Справа № 453/743/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/873/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 20 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, призначивши йому покарання із застосуванням положень ст. ст.69, 75 КК України.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 15.03.2024 року у нічний час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебував у селищі Верхнє Синьовидне Стрийського району Львівської області, й у цей час в нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Надалі обвинувачений ОСОБА_6 , реалізовуючи такий свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, усвідомлюючи при цьому протиправний характер своїх дій в умовах воєнного стану, передбачаючи їх негативні наслідки та бажаючи їх настання, зайшов на територію належного потерпілому ОСОБА_9 . домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , де, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом розбиття вікна, проник до приміщення літньої кухні, де з розміщеного у одній з кімнат м`якого пуфа викрав загорнуті у газету грошові кошти в сумі 20 000 грн. двома купюри по 500 грн., а решта купюрами по 200 грн., по 100 грн., по 50 грн. та по 20 грн., після чого з викраденими грошима покинув місце події й розпорядився частиною з цих грошей у сумі 6 045 грн. на власний розсуд, а інша частина з цих грошей у сумі 13 955 грн., 16.03.2024 року о 23:55 год. була вилучена в нього працівниками ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області при його затриманні, заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 20 000 грн..

При апеляційному розгляді справи захисник і обвинувачений підтримали апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги обвинувачений вважає призначене йому покарання надто суворим та просить призначити менш суворе покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Перевіривши апеляційні доводи обвинуваченого щодо призначеного йому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відповідає вимога ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повні мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та сукупність усіх обставин, що його характеризують, зокрема умисну форму вини та мотиви кримінального правопорушення, спосіб вчинення кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, який вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, покаявся у скоєному, посередньо характеризується за зареєстрованим місцем проживання, ніде не працевлаштований, шкоду не відшкодував, раніше притягався до кримінальної відповідальності, проте в силу ст. 89 КК України, судимостей не має, перебуває на обліку у у лікаря-психіатра, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення та відсутність обставин, які його обтяжують.

Крім того, враховано висновок судово-психіатричного експерта № 495 від 02.05.2024 відповідно до якого ОСОБА_6 в період інкримінованих дій та на час проведення цієї експертизи виявляв та виявляє ознаки психічного розладу у формі розумової відсталості в ступені легко вираженої дебільності, однак за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії й керувати ними і застосування примусових заходів медичного характеру він не потребує.

Відповідно до санкції ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення даного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, що є мінімальним розміром для даного виду покарання, встановленому у санкції інкримінованого йому злочину, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України колегією суддів не встановлено.

Також з відомостей кримінального провадження і фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знизували ступінь тяжкості вчиненого злочину та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сколівського районного суду Львівської області від 20 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: