ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/309/24 Справа № 705/4492/24 Категорія: ст. 181, 183 КПК УкраїниДоповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретар учасники справи: прокурор підозрюваний захисникОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бережани, Тернопільської області, одруженого, працюючого вчителем у Монастирищенському ліцеї «Обдарованість», зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в:

Старший слідчий ВРЗСТ СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Просив слідчого суддю застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із застосуванням застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2024 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, строком на 60 діб, тобто до 06 жовтня 2024 року.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки:

не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22:00 год. по 06:00 год. без дозволу слідчого, прокурора або суду;

прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. У випадку порушення умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та визначених обов`язків, до підозрюваного може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала мотивована тим, що визначаючи вид запобіжного заходу, слідчий суддя у відповідності до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, врахувавши визнання підозрюваним вини щодо вчинення ДТП, наявність у нього місця роботи, постійного місця проживання та доходу, відсутність судимостей, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, прийшов до висновку про можливість застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з відповідними обов`язками.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.08.2024 року про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 днів, з правом внесення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Прокурор вказує, що при вирішенні питання обрання запобіжного заходу слідчим суддею не враховані встановленні обставини кримінального провадження, а також тяжкість наслідків, спричинених даним злочином, характер якого свідчить про нестійке неприйняття підозрюваним загально визнаних у суспільстві правил поведінки та моральності, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, особи підозрюваного, який до кримінальної відповідальності не притягувався, однак неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху та був позбавлений права керування транспортним засобом. Проте вказана обставина його не зупинила і він знову сів за кермо в стані алкогольного сп`яніння та вчинив злочин. Все це свідчить про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання чи домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить гарантій його належної поведінки, так як знаходячись на волі, тобто перебуваючи неізольованим від суспільства може продовжити вчиняти аналогічні злочини.

Отже, слідчий суддя не вмотивував належним чином свої висновки про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всупереч вимогам ст.ст. 94, 178 КПК України, не оцінив обставини, на які послався слідчий у клопотанні та додані документи у їх сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, для прийняття відповідного процесуального рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Водночас, при здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні ВРЗСТ СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження № 0001263 зареєстроване за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено,що ОСОБА_6 01 серпня 2024 року близько 18 год. 20 хв., у місті Монастирище Уманського району Черкаської області, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним по вул. Соборній з боку вул. Полтавська в напрямку провулку Парковий, порушуючи вимоги пп. 2.1. а), 2.3. б), 2.9. а), 12.3., 13.1. Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення із мотоблоком марки «Forte», моделі «HSD1G-135», із причепом «PRU20B», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався попереду та в попутному з ним напрямку.

В результаті таких дій ОСОБА_6 , водій мотоблоку марки «Forte», моделі «HSD1G-135» із причепом «PRU20B» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому 9, 10 та 11 ребер справа, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

01.08.2024 року відомості по даному факту було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001263 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

02.08.2024 року повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

Слідчий у своєму клопотанні зазначив, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 є запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду; ризик незаконного впливу на потерпілого та його родичів, свідків, понятих у цьому провадженні; можливість перешкоджати кримінальному провадженню, що може виражатися у неявці за викликами до слідчого, прокурора, суду, з метою затягування досудового розслідування; вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі порушення правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 2, 3 частини 1 зазначеної статті.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, які доведені сторонами кримінального провадження і які слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності з наявними ризиками, зазначеними у ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, на основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, слідчий суддя дослідив клопотання про застосування запобіжного заходу та матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні органу досудового розслідування докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що вони також є обґрунтованими, зокрема, доводи щодо наявності ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, оскільки він підозрюється у вчиненні злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до п`яти років, а також ризик впливу на свідків та потерпілого, ОСОБА_6 може схилити свідків до дачі неправдивих показань та вживати заходів, спрямованих на унеможливлення здобуття органом досудового розслідування інших фактичних даних, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження. Також встановлено, що підозрюваний, перебуваючи на волі матиме можливість спілкуватися з такими особами, чим буде перешкоджати встановленню всіх обставин злочину та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Європейський суд з прав людини, зокрема у викладених рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, є домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до частин 2, 6 статті 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що в сукупності із встановленими обставинами кримінального провадження, даними про особу підозрюваного, який має двох малолітніх дітей, постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, запобігти встановленим слідчим суддею ризикам можливо у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що саме такий запобіжний захід буде пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, адже ОСОБА_6 підозрюється у вчинення нетяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання строком до трьох років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині обчислення строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з резолютивної частини ухвали від 08.08.2024 року слідчий суддя обрав підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, строком на 60 діб, тобто до 06 жовтня 2024 року.

Згідно ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Ч. 4 ст. 196 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

02.08.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити ухвалу слідчого судді в цій частині та обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, строком на два місяці, але в межах строку досудового розслідування, тобто до 02 жовтня 2024 року включно.

Згідно з ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Оскільки оскаржувана ухвала не стосується запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи зміну іншого запобіжного заходу на тримання під вартою, а стосується запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відповідно, дана ухвала в частині строку запобіжного заходу підлягає зміні згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України.

В решті ухвалу суду необхідно залишити без змін.

З врахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвала слідчого судді до її зміни.

Керуючись ст.ст. 181, 183, 309, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2024 року змінити в частині визначення строку застосування запобіжного заходу.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, строком на два місяці, але в межах строку досудового розслідування, тобто до 02 жовтня 2024 року включно.

В решті ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: