Справа №345/5052/24
Провадження № 1-кп/345/348/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш матеріали кримінального провадження № 0000423з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Протеси Стрийського району Львівської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , зі середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого, з третьою групою інвалідності, учасника бойових дій, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

14.07.2024 близько 14:00 год. в світлу пору доби, на ділянці автодороги по вул. Нове Село у с. Томащівці Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у напрямку м. Калуш. В салоні автомобіля ОСОБА_3 перевозив пасажирів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Дана ділянка дороги з гравійним покриттям по напрямку руху автомобіля має поворот ліворуч. Водій ОСОБА_3 проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, унаслідок чого втратив керованість автомобілем і на повороті дороги ліворуч виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч, де наїхав на бетонну опору лінії електропередач. При цьому ОСОБА_3 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.5. у відповідності до якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.1 у відповідності до якого, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; п. 2.3 в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 2.9 відповідно до якого водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп?яніння, що знижує увагу та швидкість реакції; п. 10.1 у відповідності до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.1 у відповідності до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. У результаті порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонку в речовину головного мозку та мозочка, крововиливами в м?які покриви голови, забійними ранами, садном та синцем в ділянці голови, яка ускладнилась набряком головного мозку, від яких ОСОБА_7 помер на місці події.

Обвинувачений у судовому засіданні вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав. Пояснив, що він та ОСОБА_7 були друзями з дитинства, неодноразово він допомагав померлому, в тому числі, матеріально, ніколи нічого поганого йому не бажав та не хотів, щоб так сталося. 14.07.2024 він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пішли в гості до його друзів, де розпивали алкогольні напої. ОСОБА_9 стало погано, і він змушений був сісти за кермо, щоб відвезти його у найближчий медичний заклад у смт. Войнилів. Спереду на пасажирське крісло сів ОСОБА_8 , а позаду - ОСОБА_7 . Він їхав на великій швидкості. По дорозі був різкий поворот на 90 градусів. На повороті його автомобіль занесло, і він в`їхав в електроопору. Після цього вони всі вийшли з автомобіля, і він запропонував не їхати в лікарню, а повернутися назад додому, на що ОСОБА_10 погодився. Вони сіли в автомобіль і поїхали назад. Однак під час руху він помітив, що ОСОБА_11 не реагує на його слова та, повернувшись назад, побачив, що останній лежить на сидінні без свідомості. Від побаченого він в шоковому стані з`їхав у кювет. Вийшовши з автомобіля, він побачив жителів с. Томашівці, яких поросив викликати поліцію та швидку медичну допомогу. ОСОБА_7 , який був без свідомості, та ОСОБА_8 залишилися в автомобілі. Першу медичну допомогу останнім ніхто не надав, оскільки хтось сказав, щоб їх не чіпати до приїзду працівників поліції. ОСОБА_8 нормально себе почував. Автомобіль, яким він керував під час ДТП, належить йому та він його придбав для побратимів, які служать у ЗСУ. Посвідчення водія він не має. Шкодує про вчинене, зазначає, що відшкодував потерпілій шкоду в розмірі 100000,00 грн. та 80000,00 грн. відшкодує до 01.06.2025, однак готовий відшкодувати і більшу суму та буде завжди допомагати потерпілій. Щиро кається у вчиненому. Має намір піти воювати за контрактом, проте його раніше не хотіли мобілізовувати, оскільки в нього наявна інвалідність. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки хоче піти служити у бригаду, в якій служив в минулому, але для цього йому потрібно з`явитися особисто в місце її дислокації.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження фактичних обставин суд обмежив допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювались, зокрема, доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження, а його неправомірні дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст.286-1 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжкого злочину згідно зі ст. 12 КК України, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію прокурора.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він згідно з довідками медичних закладів за допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, раніше не судимий, має інвалідність третьої групи, за зареєстрованим місцем проживанням характеризується з позитивної сторони та скарг у виконавчий комітет селищної ради нього не поступало, являється учасником бойових дій та отримує відповідні пільги.

Відповідно до розписки від 30.10.2024 ОСОБА_6 зазначила, що отримала часткову компенсацію заподіяння їй моральної шкоди від водія ОСОБА_3 внаслідок ДТП, яка мала місце 14.07.2024. Вона не має особисто до ОСОБА_3 жодних майнових претензій, що пов`язані з відшкодування спричиненої їй моральної та матеріальної шкоди внаслідок ДТП.

Згідно з розпискою від 30.10.2024 ОСОБА_6 зазначила, що отримала кошти у сумі 10000,00 грн., внаслідок часткової компенсації за заподіяну їй моральну шкоду внаслідок ДТП.

Судом встановлено, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У судовому засіданні прокурор просила врахувати особу винного, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та призначити останньому покарання у виді позбавлення строком на 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Захисник обвинуваченого просив врахувати поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема, те, що він відшкодував шкоду потерпілій, перебуваючи у слідчому ізоляторі, неодноразово вибачався, що свідчить про дієве каяття, взяти до уваги особу обвинуваченого, та призначити покарання зі застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі строком 2 роки без позбавлення права керування транспортними засобом.

Обвинувачений просить суворо його не карати та дати можливість служити і відшкодувати шкоду.

При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, зокрема, визнання своєї винуватості, його щире каяття та відшкодування шкоди потерпілій, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим з необережності, особу обвинуваченого, наявність у нього третьої групи інвалідності, те, що він є учасником бойових дій, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин та наявність декількохпом`якшуючих покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно обрати покарання в межах санкції ч. 3 ст.286-1 КК України у мінімальному розмірі у виді 5 років позбавлення волі.

Саме таке покарання буде необхідним для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення і справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Частиною 1 ст. 69 КК визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Водночас, Верховний Суд у своїх рішеннях, які стосувалися питання правильності застосування положень ст. 69 КК, неодноразово вказував на те, що ч. 1 ст. 6 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

При цьому, при призначенні покарання суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, оскільки керування в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху і така тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки такого діяння. Зокрема, водій у стані алкогольного сп`яніння становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та, серед іншого, для власності третіх осіб.

Щодо відсутності претензій зі сторони потерпілої до обвинуваченого, то суд зазначає, що думка потерпілої може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною. В той же час потерпіла у призначенні покарання покладалася на розсуд суду, та самостійно не просила про іншу міру покарання, ніж та, яка визначена законом.

Щодо доводів захисника обвинуваченого про непризначення його підзахисному покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд зазначає, що особі, яку визнано винуватою у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту (ст. 286 КК) або в цьому ж порушенні, вчиненому в стані сп`яніння (ст. 286-1 КК), суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами. Про це зазначила Об`єднана палата ККС у постанові від 04 вересня 2023 року по справі №702/301/20.

А тому суд вважає, що наведені вище дані про особу обвинуваченого, його поведінку до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують його покарання, які були враховані при призначенні покарання, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є достатніми для застосування ст. 69 КК України, однак послужили підставами для обрання мінімального покарання в межах санкції інкримінованої частини статті КК України, в той же час призначення покарання у виді обмеження волі не буде сприяти досягненню мети покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 був затриманий о 20:05 год. 14 липня 2024 року та 16.07.2024 щодо нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, у зв`язку з чим останній з 14 липня 2024 року є попередньо ув`язненою особою, а тому відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України йому необхідно зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз на досудовому слідстві, суд покладає на обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України після вступу вироку в законну силу арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.07.2024 (справа № 344/13011/24, провадження № 1-кс/344/5398/24), необхідно скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374, 394-395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу фактичного затримання, а саме: з 20:05 год. 14 липня 2024 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 14 липня 2024 року до дня набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави:

- 1893 (одну тисячу вісімсот дев`яносто три) гривні 20 копійок витрат за проведення експертизи № СЕ-19/109-24/11510-ІТ від 13.08.2024;

- 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок витрат за проведення експертизи № СЕ-19/109-22/10193-ІТ від 01.08.2024.

Після вступу вироку в законну силу арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.07.2024 (справа № 344/13011/24, провадження № 1-кс/344/5398/24) скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- транспортний засіб марки «Mercedes Benz», моделі «200» реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , який зберігається на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП в Івано-Франківській області, що в м. Калуш по вул. Глібова Івано-Франківської області, бокове дзеркало транспортного засобу, автомобільну фару транспортного засобу, пластмасовий уламок підкрильника транспортного засобу, які зберігаються в камері зберігання речових доказів СУ ГУ НП в Івано-Франківській області, - після вступу вироку в законну силу повернути власнику ОСОБА_12 ;

- змиви речовини із зовнішніх поверхонь ручки лівих передніх водійських дверок, рульового керма, ручки коробки передач та ручки внутрішніх поверхонь лівих передніх водійських діверок на окремі чотири палички, поміщені в чотири окремі згортки паперу, які в свою чергу поміщені в паперовий конверт, який зберігається в камері зберігання речових доказів СУ ГУ НП в Івано-Франківській області, - після вступу вироку в законну силу знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду суд протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: