Справа № 461/5972/24
Провадження № 1-кп/461/578/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2024 м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження №0001875 від 10.06.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, із середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, востаннє вироком Личаківського районного суду м.Львова від 26.07.2021 за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 20.30 год. по 22.00 год., перебуваючи в сквері біля ресторану «Той самий баранчик», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер вчинюваних дій, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, востаннє на підставі Указу президента України №11234 від 06 травня 2024 року, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, викрала особисті речі громадянки ОСОБА_5 , а саме: золотий ланцюжок з хрестиком, вартістю 20 000 грн., та золоту каблучку, вартістю 5 000 грн.

В подальшому, 10.06.2024 ОСОБА_4 звернулася до ломбардного відділення ТОВ «Ломбард «Кредит Юкрейн» з приводу закладу майна, а саме каблучки на суму кредиту 2615,1 грн., а також ланцюг на суму 8915,9 грн. Отриманими коштами ОСОБА_4 розпорядилась на свій розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 заподіяла потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 25 000 грн.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала у повному обсязі та пояснила, що 09.06.2024, у період з 20.30 год. по 22.00 год., вона перебувала в сквері біля ресторану «Той самий баранчик», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та викрала у ОСОБА_5 золотий ланцюжок з хрестиком та золоту каблучку. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не карати.

Окрім того, ОСОБА_4 повідомила, що не бажає користуватися послугами захисника, свої інтереси представлятиме самостійно.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та визначити останній максимальну міру покарання.

Враховуючи те, що обвинувачена не заперечувала фактичні обставини та судом було встановлено, що вона правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності її позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке їй інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України є правильною, оскільки остання вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченої. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаялася у вчиненому, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, не одружена, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, має середню освіту, раніше неодноразово судима за умисні злочини проти власності, зокрема: вироком Личаківського районного суду м.Львова від 26.07.2021 за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Львівського апеляційного суду від 05.07.2021 за ч.2 ст.185, ст.198 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Галицького районного суду м.Львова від 11.06.2020 за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 5 місяців позбавлення волі; вироком Галицького районного суду м.Львова від 27.12.2019 за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; вироком Личаківського районного суду м.Львова від 10.12.2019 за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, тощо, а тому суд дійшов висновку про необхідність призначення їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Окрім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України, оскільки ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, поведінка обвинуваченої свідчить про її схильність до вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності та про небажання останньої ставати на шлях виправлення.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 у виді нічного домашнього арешту, обраний ухвалою Личаківського районного суду м. Львова на строк до 20.06.2024 у справі №463/5712/24, слід до вступу вироку у законну силу - залишити без змін.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, обраний обвинуваченій ОСОБА_4 ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.06.2024 у справі №463/5712/24, до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

диск типу «DVD-R», на якому міститься копія відеозапису із камер відеоспостереження, в кількості 2 шт. - залишити при матеріалах кримінального провадження №0001875 від 10.06.2024;

золотий ланцюжок та золоту каблучку - залишити у власності потерпілої ОСОБА_5 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1