В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001207 від 06.09.2024, на підставі обвинувального акту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Кілія Одеської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючої, одруженої, що має на утриманні одну неповнолітню дитину віком 16 років ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У достовірно невстановлений день, час та місці, у невстановленої слідством особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження (далі невстановлена особа), виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Розуміючи, що самостійно реалізувати свій умисел, без допомоги сторонніх осіб, невстановлена особа не зможе, у достовірно невстановлений день, час та місці, остання запропонувала ОСОБА_4 спільно, шляхом обману, збагатитись під приводом отримання коштів за допомогу, на що ОСОБА_4 погодилася та вступила у попередню змову, направлену на спільне заволодіння чужим майном шляхом обману. У цей день, час та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб.

В подальшому невстановлена особа 05.09.2024, діючи в межах спільного злочинного умислу, зателефонувала ОСОБА_6 , яка не була обізнана про злочинні наміри невстановленої особи та повідомила, що родичка (невістка) ОСОБА_6 потрапила в дорожньо-транспортну пригоду і потребує коштів на лікування, а у свою чергу, ОСОБА_6 , не усвідомлюючи злочинних намірів невстановленої особи, будучи впевненою у правдивості її намірів, добровільно надала згоду на передачу грошових коштів.

Далі ОСОБА_4 05.09.2024 близько 16 год 00 хв., реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами шляхом зловживання довірою, керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, попередньо змовившись із невстановленою особою, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, під надуманим приводом, якого у дійсності не було, прийшла до ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_2 для того щоб забрати грошові кошти останньої нібито на лікування невістки. У свою чергу ОСОБА_6 , не усвідомлюючи злочинних намірів ОСОБА_4 , будучи впевненою у щирості її намірів, добровільно надала їй грошові кошти у сумі 37 000 (тридцять сім тисяч) гривень.

Отримавши у вищевказаний спосіб грошові кошти, утримуючи їх при собі та скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 залишила місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому разом із невстановленою особою розпорядилися зазначеними коштами на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 37 000 грн.

Зазначені дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 2 статті 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочині визнала повністю та надала суду показання, які за своїм змістом відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаялася.

Показання обвинуваченої послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, які нею не оспорювались, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася. До суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що матеріальна шкода їй відшкодована у повному обсязі, цивільний позов вона не заявляла.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, запропонував обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням окремих письмових документів, які характеризують особу ОСОБА_4 та матеріалів, що стосуються речових доказів.

Обвинувачена та її захисник підтримали думку прокурора щодо запропонованого порядку дослідження доказів.

Зважаючи на те, що фактичні обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав їх встановленими у судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням окремих письмових документів, які характеризують особу ОСОБА_4 та стосуються процесуальних витрат.

При цьому суд переконався у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено про позбавлення права на оскарження в апеляційному порядку визнаних ними фактичних обставини справи.

Допитавши обвинувачену, дослідивши надані прокурором письмові документи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю поза розумним сумнівом та кваліфікує її умисні дії за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями статей 65 - 67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у п. п. 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є умисним корисливим нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 раніше не судима, одружена, має на утриманні одну неповнолітню дитину віком 16 років, офіційно непрацевлаштована, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно дост. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої потерпілій шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої, суд на підставі п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Також суд враховує викладену у заяві думку потерпілої, якій відшкодована у повному обсязі завдана шкода, про що в матеріалах справи є відповідна розписка, на суворості покарання ОСОБА_4 не наполягає, претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченої не має.

Враховуючи сукупність усіх обставин та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, відсутність її офіційного працевлаштування, наявність обтяжуючої покарання обставини, суд дійшов висновку про недоцільність призначення їй покарання у виді штрафу та виправних робіт, тому призначає ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України.

Разом із цим, з огляду на наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, критичне ставлення до вчиненого, відомості про особу обвинуваченої, суд погоджується з позицією прокурора та вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє її від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання є справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, а також не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов до обвинуваченої у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.

Питання стосовно речових доказів підлягає вирішенню у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченої у даному кримінальному провадженні не обирався та зважаючи на призначене покарання, поведінку обвинуваченої під час судового розгляду кримінального провадження, підстав для застосування запобіжного заходу суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 65 - 67, 75, 76, 190 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, ч. 3 ст. 349, 368 - 374, 394 - 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до положення ст. 165 Кримінально - виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази: CD-R - диски з написами "ММ1", "ММ2", "ММ3" у кількості 3 штуки з інформацією, яка перебуває у володінні ФОП " ОСОБА_7 ", DVD-R - диск у кількості 1 шт з інформацією, яка перебуває у володінні ПП "Бролія" - маркет "Квара", DVD-R - диск з написом "TS" у кількості 1 шт з інформацією, яка перебуває у володінні ТОВ "Шарікава", DVD-R - диск з написом "TV" у кількості 1 шт з інформацією, яка перебуває у володінні КП "Міський інформаційний центр", DVD-R - диск з написом "AC1" у кількості 1 шт з інформацією, яка перебуває у володінні "Житомирської автостанції № 1", DVD-R - диск з написом "ПП" у кількості 1 шт з інформацією, яка перебуває у володінні ТОВ ТК "Полісся-продукт", DVD-R - диск з написом "ГХ" у кількості 1 шт з інформацією, яка перебуває у володінні ОСОБА_8 , DVD-R - диск з написом "1СЕ", "2СЕ" у кількості 2 шт з відеофіксацією слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_4 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляційна скарга на вирок суду в іншій частині може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя