Справа №534/1757/24
Провадження №1-кс/534/346/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року місто Горішні Плавні

Слідчий суддя Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 25.08.2020 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин,

-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Комсомольського міського суду Полтавської області надійшло клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором, в якому слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вмотивовано слідчим необхідністю забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням ризикам, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 177 КПК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 07.07.2024 близько 00 год. 05 хв. ОСОБА_4 перебував біля квартири АДРЕСА_3 разом з раніше знайомим ОСОБА_7 . У цей час між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 стався конфлікт на ґрунті особистої неприязності, у ході якого у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 наніс один удар ножем в область грудної клітини зліва потерпілого ОСОБА_7 , у результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення в черевну порожнину в області лівої бокової грудної клітини в районі 10 ребра з пошкодженням малого сальника, брижі попереково-ободової кишки.

07.07.2024 о 06 год. 30 хв., за адресою: АДРЕСА_4 в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Того ж дня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2024 року за № 0000448.

У судовому засіданні прокурор, підтримуючи клопотання слідчого та зазначаючи про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 177 КПК України, наполягав на застосуванні відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор наголосив на тому, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, не працює, не має джерела доходів, раніше судимий, чим підтверджується небажання стати на шлях виправлення. Крім того, потерпілий та свідки є його сусідами, отже він може незаконно впливати на них. Отже, ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином, застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього та просив суд обрати більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт. Обґрунтовуючи свою позицію тим, що він не ховав ніж, та не має наміру переховуватися від слідства та суду, окільки має постійне місце проживання. Отже, ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, та зазначений слідчим у клопотанні, відсутній. Крім того, заперечував наявність ризику можливого впливу на потерпілого та свідка, оскільки він повністю визнав свою вину. Наголосив, що знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення він не має можливості так, як ніж та речі вчинення кримінального правопорушення вилучені працівниками поліції, а тому відсутні докази на підтвердження наявності ризику, передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 177 КПК України. Тож підозрюваний зауважив, що ризики, передбачені у клопотанні, а саме ризик переховування від слідства, ризик протиправного впливу на свідків відсутні, та запевняв, що ховати або знищувати докази по справі не має можливості та бажання. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення також відсутній. Отже у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Захисник підозрюваного просив відмовити у задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою реєстрації підозрюваного, а саме: кв. АДРЕСА_3 , обґрунтовуючи свою позицію тим, що підзахисний має стійкі соціальні зв`язки зі своєю сім`єю. Клопотання є необгрунтованим та не містить доказів того, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання покладених на на ОСОБА_4 обов`язків. Наявність судимості не закріплена у законі як безумовна підстава обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Є можливість застосувати до підозрюваного цілодобовий домашній арешт. Ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, та зазначений слідчим у клопотанні, відсутній. Крім того, заперечував наявність ризику можливого впливу на потерпілого та свідка, оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, допомагає матеріально потерпілому, а тому ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, та зазначений слідчим у клопотанні, відсутній. Наголосив, що після вчиненні злочину всі знаряддя злочину були вилучені працівниками поліції, тому відсутні докази про наявність ризику, передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 177 КПК України.

З`ясувавши думки учасників кримінального провадження, перевіривши надані матеріали досудового розслідування, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.4 ст.176, ст.177 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як убачається з представлених суду матеріалів, у провадженні ВП №2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2024 року під №0000448 відносно ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження, 07.07.2024 о 06 год 30 хв., за адресою: АДРЕСА_4 , в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та копії доданих до нього матеріалів вручена підозрюваному ОСОБА_4 09 липня 2024 року о 07 год 20 хв з дотриманням вимог ч.2 ст.184 КПК України, що підтверджується підписом ОСОБА_4 (а.с. 5).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: електронним рапортом ЄО № 6281 від 07.07.2024; електронним рапортом ЄО № 6282 від 07.07.2024; показаннями свідка ОСОБА_8 від 07.07.2024; показаннями свідка ОСОБА_9 від 07.07.2024; показаннями свідка ОСОБА_10 від 07.07.2024; протоколом обшуку житла від 07.07.2024; постановою про визнання речовим доказом від 07.07.2024; протоколом проведення огляду місця події від 07.07.2024; протоколом затримання особи за підозрою у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України від 07.07.2024; повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_4 від 07.07.2024; показаннями потерпілого ОСОБА_7 від 08.07.2024; показаннями підозрюваного ОСОБА_4 від 08.07.2024; та іншими матеріалами, зібраними в ході досудового розслідування.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин (п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

За змістом ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Проаналізувавши приєднані до клопотання слідчого матеріали досудового розслідування, слідчий суддя доходить висновку, що наведені вище докази, доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Одночасно, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до ст.198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного у місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини; наявність місця постійного проживання; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимості.

В якості підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу слідчий у внесеному клопотанні посилається на наявність ризиків, передбачених частиною першою ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших осіб у цьому кримінальному провадженні, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Наявність зазначених ризиків була підтримана прокурором у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Суд враховує, що пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» (пункт 59)).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

На підтвердження наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, прокурор зауважив на тяжкість покарання та те, що ОСОБА_4 після вчиненого кримінального правопорушення самостійно до органів досудового розслідування не звернувся, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює. Тобто, його ніщо не тримає від залишення території м. Горішні Плавні, Кременчуцького району, Полтавської області з метою переховування від органу досудового розслідування і суду та уникнення кримінальної відповідальності.

Також прокурором доведено ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки потерпілий ОСОБА_7 тривалий час знайомий з підозрюваним ОСОБА_4 , вони є сусідами, свідок ОСОБА_8 також є сусідкою підозрюваного, свідок ОСОБА_9 є його матір`ю. Враховуючи наявність родинних відносин між підозрюваним та свідком, існує велика ймовірність, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може вплинути на свідків з метою зміни ними показань на свою користь.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до переконливого висновку щодо можливості підозрюваного ОСОБА_11 переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших осіб у цьому кримінальному провадженні, з огляду на що зазначені у клопотанні ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду клопотання.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання судом вивчалася можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановлених судом ризиків. На думку суду жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе їх унеможливити. Застосування домашнього арешту на даній стадії досудового розслідування є недоцільним з огляду на відсутність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання ним процесуальних обов`язків, постійною зміною місця проживання та вчинення ним нових кримінальних правопорушень у період іспитового строку.

Крім того, настання кожного окремо та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу. Так, у пункті 5 частини 2 статті 183 КПК України зазначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований лише, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Оцінивши всі обставини в їх сукупності у відповідності до вимог ст.178 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання щодо обґрунтованості клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявності підстав для його задоволення.

Враховуючи викладене, а також дані про особу обвинуваченого, відсутність позитивних характеристик, доброї репутації, безробіття, відсутності неповнолітніх дітей, джерел доходів, сталих соціальних зв`язків суд приходить до переконання про доведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Судом вивчалась можливість застосування до підозрюваного більш м`якого виду запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Проте, з урахуванням особи підозрюваного, відсутності у нього джерел доходів, поведінки, яка свідчить, що на шлях виправлення він не став - застосування більш м`якого виду запобіжного заходу не буде дієвим.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, суд прийшов до висновку не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Оцінивши всі обставини в їх сукупності у відповідності до вимог ст.178 КПК України, слідчий суддя приходить до переконливого висновку що на даній стаді досудового розслідування є підстави для обрання найсуворішого запобіжного заходу, передбаченого КПК України, та можливості досягнення при цьому балансу між суспільними інтересами та забезпеченням поваги до особистої свободи ОСОБА_4 , інший більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для досягнення мети застосування запобіжного заходу.

Керуючись ст.177, 178, 182, 183, 184, 194 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Взяти негайно під варту підозрюваного ОСОБА_4 в залі суду.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання.

Датою закінчення дії ухвали є 04 вересня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали проголошено в судовому засіданні о 11 год 05 хв. 15 липня 2024 року в залі судових засідань Комсомольського міського суду Полтавської області.