Справа №463/7375/24
Провадження №1-кс/463/6260/24
УХВАЛА

про накладення арешту

19 серпня 2024 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання cтаршого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000670 від 17.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК України,

встановила:

cтарший слідчий в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000670 від 17.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК України, про накладення арешту.

В обґрунтування клопотання слідчий покликалася на те, що слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000670 від 17.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що заступник начальника управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ГУ ДПС у Львівській області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи суб`єктом декларування, внесла завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", зокрема у розділі «Об`єкти незавершеного будівництва» ОСОБА_5 зазначала відсутність майна, яке підлягало декларування у цьому розділі, що не відповідає дійсності, оскільки:

- на земельній ділянці із кадастровим номером :01:003:1938, яка на праві власності перебуває у ОСОБА_5 18.05.2021 зареєстровано будівельний паспорт на нове будівництво індивідуального житлового будинку за АДРЕСА_1 ;

- 24.10.2022 повідомлено про початок виконання будівельних робіт на будівництво індивідуального житлового будинку замовником якого виступала ОСОБА_5 ;

- 22.02.2023 видано декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку загальною площею 136,1 м.кв. (складається з 4 житлових кімнат), за адресою: АДРЕСА_2 , замовником якого виступала ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про об`єкти незавершеного будівництва, об`єкти, не прийняті в експлуатацію або право власності на які не зареєстроване в установленому законом порядку, які: а) належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві власності відповідно до Цивільного кодексу України; б) розташовані на земельних ділянках, що належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або передані їм в оренду чи на іншому праві користування, незалежно від правових підстав набуття такого права; в) повністю або частково побудовані з матеріалів чи за кошти суб`єкта декларування або членів його сім`ї.

Окрім того встановлено, що у власності суб`єкта декларування - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її чоловіка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває наступне майно: земельна ділянка :01:003:1938 площею 0,0535 га (власник ОСОБА_5 ); нежитлове приміщення (комора) площею 3,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_3 (власник ОСОБА_5 ); квартира площею 61,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (власник ОСОБА_5 ); будинок площею 91,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 ( власник чоловік ОСОБА_5 ОСОБА_6 ); земельна ділянка :01:010:0451 площею 0,0292 га за адресою: АДРЕСА_5 (власник чоловік ОСОБА_5 ОСОБА_6 ); автомобіль марки БМВ 318 із д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску (власник син ОСОБА_5 ОСОБА_7 ); квартира площею 43 кв.м., за адресою: АДРЕСА_6 (власник син ОСОБА_5 ОСОБА_7 ).

Також встановлено, що заступник начальника управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ГУ ДПС у Львівській області ОСОБА_5 у своїй службові діяльності користується службовим кабінетом №302 в будівлі ГУ ДПС у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів вул. Стрийська, 35.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, на підставі ухвал слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 06.08.2024, 14.08.2024 проведено санкціоновані обшуки у квартирі площею 61,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 за результатами якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон Iphone 13 Pro Max IMEI: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 з сім-картою мобільного оператора Київстар НОМЕР_4 .

Та обшуку службового кабінету ОСОБА_5 №302 в будівлі ГУ ДПС у Львівській області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 за результатами якого було виявлено та вилучено: податкову накладну платника єдиного податку ФОП ОСОБА_6 за 2023 рік на 2 арк.; відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_5 за 2023 рік з рукописними написами на 3 арк.; відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_5 за 2021 рік на 2 арк.; податкову декларацію платника єдиного податку ФОП ОСОБА_6 з рукописним написами на 2 арк.; податкову декларацію платника єдиного податку ФОП ОСОБА_6 за 2021 рік на 2 арк.; відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_8 за 2022 рік з рукописним написами на 4 арк.; відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_8 за 2022 рік з рукописним написами на 3 арк.; відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_9 за 2021 рік з рукописним написами на 3 арк.; аркуш з рукописним написами.

В подальшому, cтаршим слідчим в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 прийнято рішення про визнання вказаних матеріальних об`єктів речовими доказами, про що винесено відповідну постанову.

Дана документація, наддасть можливість отримати важливі докази, постійний доступ до них, з метою використання їх під час доказування. Враховуючи вищевикладене, оскільки потреби досудового розслідуваннявиправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а також, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, відчуження згаданих речей виникла необхідність у накладені арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В судове засідання cтарший слідчий в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 та прокурор відділу Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 не прибули, присутність власника майна не забезпечили, подали клопотання про розгляд клопотання про арешт майна за їх відсутності.

Проте неприбуття слідчого, прокурора та власника майна не перешкоджає розгляду клопотання відповідно до ст. 172 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадженняпід час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, слідча суддя дійшла наступних висновків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання абозаходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, 17.05.2024 до ЄРДР за № 0000670 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 366-2 КК України /а.с. 6/.

Слідчим суддею встановлено, що підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що заступник начальника управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ГУ ДПС у Львівській області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи суб`єктом декларування, внесла завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", зокрема у розділі «Об`єкти незавершеного будівництва» ОСОБА_5 зазначала відсутність майна, яке підлягало декларування у цьому розділі, що не відповідає дійсності.

Також слідчим суддею встановлено, що слідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, на підставі ухвал слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 06.08.2024, 14.08.2024 проведено санкціоновані обшуки у квартирі площею 61,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 за результатами якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон Iphone 13 Pro Max IMEI: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 з сім-картою мобільного оператора Київстар НОМЕР_4 .

Та обшуку службового кабінету ОСОБА_5 №302 в будівлі ГУ ДПС у Львівській області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 за результатами якого було виявлено та вилучено: податкову накладну платника єдиного податку ФОП ОСОБА_6 за 2023 рік на 2 арк.; відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_5 за 2023 рік з рукописними написами на 3 арк.; відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_5 за 2021 рік на 2 арк.; податкову декларацію платника єдиного податку ФОП ОСОБА_6 з рукописним написами на 2 арк.; податкову декларацію платника єдиного податку ФОП ОСОБА_6 за 2021 рік на 2 арк.; відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_8 за 2022 рік з рукописним написами на 4 арк.; відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_8 за 2022 рік з рукописним написами на 3 арк.; відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_9 за 2021 рік з рукописним написами на 3 арк.; аркуш з рукописним написами. Тобто, серед іншого вилучено речі та документи, дозвіл на відшукання яких був наданий ухвалами про проведення обшуку від 06.07.2024 /а.с. 61-65/.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

В силу вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України).

Сукупний аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства вказує на те, що статус тимчасово вилученого майна набуває усе майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися усім майном, яке вилучається. Крім того, задля запобігання непомірного втручання у право власності особи законодавцем передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися із клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відносно тимчасово вилученого під час обшуку майна, інакше таке майно негайно повертається особі, в якої воно вилучалося.

Дозвіл на відшукання певних речей, який надається слідчим суддею, не створює умов для їх автоматичного арешту. Натомість, вилучення речей, щодо яких надано дозвіл на відшукання, та як наслідок набуття такими речами статусу тимчасово вилученого майна, відбувається виключно за наявності достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167 КПК України).

Дотримання умов, за яких майно набуває статусу тимчасово вилученого, відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до яких будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який створює таке обмеження, повинен мати належні правові підстави для його здійснення.

Набуття вилученими речами статусу тимчасово вилученого майна створює правові підстави задля перевірки наявності відповідних фактичних обставин для його вилучення та утримання у сторони обвинувачення.

Крім того, вимогами ч. 1 ст. 100 КПК України закріплено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Таким чином, все майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику.

В свою чергу, внаслідок арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму «тимчасово вилучене майно» трансформується у «арештоване майно» із відповідною правовою підставою, визначеною ч. 2 ст. 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення).

Постановою cтаршого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 про визнання предметів речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 15.08.2024 вказані речі визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000670 від 17.05.2024 /а.с. 80-82/.

Таким чином, арешт майна, що ініціюється слідчим, необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, а завданням арешту майна у даному випадку є запобігання можливості йогоприховування, пошкодження, знищення, відчуження. У разі повернення майна власникові (користувачеві) речові докази та сліди на них можуть бути втрачені, що може перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Накладення арешту на вилучене майно має важливе значення, зокрема, надасть можливість використати вказане майно як доказ у кримінальному провадженні, вилучене майно саме по собі або в сукупності з іншими речами та документами має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, забезпечить проведення необхідних експертиз (в тому числі почеркознавчої). Є достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

На підставі вищенаведеного слідча суддя, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та врахувавши правові підстави для накладення арешту на майно, а також те, що вищевказане майно визнано речовим доказом, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження, з урахуванням зазначених положень діючого КПК України дійшла обґрунтованого висновку про можливість задоволення клопотання та накладення арешту на майно, яке вилучено 14.08.2024 під час санкціонованого обшуку.

Таким чином, на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів необхідність накладення арешту на вищевказане майно.

Відтак слідча суддя дійшла висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту підлягає до задоволення.

Одночасно слід роз`яснити власнику чи володільцю майна, що ч. 2 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 40, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309 КПК України, слідча суддя

постановила:

Клопотання cтаршого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000670 від 17.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на

-мобільний телефон Iphone 13 Pro Max IMEI: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 з сім-картою мобільного оператора Київстар НОМЕР_4 ;

-податкову накладну платника єдиного податку ФОП ОСОБА_6 за 2023 рік на 2 арк.;

-відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_5 за 2023 рік з рукописними написами на 3 арк.;

-відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_5 за 2021 рік на 2 арк.;

-податкову декларацію платника єдиного податку ФОП ОСОБА_6 з рукописним написами на 2 арк.;

-податкову декларацію платника єдиного податку ФОП ОСОБА_6 за 2021 рік на 2 арк.;

-відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_8 за 2022 рік з рукописним написами на 4 арк.;

-відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_8 за 2022 рік з рукописним написами на 3 арк.;

-відомості з ДРФО платників податків відносно ОСОБА_9 за 2021 рік з рукописним написами на 3 арк.;

-аркуш з рукописним написами.

які вилучено 14.08.2024 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_4 та службового кабінету ОСОБА_5 №302 в будівлі ГУ ДПС у Львівській області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , що полягає у позбавленні права на відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали доручити cтаршому слідчому в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідча суддя ОСОБА_1