ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/277/24 Справа № 705/4235/24 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.07.2024, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія

Кіровоградської області, українця, громадянина України, не працюючого,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального

правопорушення за ч.1 ст.263 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 20.07.2024 до 17.09.2024 включно з визначенням застави,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.07.2024 клопотання старшого СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_10 ,задоволено, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 20.07.2024 до 17.09.2024 включноз визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 90 840 грн. та у разі внесення якої, покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, вірогідність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, та обставини злочину, особу підозрюваного.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи її незаконною, такою, що не відповідає вимогам КПК, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити запобіжний захід на домашній арешт із забороною залишати житло у певний час доби (нічний час) за місцем проживання ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційної скарги вказано на відсутність доказів на обґрунтування ризиків, зазначених у клопотанні, прокурор переконливих доказів про їх існування не надав та не довів, що інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , що передбачено ч.1 ст.194 КПК України. Доводи клопотання ґрунтувалися на припущеннях, виходячи з тяжкості обвинувачення та суспільного резонансу події, попри обов`язковість доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку. На думку сторони захисту слідчий суддя ухвалюючи оскаржуване рішення проявив упередженість, порушив принцип змагальності сторін і підтримав прокурора не навівши при цьому переконливого обґрунтування та мотивації чому менш суворий запобіжний захід окрім як тримання під вартою не зможе належним чином запобігти ризику ухилення підозрюваного від суду. При цьому захисник вказує, що підозрюваний в повній мірі усвідомлює відповідальність при покладенні на нього процесуальних обов`язків у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу та буде їх дотримуватися і вважає достатнім для ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків з огляду на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні №0000054 від 10.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Згідно з витягом з ЄРДР « ОСОБА_7 у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, за невстановлених обставин, з метою незаконного придбання вогнепальної зброї, діючи умисно та цілеспрямовано, без передбаченого законом дозволу, придбав боєприпаси, а саме патрони калібру 5,45 мм у кількості 293 шт, вибухові предмети, а саме: 9 корпусів від гранат «Ф-1» з 3 запалами «УЗГРМ», 1 корпус від гранати «РГД» з запалом «УЗРГМ» та вибухову речовину у вигляді паличок тротилу, після чого, усвідомлюючи протиправність своїх дій та достовірно знаючи, що вищевказані предмети являються боєприпасами, вибуховими предметами та вибуховими речовинами, у невстановлений спосіб переніс їх до місця свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де умисно та без передбаченого законом дозволу зберігав, та в подальшому мав намір реалізувати.

Так, він 16.07.2024 близько 15:00 біля кафе-бару « АДРЕСА_3 , під час особистої розмови із ОСОБА_11 , запропонував йому придбати в себе боєприпаси, а саме патрони калібру 5,45 мм у кількості 293 шт, вибухові предмети, а саме: 9 корпусів від гранат «Ф-1» з 3 запалами «УЗГРМ», 1 корпус від гранати «РГД» з запалом «УЗРГМ» та вибухову речовину у вигляді паличок тротилу на що останній погодився.

В подальшому, 18.07.2024 близько 15 год. 00 хв., перебуваючи біля заїзду на АДРЕСА_3 , з метою збуту боєприпасів, вибухових предметів та вибухових речовин, діючи умисно та цілеспрямовано, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої та оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , принесені із собою предмети ззовні схожі на патрони калібру 5,45 мм у кількості 293 шт, предмети ззовні схожі на вибухові предмети 9 корпусів від гранат «Ф-1» з 3 запалами «УЗГРМ», 1 корпус від гранати «РГД» з запалом «УЗРГМ» та предмети ззовні схожі на вибухову речовину у вигляді паличок тротилу, а саме передав ОСОБА_11 вказані боєприпаси, вибухові предмети та вибухові речовини, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, які є несправжніми (імітаційними) грошовими купюрами номіналом по 500 (п`ятсот) гривень кожна, в кількості 50 (п`ятдесят) банкнот, після чого був затриманий працівниками поліції.».

18.07.2024 в порядку ст.208 КПК України, безпосередньо після вчинення злочину ОСОБА_7 затримано.

18.07.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Причетність ОСОБА_7 до вчинення вищезазначеного злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: заявою ОСОБА_11 від 09.07.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 10.07.2024; протоколом огляду та помічення засобів (грошових купюр) від 18.07.2024; протоколом огляду покупця та вручення грошей від 18.07.2024; протоколом затримання ОСОБА_7 від 18.07.2024; протоколом видачі предметів від 18.07.2024; протоколами огляду предметів від 18.07.2024 та ін.

Розглядаючи дане клопотання по суті слідчий суддя зазначив, що на час розгляду клопотання наявні достатні підстави, які вказують, на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, який віднесено до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років та

є вірогідність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, зокрема: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчим суддею, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховано: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; відсутність сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання, оскільки зареєстрований за межами м. Умані та Уманського району, а фактичне місце проживання не є постійним, відсутність офіційного працевлаштування, не має постійного джерела прибутків.

Надаючи оцінку апеляційним доводам захисника підозрюваного, апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчим суддею вірно встановлено, що при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід виходити з обґрунтованості оголошеної йому підозри за ч.1 ст.263 КК України, наявності доказів щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Відтак, апеляційний суд констатує, що тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, як у даному провадженні.

Доводи адвоката, що в оскаржуваній ухвалі не наведено доказів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної поведінки його підзахисного, спростовується змістом самої ухвали.

Так, слідчим суддею для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, були заслухані пояснення прокурора, який підтримав клопотання слідчого й застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також пояснення підозрюваного та його захисника, які просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби. Всі доводи учасників провадження були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, при розгляді питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою вимоги кримінального процесуального закону дотримано належним чином.

При цьому, колегія суддів звертає свою увагу на те, що слідчим суддею, при обранні запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою, було визначено і альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, факт обрання та розмір якої апелянтом взагалі не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків слідчого судді не спростовують та зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п.1 ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.07.2024 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 діб з 20.07.2024 до 17.09.2024 включно з визначенням застави залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді