зробити помилкові, необґрунтовані висновки про начебто допущенні порушення вимог кримінального процесуального кодексу України. На думку прокурора, судом було безпідставно обмежено право прокурора на подання доказів, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Відповідно до протоколу надання доступу та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження сторона захисту була ознайомлена з усіма матеріалами кримінального провадження, у тому числі з протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 04.08.2022, невід`ємною частиною якого є речовий доказ - біологічні зразки крові ОСОБА_8 у відповідному вакутайнері. Проте вироком суду вказаний вакутайнер було визнано недопустимим доказом у кримінальному провадженні.

Як наслідок, у порушення ст. 94 КПК суд необгрунтовано дійшов висновку про начебто не надання стороні захисту при виконанні ст.290 КПК під час досудового розслідування, вакутайнера з біологічними зразками крові ОСОБА_8 .

Відповідно до протоколів надання доступу до матеріалів досудового розслідування, було надано матеріали кримінального провадження з описом та у підшитому вигляді. Перелік наданих матеріалів кримінального провадження, що зазначений у протоколах повністю збігається з описом матеріалів кримінального провадження, на якому містяться підписи сторони захисту. На зазначений факт прокурором зверталась увага суду, однак суд залишив вказані обставини поза увагою та відмовив прокурору у дослідженні вакутайнера з біологічного зразками крові ОСОБА_8 .

Сторона захисту зазначила, що ознайомилась з усіма наданими матеріалами у повному обсязі, тоді як згідно опису міститься запис - постанова про призначення судово-токсикологічної експертизи на 2 арк., копія протоколу тимчасового доступу до речей і документів з описом на 4 арк., біологічні зразки крові від ОСОБА_8 - 1 вакутайнер, а отже доступ до матеріалів протоколів і додатків до них було надано. На це також зверталась увага суду, однак суд залишив цей факт поза увагою.

Прокурор вважає, що місцевий суд безпідставно дійшов висновку щодо недопустимості доказів у кримінальному провадженні, чим допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції просить дослідити дані обставини, зокрема протоколи надання доступу до матеріалів досудового розслідування, протоколу тимчасового доступу до речей і документів з описом, вакутайнер з біологічними зразками.

Вказує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження вакутайнер з біологічними зразками крові ОСОБА_8 знаходився після забору крові у завідуючої КДЛ ОСОБА_14 , яка і передала його для подальшого проведення експертизи. Однак судом було безпідставно відмовлено в клопотанні прокурора про допит в суді свідка - завідуючої КДЛ ОСОБА_14 , чим допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

У порушення ст. 94 КПК суд дійшов передчасного висновку, що висновок експерта №9187 від 15.08.2022, довідка №779 від 03.08.2022, отримані з порушеннями КПК, які не дозволяють прийняти їх як докази у цьому кримінальному провадженні.

З метою з`ясування вказаних обставин, прокурором було заявлено клопотання про виклик завідуючої КДЛ ОСОБА_14 та сестри медичної приймального відділення КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР ОСОБА_15 та допиту їх у суді, однак у порушення вимог ст. ст. 22, 94 суд не обґрунтовано відмовив у допиті свідків, чим допустив неповноту судового розгляду.

Крім того вказані обставини, були підставою для виклику у судове засідання експерта, який проводив експертизу, з метою з`ясування обставин проведення експертизи та питань щодо наявності у нього спеціальних знань та кваліфікації з досліджуваних питань (освіти, стажу роботи, наукового ступеня тощо), дотичних до предмета його експертизи; використаних методик та теоретичних розробок; достатності відомостей, на підставі яких готувався висновок; наукового обґрунтування та методів, за допомогою яких експерт дійшов висновку; застосовності та правильності застосування принципів та методів до фактів кримінального провадження; та інших запитань, що стосуються достовірності висновку. Однак судом було безпідставно відмовлено у допиті експерта ОСОБА_16 , а також старшого слідчого ОСОБА_17 , чим допущено неповноту судового розгляду.

У зв`язку з викладеним прокурор вважає, що під час апеляційного розгляду підлягає допиту експерт ОСОБА_18 , яка проводила судово-токсикологічну експертизу доставленого зразку крові від ОСОБА_8 та старший слідчий ОСОБА_17 .

Зазначає, що у порушення ст. ст. 22, 94, 327 КПК судом необгрунтовано зроблено висновок про неможливість допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_19 після тривалої неможливості стороною обвинувачення забезпечити їх явку до суду. При цьому судом не вживались дієві заходи сприяння прокурору у виклику цих свідків та безпідставно відмовлено прокурору у задоволенні його клопотань про сприяння у виклику свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , чим допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

У зв`язку із чим, під час апеляційного розгляду підлягають допиту свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_19 .

В зв`язку із перебуванням водія ОСОБА_8 після ДТП внаслідок отримання тілесних ушкоджень у стані, який не дозволяв йому самостійно рухатись і адекватно контактувати з оточуючими, останнього було доставлено для надання невідкладної медичної допомоги до КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» ДОР, де відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» № 1452/735 від 09.11.2015 останній в присутності медичних працівників закладу надав біологічні зразки крові.

Cтороною захисту під час судового розгляду кримінального провадження в порядку виконання вимог ст. 290 КПК було повідомлено прокурору про відкриття додаткових письмових доказів, отриманих під час судового розгляду після закінчення досудового розслідування, які були оглянуті в судовому засіданні та приєднанні судом до матеріалів кримінального провадження. В тому числі судом досліджено та приєднано до матеріалів кримінального провадження листи КНП «Міська клінічна лікарня № 16» ДМР №415 від 19.04.2024 та №465 від 01.05.2024.

Відповідно до змісту листа КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР №415 від 19.04.2024, діючим наказом МОЗ України №110 від 14.02.2012 (зі змінами) «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», не передбачено та не встановлено форми письмової згоди на забір крові на аналіз щодо наявності в організмі пацієнта алкоголю та наркотичних речовин. Діючим законодавством в медичній сфері не передбачено та не встановлено вимог щодо отримання у пацієнта дозволу (згоди) на отримання для подальшого лабораторного дослідження крові на предмет алкогольного/наркотичного сп`яніння. В матеріалах медичної карти стаціонарного хворого №8613 ОСОБА_8 на момент огляду відсутня письмова згода пацієнта на забір крові для подальшого дослідження на предмет алкогольного або наркотичного сп`яніння.

Також, КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР листом №465 від 01.05.2024 повідомила, що забір крові ОСОБА_8 для подальшого лабораторного дослідження на алкогольне сп`яніння здійснювала ІНФОРМАЦІЯ_5 сестра медична приймального відділення КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР ОСОБА_15 , яка з 29.12.2023 звільнилася з посади та виїхала за межі України. В матеріалах кадрового діловодства особової справи сестри медичної ОСОБА_15 відсутні документи щодо відповідного спеціального навчання (кваліфікації) даної сестри медичної стосовно збору біосередовища (крові) пацієнтів для подальшого лабораторного дослідження. Згідно розділу 2 (завдання та обов`язки) діючої посадової інструкції сестри медичної приймального відділення КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР, сестра медична ОСОБА_15 мала повноваження щодо здійснення забору крові пацієнтів для подальшого її дослідження на алкоголь.

Проаналізувавши зміст вказаних листів суд прийшов до висновку, що матеріали справи не містять відомостей про забір крові саме ОСОБА_15 . В той же час судом було безпідставно відмовлено в клопотанні прокурора щодо допиту ОСОБА_15 в суді для усунення протирічь і сумнівів, також як і відмовлено в клопотанні прокурора щодо допиту в суді свідка - завідуючої КП ДОКЛ ОСОБА_14 , яка надавала зразки крові ОСОБА_8 для проведення подальшої експертизи.

При цьому суд у порушення вимог ст.ст. 22, 94 КПК визнав недопустимими докази сторони обвинувачення: довідку №779 від 03.08.2022 (т.1 арк. 126), відповідно до якої ІНФОРМАЦІЯ_5 до приймально - діагностичного відділення КП ДОКЛ ім.Мечникова поступив ОСОБА_8 та було взято кров у останнього для перевірки наявності алкоголю, та висновок експерта №9187 від 15.08.2022 (т. 1 арк. 172-174), відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 було доставлено КП ДОКЛ ім.Мечникова, де останній в присутності медичних працівників надав біологічні зразки «кров», проте, судом досліджено та визнано належними доказами надані стороною захисту листи КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР №415 від 191.04.2024 та №465 від 01.05.2024, відповідно до яких забір крові ОСОБА_8 для подальшого лабораторного дослідження на алкогольне сп`яніння здійснювала ІНФОРМАЦІЯ_5 сестра медична приймального відділення КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР ОСОБА_15 .

При наявності доказів сторони захисту та сторони обвинувачення щодо місця, куди було доставлено після ДТП ОСОБА_8 та де було здійснено забір крові останнього, суд безпідставно надав перевагу доказам сторони захисту, визнавши докази сторони обвинувачення недопустимими, що є порушенням вимог ст. 94 КПК.

Таким чином, на думку прокурора, посилання в судовому рішенні на причини для виключення кваліфікуючої ознаки «перебування у стані алкогольного сп`яніння» такі як відсутність згоди ОСОБА_8 на подальше токсикологічне дослідження крові чи дослідження на вміст алкоголю в крові та на відсутність точних відомостей про особу, яка здійснювала забір крові є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно з висновком експерта № 9187, в доставленій крові від ОСОБА_8 виявлений етиловий спирту концентрації 1,63% (т. 1 арк. 172-174).

З урахуванням викладеного, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати своїми діями, що знайшло свою об`єктивну оцінку в кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з застосуванням кваліфікуючої ознаки складу кримінального правопорушення «перебування у стані алкогольного сп`яніння».

При цьому, у висновку експерта № 9186, в доставленій крові від ОСОБА_11 також виявлений етиловий спирт у концентрації 0,97% (т. 1 арк. 179-182).

Крім того, відповідно до змісту висновку експерта № 9187, на момент проведення судово-токсикологічної експертизи слідчим надано постанову про призначення судово-токсикологічної експертизи, копію протоколу тимчасового доступу до речей і документів з описом, біологічні зразки крові від ОСОБА_8 у вакутайнері. Вакутайнер опечатаний, з відповідними позначеннями, вміст вакутайнера відповідає етикетці на ньому та постанові, порушення цілісності упаковки не виявлено.

Отже, відсутність належного пакування вакутайнеру та відсутність відомостей щодо місця та умов належного його зберігання з неможливістю доступу до його змісту також не знайшли свого підтвердження.

Про обставини вживання 26.07.2022 алкогольних напоїв (3-4 літра пива) зазначали в ході досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_11 . Приведені обставини узгоджуються між собою та висновками експертів, а також підтверджують факт перебування водія ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння на момент скоєння кримінального правопорушення.

Апелянт вважає, шо приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції припустився таких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які призвели до його незаконності та необґрунтованості.

Таким чином, судом першої інстанції неповно здійснено судовий розгляд, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а саме судом були відхилені клопотання сторони обвинувачення про допит свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , а також експерта ОСОБА_16 та слідчого ОСОБА_17 для підтвердження обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Також висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а саме не взято до уваги свідчення обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_20 , які повідомили в судовому засіданні про вживання спиртних напоїв напередодні вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Наведені порушення вимог кримінального процесуального законодавства України призвели до того, що судом неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню, а саме ч. 3 ст. 286-1 КК.

Враховуючи наведене прокурор просить повторно допитати ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , експерта ОСОБА_16 , старшого слідчого ОСОБА_17 , дослідити протоколи надання доступу до матеріалів досудового розслідування, протоколи тимчасового доступу до речей і документів з описом, вакутайнер з біологічними зразками;

вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2024 - скасувати повністю та ухвалити новий, яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3З ст. 286-1 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_9 подані заперечення, в яких наводиться аргументи на спростування доводів сторони обвинувачення, просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2024 щодо ОСОБА_8 залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду потерпілі ОСОБА_22 та ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомлені про дату та час розгляду кримінального провадження не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, але їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши:

- прокурора, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги у повному обсязі, просив їх задовольнити, вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2024 щодо ОСОБА_8 скасувати та постановити новий, який визнати його винним за ч.3 ст. 286-1 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років;

- представника потерпілих, який залишив на розсуд суду вирішення апеляційної скарги прокурора;

- захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без зміни;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не були виконані належним чином.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 та спричинило потерпілому ОСОБА_23 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Під час судового розгляду, суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_11 , дослідив надані сторонами кримінального провадження письмові докази та прийшов до висновку, що інкримінована органом досудового розслідування ОСОБА_8 кваліфікуюча ознака "перебування у стані алкогольного сп`яніння" та, як наслідок, порушенням ним п. 2.9а ПДР України, не доведені, тому дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутність у матеріалах провадження згоди ОСОБА_8 на подальше токсикологічне дослідження крові чи дослідження на вміст алкоголю в крові, відсутність точних відомостей про особу, яка здійснювала забір крові у обвинуваченого, відсутність належного пакування вакутайнеру з кров`ю ОСОБА_8 , відсутність відомостей щодо місця та умов належного його зберігання з неможливістю доступу до його змісту (зокрема з моменту його вилучення внаслідок тимчасового доступу та доставки експерту), невизнання вакутайнера речовим доказом у справі, стало підставою для визнання висновку судово - токсикологічної експертизи доставленого зразку крові ОСОБА_8 № 9187 від 15.08.2022 (т.1 кр.пр., а.с.172-174) та довідки № 779 від 03.08.2022, виданої КП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечникова" ДОР" щодо наявності у крові ОСОБА_8 алкоголю (т.1 кр.пр., а.с. 126) - недопустимими доказами.

Статті 7 та 22 КПК встановлюють принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Даний принцип передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ст.84 КПК доказами в кримінальному провадженні, до яких відноситься і допит свідка, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як убачається з матеріалів провадження, в судовому засіданні прокурор заявляв клопотання про допит в якості свідків, зокрема, завідуючої КДЛ ОСОБА_14 , сестри медичної ОСОБА_15 , медичного експерта ОСОБА_16 , слідчого ОСОБА_17 та дослідженні у судовому засіданні речового доказу, а саме вакутайнера з кров`ю обвинуваченого ОСОБА_8 з метою усунення сумнівів, протиріч та з`ясування ряду питань щодо належності та допустимості доказів про перебування обвинуваченого ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння ІНФОРМАЦІЯ_5 року та який під час апеляційного розгляду не заперечував, що він разом з ОСОБА_24 вдень ДТП вжив 2,5-3 л. алкогольного пива, але почував себе нормально. Однак, у порушення вимог ч.6 ст.22 КПК, місцевий суд відмовив у задоволенні клопотання сторони обвинувачення, позбавивши її тим самим у змагальному порядку можливості реалізувати свої процесуальні права та довести перед судом належність і допустимість наданих доказів, які оспорювалися стороною захисту.

Апеляційний суд зазначає, що згідно ст.91 КПК, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно вимог, передбачених п.2 ч.3 ст.374 КПК, мотивувальна частина обвинувального вироку, серед іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п.16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року, при обґрунтуванні висновків суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

За змістом цих норм закону суд має викласти у мотивувальній частині обвинувального вироку результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, зазначити джерело доказу, фактичні данні, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.

Суд першої інстанції мав надати можливість учасникам судового розгляду допитати свідків, про допит яких наполягав прокурор, повно і всебічно дослідити та перевірити показання таких свідків і встановити наявність або відсутність обставин, які для даного кримінального провадження мають істотне значення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був створити умови для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, тим більше, що про це сторона обвинувачення заявляла клопотання і вони мають істотне значення.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово констатував, що суди мають уникати надмірного формалізму при прийнятті рішень, зокрема відмовляючи тим самим у доступі до правосуддя. Так, у рішенні у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року Європейський Суд акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, зокрема процесуальні заборони й обмеження, з метою запобігання перетворенню судового процесу на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що ставлення до передбачених законом вимог не має бути занадто формальним, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але й реальним.

Приймаючи до уваги той факт, що сторона обвинувачення безпідставно була обмежена у реалізації свого права при проведенні судового слідства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений судом вирок з викладених вище підстав підлягає скасуванню.

З огляду на це, висновок місцевого суду про недоведеність стороною обвинувачення ознаки "перебування у стані алкогольного сп`яніння", та, як наслідок, перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.3 ст.286-1 КК на ч.2 ст.286 КК, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, що є порушенням вимог ст.ст.370, ч.3 ст.374 КПК.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, тягнуть за собою повторне дослідження усіх доказів, що не є завданням апеляційного провадження, тому апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1) неповнота судового розгляду;

2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог ст. 410 КПК неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:

1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;

2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на вказані вище обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, частково задовольнивши таким чином апеляційну скаргу прокурора.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений, суд при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412 та ст.ст.418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 - не обирати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4