справа № 208/8575/24
№ провадження 1-і/208/2/24
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Покровської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Покровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обвинуваченням ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000111 від 01.02.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор Покровської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулась до із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пославшись на те, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого та корисливого злочину, за вчинення якого, у разі встановлення її винуватості судом, останній загрожує покарання у вигляді виключно позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна. ОСОБА_4 не одружена, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, до затримання не працювала, раніше неодноразово судима, в тому числі за аналогічні кримінальні правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів та речовин, являється наркозалежною особою та перебуває на обліку в наркологічному диспансері, що у своїй сукупності свідчить про відсутність у неї міцних соціальних зв`язків за місцем свого мешкання, а також ризик втечі, який може бути розцінений нею, як менш небезпечний, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарань. У свою чергу, при запровадженому військовому стані в умовах збройної агресії РФ проти України, ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке їй загрожує у разі встановлення її винуватості судом, може у тому числі вчинити спроби переховування на тимчасово окупованих територіях України, або умисно «скористатися» численною евакуацією населення України з зони бойових дій або наближеної до неї, до якої у тому числі відноситься м. Покровськ Донецької області, до інших територій України, тобто існують реальні підстави вважати, що остання може переховуватися від органу досудового розслідування та (або) суду, тому цілком доведеним є ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які надали свідчення про те, що ОСОБА_4 збувала наркотичний засіб - метадон, які в свою чергу являються місцевими мешканцями м. Покровська Донецької області та покази яких в подальшому будуть основоположними для доведення винуватості останньої перед судом. Однак, підозрювана ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке їй загрожує у разі доведення її винуватості перед судом, може почати спроби незаконного впливу на вказаних свідків, зокрема шляхом вмовляння, підкупу або погроз, що може призвести до зміни їх показів у судовому провадженні, а це, у свою чергу може призвести до уникнення підозрюваною законного справедливого покарання, оскільки з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які вони нададуть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи викладене, сторона обвинувачення вважає що підозрювана ОСОБА_4 з метою зміни правдивих свідчень свідків, може здійснити спроби незаконно на них впливати, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наступний ризик обгрунтовується тим, що підозрювана ОСОБА_4 не має будь-якого офіційного або неофіційного легального заробітку, що дає слідству всі підстави вважати, що остання заробляла на проживання виключно шляхом збуту наркотичних засобів та психотропних речовин. В умовах воєнного стану та війни України проти РФ, ОСОБА_4 не стала займатись суспільно-корисною працею, або працею, направленою на підтримання Держави в умовах війни з РФ, а навпаки, скористалась запровадженим воєнним станом в України та стала займатись незаконним збутом наркотичних засобів на території м. Покровська, тим самим додатково розлагати загальний стан населення з метою виключно особистої наживи та незаконного заробітку. Враховуючи фінансовий стан підозрюваної ОСОБА_4 , відсутність постійного джерела доходів, з метою незаконного, протиправного та швидкого збагачення, вона може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів. Таким чином, у державного обвинувачення є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 схильна до вчинення нових злочинів, та перебуваючи на волі, продовжить свою злочинну діяльність.

Підозрювана вже раніше неодноразово була засуджена за вчинення кримінальних правопорушень в сфері обігу наркотичних засобів та речовин, на шлях виправлення не стала та продовжила вчиняти аналогічні злочини, пов`язані зі збутом наркотичних засобів.

Враховуючи викладене, існує реальний ризик, що ОСОБА_4 може вчинити й інші кримінальні правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тобто наявний реальний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі доведення її винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, відсутність у неї міцних соціальних зв`язків за місцем свого мешкання, можливість впливу на свідків та реальність вчинення нею нових злочинів є ґрунтовними підставами для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до клопотання 25.10.2021 року ОСОБА_4 була поставлена на облік лікаря-нарколога в КПН «Медичний центр з профілактики та лікування залежності АДРЕСА_1 з приводу синдрому залежності від вживання опіоїдів, ЗПТ мета доном гідрохлорідом. 11.04.2023 року ОСОБА_4 звернулась до вказаного лікувального закладу із письмовою заявою про надання дозволу на отримання наркотичного засобу метадону. При цьому ОСОБА_4 була попереджена про кримінальну відповідальність згідно із статтями 305-320 КК України за порушення правил зберігання, використання та у разі необхідності знищення наркотичних засобів.

В період з 08.04.2024 року по 24.04.2024 року ОСОБА_4 отримала за програмою замісної підтримуючої терапії в КПН «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» у м. Покровськ пігулки, які містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, маса якого під час досудового розслідування не встановлена, але не більше 1,7 г. У вказаний вище період у ОСОБА_4 виник умисел на незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадону.

09 квітня 2024 року в період з 12.28 год. до 12.49 год. ОСОБА_4 , що є особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 309 КК України, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, розуміючи, що метадон є наркотичним засобом, обіг якого обмежено, діючи умисно, повторно, в порушення вимог законодавства, що регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів на території України, а саме: Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року № 60/95-ВР із подальшими змінами та доповненнями, Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» із подальшими змінами та доповненнями, Наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», перебуваючи на розі вул. Затишна та вул. Відрядження в м. Покровськ Донецької області, під час проведення оперативної закупки наркотичних засобів, з метою особистого збагачення, незаконно збула оперативному покупцю ОСОБА_6 , до якого застосовано заходи безпеки на підставі Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», за грошову винагороду в сумі 800 гривень, дві пігулки масами 0,4992 г та 0,4987 г, які у своєму складі містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса якого складає 0,0200 г, та 0,0208 г. відповідно.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, 25 квітня 2024 року в період з 13.35 год. до 12.37 год. ОСОБА_4 , що є особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 309 КК України, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, розуміючи, що метадон є наркотичним засобом, обіг якого обмежено, діючи умисно, повторно, в порушення вимог законодавства, що регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів на території України, а саме: Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року № 60/95-ВР із подальшими змінами та доповненнями, Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» із подальшими змінами та доповненнями, Наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», перебуваючи поблизу буд. АДРЕСА_2 , під час проведення оперативної закупки наркотичних засобів, з метою особистого збагачення, незаконно збула оперативному покупцю ОСОБА_6 , до якого застосовано заходи безпеки на підставі Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», за грошову винагороду в сумі 700 гривень, три пігулки масами 0,5053 г., 0,2015 г., 0,2041, які у своєму складі містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса якого складає 0,0202, 0,00080 г., 0,0082 г. відповідно.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила незаконний збут наркотичних засобів, вчинений повторно, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 309 цього Кодексу, тобто у кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

Менш суворі запобіжні заходи такі, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава чи домашній арешт не зможуть забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_4 , покладених на неї процесуальних обов`язків, а також попередити можливість переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та (або) суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчиняти кримінальні правопорушення.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2024, клопотання слідчого, погодженого з прокурором про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задоволено та продовжено запобіжний захід в межах строку досудового розслідування до 26.07.2024, без визначення розміру застави.

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.07.2024, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задоволено та продовжено запобіжний захід до 12.09.2024 включно, без визначення розміру застави.

На цей час, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 спливає.

Згідно наказу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області №35-о/г від 20.08.2024, роботу суду призупинено, у зв`язку з воєнними діями на території Покровського району та певною загрозою життю, здоров`ю та безпеці працівників суду та його відвідувачів.

Розпорядженням від 29.08.2024 Вища рада правосуддя з 02.09.2024 змінила територіальну підсудність судових справ чотирьох судів Донецької області, в тому числі Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

У зв`язку з чим, на даний час, виникла необхідність в продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилаючись на вказане, прокурор вважає, що відносно підозрюваної необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачена в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив його змінити.

Суддя, вислухавши сторони, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2024, клопотання слідчого, погодженого з прокурором про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задоволено та продовжено запобіжний захід в межах строку досудового розслідування до 26.07.2024, без визначення розміру застави.

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.07.2024, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задоволено та продовжено запобіжний захід до 12.09.2024 включно, без визначення розміру застави.

На цей час, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 спливає.

Вирішуючи питання про продовження строку обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 суддя враховує, що заявлені ризики при обранні запобіжного заходу не змінилися.

При вирішенні вказаного питання судом приймалось до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому суддя керується практикою ЄСПЛ, а саме тим, що оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Ч. 3 ст.197 КПК України передбачає, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого підчас досудового розслідування неповинен перевищувати: 1) шести місяців-у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи, що санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, суд не вбачає іншої можливості запобігти ризику переховування обвинуваченої від суду у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність щодо обвинуваченої виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати обвинувачену від переховування від суду, незаконного впливу на свідків та/або вчинення інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, думку учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Покровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обвинуваченням ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000111 від 01.02.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 листопада 2024 р. стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з утриманням її в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1