В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001107 від 18.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баймаки Білогірського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 cт. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року строком на 30 діб який неодноразово продовжувався, та діє по теперішній час.

17 травня 2024 року близько 13 години 00 хвилин ОСОБА_4 разом з потерпілим ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували на АДРЕСА_2 . В ході чого у ОСОБА_4 виник протиправний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме належного потерпілому ноутбуку марки «Acer» моделі «Aspire 3 A315-56-32XT (NX.HSEU.01L) Shale Black» який на той момент перебував у ОСОБА_4 в руках. Так на виконання свого протиправного умислу останній діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна повідомивши потерпілому, що відійде до магазину, та скориставшись довірою потерпілого, пішов у невідомому напрямку з місця події разом з викраденим майном та не повернувся, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта, ринкова вартість ноутбуку марки «Acer» моделі «Aspire 3 A315-56-32XT (NX.HSEU.01L) Shale Black» станом цін на 17.05.2024 становить 14 712, 00 (чотирнадцять тисяч сімсот дванадцять) гривень. ОСОБА_4 своїми умисними діями спричинив потерпілому ОСОБА_5 , матеріального збитку на загальну суму 14 712, 00 (чотирнадцять тисяч сімсот дванадцять) гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_4 , винним та призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті та остаточно на підставі ст. 71 КК України остаточно призначити 5 років та 1 місяць позбавлення волі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті. Цивільний позов визнав повністю.

Пояснив, що приїхав з Києва у місто Ужгород, де на вокзалі познайомився з потерпілим, після чого пішли вдивати спиртні напої. В подальшому потерпілому необхідно було забрати свій ноутбук з ломбарду, вони разом пішли за ним. В подальшому потерпілий передав йому ноутбук, дав гривні, сказав, щоб він купив випивки та поїсти, він разом з ноутбуком пішов до магазину, але по дорозі сів на маршрутне таксі та поїхав у м.Мукачево, де здав ноутбук в ломбард, купив білет в м.Київ та уїхав. Потерпілий йому нічого не кричав, він такого не чув. Збитки потерпілому не відшкодував. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Просив врахувати, що має на утриманні трьох дітей, дружина не працює. Просив з урахуванням наведеного застосувати ст. 69 КК України, та призначити покарання менше.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Прокурором подана заява від потерпілого, який просить проводити судовий розгляд справи за його відсутності, оскільки у зв`язку із зайнятістю не може прибути в судове засідання. Цивільний позов підтримує повністю.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки обвинувачений, ОСОБА_4 повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, та прокурор не заперечили щодо встановлених фактичних обставин, потерпілий в судове засідання не з`явився, заяв про невизнання або заперечення щодо встановлених фактичних обставин не подавав, суд, на підставі ч. 3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження змісту обставин справи, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Суд оцінює, що обвинувачений у судовому засіданні визнав, що фактичні обставини відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, у суду не має.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання, допитавши обвинуваченого в судовому засіданні та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу ОСОБА_4 , прийшов до висновку, що винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів.

Таким чином, обвинувачений був вільний у реалізації процесуальних прав сторони захисту.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

З врахуванням обсягу доказів, які досліджувались у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викрадення чужого майна (краджіка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, санкція якого передбачає: покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, є умисним злочином, дані про особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, призначає покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, про що свідчила його поведінка в судовому засіданні, у зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінальних правопорушень та осуд своєї поведінки).

Обставин, що обтяжують покарання, згідно обвинувального акта відсутні.

Відомостей у матеріалах справи, що обвинувачений перебуває на обліку психіатра, нарколога відсутні, останній має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня. Раніше притягався до кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (див. п. 31 Рішення Sadocha v. Ukraine, заява № 77508/11), суд неодноразово повторював, що для того, щоб втручання було пропорційним, воно має відповідати серйозності вчиненого правопорушення, а санкція - серйозності злочину, який вона має покарати.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує конкретні обставини вчинення злочину, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку, що обвинуваченому за вчинення злочину, належить призначити покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, враховуючи санкцію вказаної статті, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Разом з цим, відповідно до вироку Старосинявського районного суду Хмельницької області області від 02 липня 2024 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Березанського міського суду Київської області від 03 червня 2021 року та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Обрано ОСОБА_4 запобіжний захід до набрання вироком законної у виді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду. Ухвалено початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 покарання рахувати з дня його фактичного затримання та взяття під варту. Даний вирок набрав законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті (шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань), призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Зважаючи на те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні вчинене ним до постановлення попереднього вироку від 02 липня 2024 року, при призначенні покарання застосовується ст. 70 ч.4 КК України.

Так, положеннями ст. 70 КК визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами, в разі, коли особа засуджується до покарання, що належить відбувати реально, а за іншим вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

Так, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

Така позиція викладена в Постанові Об`єднаної палати Касаційного суду Верховного суду від 15.02.2021 по справі № 760/26543/17, саме таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інший злочин, вчинений до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

У Постанові Об`єднаної палати Касаційного суду Верховного суду від 14.06.2021 у справі № 443/806/19 зазначено, що у разі якщо особа вчинила кримінальне правопорушення, за яке їй призначається покарання у виді позбавлення волі, до постановлення двох вироків в інших справах, кожен із яких виконується самостійно, зокрема за одним з яких призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, а інший вирок виконується самостійно у зв`язку з призначенням покарання у виді позбавлення волі, але зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, то при призначенні покарання вимоги ч. 4 ст. 70 цього Кодексу застосовуються тільки до вироку, яким особу засуджено до позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який відповідно до ст.12 КК відносяться до категорії тяжких; враховує пом`якшуючі обставини, якими визнає щире каяття, розмір матеріальних збитків, завданих потерпілій особі, наслідки вчинення кримінальних правопорушень. Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, відомостей у матеріалах справи, що обвинувачений перебуває на обліку психіатра, нарколога відсутні, інформація про негативну характеристику відсутня, одружений має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Разом з тим, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 є раніше неодноразово судимим за скоєння корисливих злочинів, висновків для себе не зробив, на даний час знову обвинувачується у скоєнні аналогічного злочину проти власності. Вказані обставини свідчать про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , з урахуванням конкретних обставин справи, суд, керуючись положеннями ст.ст.50, 65 КК України, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання в межах, передбачених санкцією ч.4 ст.185 КК України, яке обвинувачений повинен відбувати реально.

Підстав, для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд не вбачає, оскільки як убачається з викладеного вище останній неодноразово засуджувався за вчинення крадіжок, останній раз до реальної міри покарання, на шлях виправлення не ставав, а навпаки продовжував вчиняти злочини, в межах даного провадження, як убачається з його пояснень, збитки не відшкодував потерпілому.

На переконання суду таке порання буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який усвідомив суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, беззаперечно визнав свою вину, у вчиненому розкаявся, однак раніше судимий, офіційно не працевлаштований, не є особою з інвалідністю, не є військовослужбовцем строкової служби, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, та шляхом часткового складання покарань за попереднім вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області області від 02 липня 2024 року та новим вироком остаточно призначити йому покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області області від 02 липня 2024 року ОСОБА_4 були врахований попередній вирок, а також призначене покарання, із зарахуванням строку попереднього ув`язнення останнього.

Також в ході судового розгляду встановлено, що стосовно ОСОБА_4 у цьому кримінальному проваджені не обирався запобіжний захід.

Разом з тим, як вбачається із вироку Старосинявського районного суду Хмельницької області області від 02 липня 2024 року ОСОБА_4 був затриманий 02 липня 2024 року і саме з цього часу йому рахується строк відбування покарання, який згідно положень ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України повинен бути зарахований, як відбутий строк покарання за попереднім вироком при призначенні остаточного покарання у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, з урахуванням встановленого в ході судового розгляду та наведених вимог закону, остаточне покарання ОСОБА_4 потрібно призначити, з урахуванням вироку Старосинявського районного суду Хмельницької області області від 02 липня 2024 року, оскільки злочин за цим вироком він вчинив до постановлення вказаного вироку, відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, при цьому застосувавши принцип часткового складання призначених покарань, враховуючи, що цим вироком та вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області області від 02 липня 2024 року призначено один вид та розмір покарання, що виключає можливість призначення покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вимог ч.1 ст.72 КК України, ОСОБА_4 необхідно зарахувати у строк остаточно призначеного покарання, частково відбуте за попереднім вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області області від 02 липня 2024 року у виді позбавлення волі.

Потерпілим ОСОБА_5 до обвинуваченого заявлений цивільний позов, в якому потерпілий просить стягнути на його користь матеріальну шкоду в сумі 14 712, 00 (чотирнадцять тисяч сімсот дванадцять) гривень. В судовому засіданні обвинувачений позов визнав повністю. Тому суд приходить до переконання, що цивільний позов підлягає повному задоволенню.

За правилами ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави витрат на залучення експертів.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ч.9 ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 368-371, 373-376, 394, 468-470, 472-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та призначеного вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області області від 02 липня 2024 року покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70, ч.1 ст.72 КК України ОСОБА_4 зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного покарання, відбуте частково за попереднім вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області області від 02 липня 2024 року у виді позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня набрання цим вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду в сумі 14 712, 00 (чотирнадцять тисяч сімсот дванадцять) гривень.

Стягнути із ОСОБА_4 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1514,56 гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1