Справа № 467/1442/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області, Миколаївським апеляційним судом та адвокатом ОСОБА_5 з використанням власних засобів зв`язку в рамках кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Олександрівського району Донецької області, громадянина України, відбуваючого покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)», раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України,

клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Вказане клопотання мотивував тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , який відповідно до вироку Олександрівського районного суду Донецької області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України, відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)», що розташована за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, сел. Костянтинівка, вул. Володимирська, буд. 1, перебуваючи у невстановленому в ході здійснення досудового розслідування місці, не пізніше 22 години 59 хвилин 10.07.2024 (більш точний час в ході здійснення досудового розслідування не встановлено), використовуючи належний йому мобільний термінал марки «Motorola», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 за допомогою якого здійснював вхід в особистий обліковий запис в месенджері для швидкого обміну повідомленнями «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_6 », з ідентифікатором користувача (ID) НОМЕР_3 , розпочав листування з користувачем під нік-неймом « ОСОБА_7 ».

Так, використовуючи вищевказаний спосіб, ОСОБА_4 під час листування з невстановленою на даний час особою, яка зареєстрована у месенджері «Telegram» за номером телефону НОМЕР_4 під ім`ям « ОСОБА_7 », отримував повідомлення, в яких остання просила надавати відомості щодо місць дислокації на території Миколаївської області підрозділів Збройних Сил України (далі за текстом - ЗСУ) та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за що обіцяла надати грошову винагороду.

На таку пропозицію, отриману від невстановленої особи, ОСОБА_4 надав згоду та почав збирати відомості щодо місць дислокації підрозділів ЗСУ та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на території Миколаївської області.

Разом з тим, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, громадянин України, ОСОБА_4 , не сприймаючи державну владу в Україні діючи умисно на шкоду інтересам національної безпеки, територіальної цілісності та недоторканості України, переслідуючи при цьому корисливі мотиви, використовуючи власний мобільний телефон марки «Motorola», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , за допомогою мобільного додатку «Telegram», в якому він вже був зареєстрований за номером НОМЕР_5 , під ім`ям « ОСОБА_6 », з ID - НОМЕР_3 , на систематичній основі, вчиняв низку злочинів направлених на поширення інформації про розташування Збройних Сил України за можливості їх ідентифікації на місцевості.

При цьому, у невстановлений період часу, однак не пізніше 10.07.2024, у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, направлений на несанкціоноване поширення відомостей щодо розташування Збройних Сил України, чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, слідуючи якому, перебуваючи за місцем відбування покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи вищевказаний належний йому мобільний телефон, у програмі для миттєвого обміну повідомленнями через мережу Інтернет (месенджері) «Telegram», в якому він вже був зареєстрований за номером НОМЕР_5 , з ID - , під ім`ям « ОСОБА_6 », усвідомлюючи протиправність власних дій, за власною ініціативою, переслідуючи при цьому корисливі мотиви, з використанням зазначеного облікового запису, в ході особистого листування з невстановленою на даний час особою - під ім`ям « ОСОБА_7 » з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 , вчинив дії направлені на поширення відомостей щодо розташування Збройних Сил України, чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за що в подальшому отримував від невстановленої особи грошову винагороду.

Так, використовуючи вищевказаний спосіб, ОСОБА_4 в ході особистого листування з невстановленою особою, з нік-неймом « ОСОБА_7 » 16.07.2024 року о 23 годині 18 хвилин та о 23 годині 32 хвилин, реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на несанкціоноване поширення інформації про рух та переміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, переслідуючи при цьому корисливі мотиви, перебуваючи за місцем відбування покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, на шкоду основам національної безпеки України, передбачаючи що його дії можуть завдати шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України, використовуючи належний йому мобільний термінал марки «Motorola», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , за допомогою якого здійснював вхід в особистий обліковий запис в месенджері для швидкого обміну повідомленнями «Telegram», з нік-неймом « ОСОБА_6 », ID НОМЕР_3 , в ході особистого спілкування з користувачем з нік-неймом « ОСОБА_7 », надіслав повідомлення з відомостями про місце розташування військовослужбовців ЗСУ, у вигляді скріншоту з картографічного веб-сервісу «GoogleMaps», на якому позначені географічні координати « НОМЕР_6 , НОМЕР_7 », за якими знаходиться територія гранітного кар`єру по Володимирська, АДРЕСА_1 , а також надіслав текстове повідомлення о23 годині 46 хвилин 16.07.2024 року наступного змісту «Ок Тошо ты просил стреляют».

За такі дії, ОСОБА_4 від невстановленої особи отримав грошову винагороду на банківську картку АТ «Державний ощадний банк України» за № НОМЕР_8 (11.07.2024 року у загальній сумі 2000 грн.), та банківську картку АТ «Універсал Банк» за № НОМЕР_9 (16.07.2024 року в сумі 1501 грн.).

Окрім того, ОСОБА_4 16.07.2024 року о 23 годині 32 хвилин, достовірно усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вказаний діянь, в ході листування з невстановленою особою з нік-неймом « ОСОБА_7 », заявив про намір продовжити співпрацю з надання інформації щодо розташування підрозділів ЗСУ, а також обізнаність про місця їх дислокації, за отримання в подальшому грошових коштів.

Далі, 17.07.2024 року у період часу з 00 годин 41 хвилин та 18.07.2024 року о 22 годині 28 хвилин ОСОБА_4 , відбуваючи покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на шкоду основам національної безпеки України, переслідуючи при цьому корисливі мотиви, використовуючи вищевказаний належний йому мобільний телефон, у програмі для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», з належним йому обліковим записом з нік-неймом «Жека», ID - НОМЕР_3 , в ході особистого спілкування з невстановленою особо з нік-неймом « ОСОБА_7 », надіслав повідомлення з відомостями про місце розташування військовослужбовців ЗСУ, а також військової техніки ЗСУ, у вигляді скріншоту з картографічного веб-сервісу «GoogleMaps», на яких власноручно позначав місце, яке розташовано по АДРЕСА_2 , за географічними координатами 47.83805, НОМЕР_10 , а також 17.07.2024 року о 00 годин 43 хвилин надіслав текстове повідомлення наступного змісту: «Рядом атомка и де обвел там ехняя б.з.».

За такі дії, ОСОБА_4 від невстановленої особи 18.07.2024 року отримав грошову винагороду на банківську картку АТ «Державний ощадний банк України» за № НОМЕР_8 в сумі 1500 грн.

Після цього, 18.07.2024 року о 20 годині 28 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем відбування покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на шкоду основам національної безпеки України, переслідуючи при цьому корисливі мотиви, використовуючи вищевказаний належний йому мобільний телефон, у програмі для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», з належним йому обліковим записом з нік-неймом «Жека», ID НОМЕР_3 , в ході особистого спілкування з невстановленою особою з нік-неймом « ОСОБА_7 », надіслав повідомлення з відомостями про місце розташування військовослужбовців ЗСУ, у вигляді скріншоту з картографічного веб-сервісу «GoogleMaps», на яких відображені географічні координати « НОМЕР_11 , 31.186461».

За такі дії, ОСОБА_4 він невстановленої особи 18.07.2024 року отримав грошову винагороду на банківську картку АТ «Державний ощадний банк України» за № НОМЕР_8 сумі 2000 грн.

Передана (поширена) ОСОБА_4 за вищевикладених обставин інформація щодо місць дислокації підрозділів ЗС України та військової техніки ЗС України, яка не розміщувалася (не поширювалася) у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 чи Службою безпеки України, створює фактичну загрозу їх ураження чи знищення.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними на даний час у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом затримання ОСОБА_4 .. Так в ході затримання, проведено особистий обшук останнього, за результатами якого, виявлено мобільний термінал марки «Моторола», в якому зафіксовано листування з невстановленою особою під ім`ям « ОСОБА_7 », в кросплатформному месенджері «Телеграм»;

- розсекреченим протоколом про результати проведення НСРД від 19.07.2024 року № 64/677, в якому зафіксоване листування ОСОБА_4 з невстановленою особою з нік-неймом « ОСОБА_7 » в месенджері «Telegram», в якому він за грошову винагороду передає інформацію щодо розташування Збройних Сил України з можливістю їх ідентифікації на місцевості;

- протоколом огляду мобільного терміналу марки «Моторола» від 16.08.2024 року, який вилучено в ході особистого обшуку ОСОБА_4 .. Проведеним оглядом виявлено видалені файли, що являють собою скріншоти з картографічного веб-сервісу «GoogleMaps», на яких позначено місцевість та географічні координати, за якими розташовувались підрозділи Збройних Сил України;

- відповіддю т.в.о. військового коменданта ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.07.2024 № 65, з якої вбачається, що за місцями, які ОСОБА_4 надіслав представнику держави-агресора, дійсно перебували підрозділи ЗСУ;

- відповіддю командира в/ч НОМЕР_12 від 06.09.2024 року № 350/174/308/1542/пс, з якої вбачається, що за місцями, які ОСОБА_4 надіслав представнику держави-агресора, дійсно перебували підрозділи ЗСУ;

- відповіддю начальника ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)» від 31.07.2024 року № 4/3-2537/шм, з якої вбачається, що за місцями, які ОСОБА_4 надіслав представнику держави-агресора, дійсно перебували підрозділи ЗСУ;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, які будуть дослідженні під час судового розгляду.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.08.2024 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.09.2024 року включно, який судом продовжено до 01.11.2024 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились і не припинили свого існування, та які дають достатні підстави вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_4 знаходячись не під вартою може:

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Зважаючи на характер злочинних дій у яки обвинувачується ОСОБА_4 , його проросійські політичні погляду та зважаючи на той факт, що рф продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, тривають бойові дії в тому числі в частині Миколаївської області, останній перебуваючи за місцем відбування покарання в умовах ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)» може продовжувати вчиняти дії, направленні на корегування ворожого вогню по Миколаївській області. Поряд з цим, на сьогодні не затримано осіб, діяльність яких спрямовуються на збір та накопичення інформації про місця розташування ЗСУ. Окрім того, вищевказаний злочин ОСОБА_4 вчинено з використанням кросплатформного семенджеру «Телеграм», та враховуючи що телеграм-канали використовуються для збору та передачі країні-агресору інформації про місця розташування підрозділів ЗСУ, продовжують існувати ризики того, що останній може вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України.

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, ОСОБА_4 на даний час обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких відповідно о ст. 12 КК України, та за який законом передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років. Крім того, обвинувачений, знаючи про те, що на даний час частина території України знаходиться під тимчасовою окупацією країни агресора рф та не знаходиться під контролем правоохоронних органів України, що унеможливлює його розшук, створює ризик переховування останнього у тому числі на цих територіях.

На цей час, вказані обставини, враховані судом раніше при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, а встановленні наявні ризики, для запобігання яких необхідне застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та не відпали.

Запобігти настанню вказаних ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, та за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статі.

Враховуючи той факт, що злочинну діяльність припинено лише за ативного втручання правоохоронних органів, в той час час коли Миколаївська область здійснює активну підготовку до оборони від збройної агресії ЗС рф, а також враховуючи положення ст. 183 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України, вважав за можливе не визначати розмір застави під час продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник при розгляді вказаного клопотання поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши матеріали клопотання прокурора, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ухвалою слідчого судді Ценрального районного суду м. Миколаєва від 02.08.2024 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.09.2024 року включно.

Ухвалою слідчого судді Ценрального районного суду м. Миколаєва від 26.09.2024 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 01.11.2024 року.

ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України за вчинення якого, у разі доведеності вини, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України», заява № 37466/04, від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Відтак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Обвинувачений, на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу.

Також, суд сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризиків передбачених ст. 177 КПК України у цьому провадженні, оскільки вони належним чином мотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами. Зокрема, ОСОБА_4 після вчинення кримінального провадження, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років, з урахуванням об`єму обвинувачення, врахованого при обранні запобіжного заходу, маючи можливість вільно пересуватися, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінального покарання. Існує ризик, що ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 176 КПК України судом не розглядається можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

При цьому суд враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає необхідним ізолювати обвинуваченого від суспільства, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченого і саме обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, його поведінка, соціальні зв`язки, дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, які визначені при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, а тому вважає необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на 60 діб, ізолювавши обвинуваченого від суспільства, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на наявних матеріалах кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

При обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не визначався розмір застави у кримінальному провадженні.

За такого, при вирішенні клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розмір застави судом також не вирішується та визначається.

Керуючись ст.ст. 3, 177, 178, 331, 369-372, 376, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Олександрівка Олександрівського району Донецької області на шістдесят діб, до 22 грудня 2024 року включно, з утриманням його в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали до 22 грудня 2024 року включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим та захисником в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 24 жовтня 2024 року о 08 годині 30 хвилин.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1