ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/10201/24

Номер провадження 1-кп/495/1007/2024

04 грудня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001205 від 19 серпня 2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області, українця,громадянина України, з середньо-спеціальною освітою,розлученого,неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

потерпіла - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 121 КК України, при наступних обставинах:

18 серпня 2024 близько 19 години 30 хвилин, більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_3 перебував за місцем свого проживання, а саме на території домоволодіння АДРЕСА_1 , в цей час за вказаною адресою до обвинуваченого ОСОБА_3 прийшли його знайомі, потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з котрими обвинувачений ОСОБА_3 почав спілкування, та в подальшому всі троє стали розпивати пляшку горілки.

Під час розмови, потерпілий ОСОБА_7 та ОСОБА_6 стали просити обвинуваченого ОСОБА_3 що б він дозволив їм якийсь час пожити у нього, так як раніше вони вже просили, й він дозволяв, однак обвинувачений ОСОБА_3 негативно відреагувавши на прохання, відповів відмовою, й саме на даному підґрунті між ними розпочався словесний конфлікт, під час котрого у обвинуваченого ОСОБА_3 виник прямий умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в приміщенні коридору будинку, наніс декілька ударів кулаком в область обличчя, а потім взявши дерев`яну палицю для опори при ходьбі, став наносити удари по різним частинам тіла потерпілого ОСОБА_7 , виштовхуючи останнього з приміщення у двір, під час чого потерпілий ОСОБА_7 опинившись на вулиці впав на цементну поверхню дворового покриття.

Далі, реалізуючи свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на подвір`ї вищевказаного домоволодіння використовуючи дерев`яну опорну палицю для ходьби для нанесення ударів по голові та тулубу потерпілого, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер протиправного умислу, вчинюваних дій, та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді тілесних ушкоджень, продовжив наносити палицею множинніудари в область голови, грудної клітини та кінцівок потерпілого ОСОБА_7 , чітку кількість котрих встановити не надалось можливим, після чого залишивши потерпілого ОСОБА_7 лежати на подвір`ї, сам пішов до будинку відпочивати.

Внаслідок нанесених обвинуваченим ОСОБА_3 численних ударів потерпілому ОСОБА_7 , були спричинені множинні тілесні ушкодження у вигляді переломів лівих та правих ребер, розриву лівої легені, закритого перелому лівої стегнової кістки, які є у сукупності тяжкими тілесними ушкодженнями що визвало в сукупності травматичний шок, внаслідок чого останній помер.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України визнав повністю та пояснив суду, що дійсно, 18 серпня 2024 близько 19 години 30 хвилин, він перебував за місцем свого проживання, а саме на території домоволодіння АДРЕСА_1 , в цей час за вказаною адресою до нього прийшли його знайомі, потерпілий ОСОБА_7 разом дружиною з котрими він почав спілкування, та в подальшому всі троє стали розпивати пляшку горілки.

Під час розмови, потерпілий ОСОБА_7 та його дружина стали просити його щоб він дозволив їм якийсь час пожити у нього, так як раніше вони вже просили, й він дозволяв, однак він негативно відреагувавши на прохання, відповів відмовою, й саме на даному підґрунті між ними розпочався словесний конфлікт, під час котрого він, перебуваючи в приміщенні коридору будинку, наніс декілька ударів кулаком в область обличчя, а потім взявши дерев`яну палицю для опори при ходьбі, став наносити удари по різним частинам тіла потерпілого виштовхуючи останнього з приміщення у двір, під час чого потерпілий ОСОБА_7 , опинившись на вулиці впав на цементну поверхню дворового покриття.

Далі, перебуваючи на подвір`ї вищевказаного домоволодіння використовуючи дерев`яну опорну палицю для ходьби, для нанесення ударів по потерпілому, продовжив наносити палицею множинніудари в область голови, грудної клітини та кінцівок потерпілого ОСОБА_7 , чітку кількість котрих він не пам`ятає після чого залишивши потерпілого ОСОБА_7 лежати на подвір`ї, сам пішов до будинку відпочивати, наступного ранку, коли він вийшов з будинку на подвір`я, він побачив обвинуваченого який лежав на землі без ознак життя. В скоєному щиро розкаявся. Не заперечує, що саме внаслідок його умисних дій потерпілому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження що спричинило його смерть.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочин. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочину обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 № 475/97-ВР кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд уважає, що підстави застосування статті 69 КК України при призначенні покарання - відсутні .

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, але займається суспільно-корисною працею, його вік та стан здоров`я, те що він раніше несудимий,посередньо характеризується,є інвалідом 1 групи, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, його каяття у скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений є не судимою особою, має постійне місце мешкання, а також тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його ставлення до скоєного, а саме те, що він розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з призначенням обвинуваченому мінімальної міри покарання, передбаченої санкцією статті,за якою кваліфіковані його дії.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню - два фрагменти дерев`яної палиці для опори при ходьбі, штани синього кольору,футболку зеленого кольору,змив з пластикової ємності речовини бурого кольору на марлевий тампом, зволожений дистильованою водою,змив з бетонної поверхні двору речовини бурого кольору на марлевий тампон зволожений дистильованою водою,рушник сіро-зеленого кольору із слідами речовини бурого кольору,змив з поверхні міжкімнатних дверей будинку речовини бурого кольору на марлевий тампон зволожений дистильованою водою,які були вилучені при огляді місця події-домоволодіння АДРЕСА_1 , відповідно до ухвали слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 19.08. 2024 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2024 року на них накладено арешт та здані на зберігання до камери зберігання речових доказів Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області - слід знищити,знявши арешт з вказаного майна.

Речові докази по кримінальному провадженню - сорочку чорного кольору з коротким рукавом з абстрактними візерунками бежевого кольору,шорти світло-зеленого кольору,кросівки чорного кольору, які були вилучені при затриманні обвинуваченого ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК України, відповідно до ухвали слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 19.08. 2024 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2024 року на них накладено арешт та здані на зберігання до камери зберігання речових доказів Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області слід знищити, знявши арешт з вказаного майна.

Речові докази по кримінальному провадженню - зрізи нігтьових пластин пальців рук обвинуваченого ОСОБА_3 змиви з рук обвинуваченого ОСОБА_3 на марлевий тампон зволожений дистильованою водою,зразок крові обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ухвали слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 19.08.2024 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2024 року на них накладено арешт та здані на зберігання до камери зберігання речових доказів Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області - слід знищити, знявши арешт з вказаного майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чинності суд вважає за необхідне залишити тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Міру покарання засудженому ОСОБА_3 слід рахувати з 19 серпня 2024 року, оскільки згідно його протоколу затримання він знаходиться під контролем державних органів з 13 годин 50 хвилин 19 серпня 2024 року.

Керуючись ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.121 КК України та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Міру покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з 19 серпня 2024 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чинності залишити тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Речові докази по кримінальному провадженню - два фрагменти дерев`яної палиці для опори при ходьбі, штани синього кольору, футболку зеленого кольору, змив з пластикової ємності речовини бурого кольору на марлевий тампон, зволожений дистильованою водою,змив з бетонної поверхні двору речовини бурого кольору на марлевий тампон зволожений дистильованою водою,рушник сіро-зеленого кольору із слідами речовини бурого кольору, змив з поверхні міжкімнатних дверей будинку речовини бурого кольору на марлевий тампон зволожений дистильованою водою,які були вилучені при огляді місця події-домоволодіння АДРЕСА_1 , відповідно до ухвали слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 19.08. 2024 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженн,відповідно до ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2024 року на них накладено арешт та здані на зберігання до камери зберігання речових доказів Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області - знищити, знявши арешт з вказаного майна.

Речові докази по кримінальному провадженню - сорочку чорного кольору з коротким рукавом з абстрактними візерунками бежевого кольору,шорти світло-зеленого кольору,кросівки чорного кольору які були вилучені при затриманні обвинуваченого ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК України ,відповідно до ухвали слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 19.08. 2024 року визнани речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2024 року на них накладено арешт та здані на зберігання до камери зберігання речових доказів Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області - знищити, знявши арешт з вказаного майна.

Речові докази по кримінальному провадженню - зрізи нігтьових пластин пальців рук обвинуваченого ОСОБА_3 змиви з рук обвинуваченого ОСОБА_3 на марлевий тампон зволожений дистильованою водою, зразок крові обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ухвали слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 19.08.2024 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2024 року на них накладено арешт та здані на зберігання до камери зберігання речових доказів Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області - знищити, знявши арешт з вказаного майна.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1