ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 607/8539/19

Провадження № 11-кп/4820/591/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді: за ч.2 ст.185 КК України - 2 роки позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене за цим вироком, більш суворим, що призначено за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2021 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2021 без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2023 року повернуто ОСОБА_7 його касаційну скаргу на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2021 року стосовно нього з усіма доданими до неї матеріалами.

01 березня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 від 24 лютого 2023 року, в якому він просив перерахувати строк перебування його під вартою згідно вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2021 року.

Згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2023 року в задоволенні клопотання про зарахування строку перебування під вартою засудженого ОСОБА_7 було відмовлено.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28 квітня 2023 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2023 стосовно нього - без змін.

29 травня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом було зареєстровано клопотання засудженого ОСОБА_7 , який перебуває в ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)», в якому він просив перерахувати строк його попереднього ув`язнення з дня його затримання до дня набрання вироком законної сили. Також просив постановити ухвалу, якою залишити його у ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» на час розгляду вказаного клопотання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2024 року клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання залишено без розгляду.

Суд першої інстанції посилався на те, що вказане клопотання від 29 травня 2024 року про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання є аналогічним за змістом із клопотанням засудженого ОСОБА_7 від 24 лютого 2023 року про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Зазначав, що КПК України не врегульовано порядок вирішення повторних клопотань учасників судового розгляду, в яких судом прийнято рішення.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2024 року (справа №607/8539/19, провадження №1-в/607/224/2024).

Засуджений уважав, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Так, було істотно порушено вимоги кримінального процесуального законодавства та справу розглянуто без його присутності, чим порушено право на захист.

Окрім того, у доповненні до апеляційної скарги посилався на те, що Тернопільським міськрайонним судом неодноразово порушувались його права, гарантовані Конституцією України, не взято до уваги подані ним клопотання.

Так, посилався на те, що були внесені зміни у Кримінальний кодекс України, а суд першої інстанції не надав належної оцінки всім фактам щодо захисту його прав як людини, а тому вирок Тернопільського міськрайонного суду щодо нього підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; засудженого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.14 ст.537 КПК України, під час виконання вироку судом може бути вирішено питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку відповідно до п.14 ч.1 ст.537 цього Кодексу, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, або до суду, який ухвалив вирок.

Апеляційним судом установлено, що 01 березня 2024 року на адресу Тернопільського міськрайонного суду було подано клопотання засудженого ОСОБА_7 від 24 лютого 2023 року, в якому він просив перерахувати строк перебування його під вартою згідно вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2021 року.

Згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2023 року в задоволенні клопотання про зарахування строку перебування під вартою засудженого ОСОБА_7 було відмовлено.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28 квітня 2023 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2023 стосовно нього - без змін.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до ст.9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Окрім того, ст.17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а ст.18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вказане клопотання від 29 травня 2024 року про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання є аналогічним за змістом із клопотанням засудженого ОСОБА_7 від 24 лютого 2023 року про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Окрім того, КПК України не врегульовано порядок вирішення повторних клопотань учасників судового розгляду, у яких судом прийнято рішення.

Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.21 КПК України, вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Так, у п.9 ч.1 ст.129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Аналіз клопотань засудженого підтверджує те, що метою останнього є його бажання відбувати покарання у ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26».

Разом із тим, питання пов`язані із визначенням засудженому виду установи виконання покарання, направлення до місця відбування покарання та переведення, не входить до компетенції суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що місцевому суду необхідно було прийняти рішення відповідно до вимог КПК України з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України та загальних засад кримінального провадження, визначених у ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Із врахуванням вищевикладеного, а саме того, що засуджений ОСОБА_7 вже звертався до суду із аналогічним за змістом клопотанням про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, яке було вирішено судом відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2023 року, яку ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28 квітня 2023 року залишено без змін, то колегія суддів Хмельницького апеляційного суду вважає, що вказане клопотання обґрунтовано місцевим судом залишено без розгляду.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що наведені мотиви давали суду першої інстанції правові підстави для прийняття відповідного рішення.

Відтак, колегія суддів уважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, не заслуговують на увагу, як безпідставні.

Тому ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга засудженого без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2024 року (справа №607/8539/19, провадження №1-в/607/224/2024), якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання залишено без розгляду, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3