УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/9800/24

Номер провадження 1-кс/495/2270/2024

25 жовтня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Білгород-Дністровському клопотання старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Горіс, Сюнікська область, республіка Вірменія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2024 року старший слідчий СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні зазначено, що 19 серпня 2024 року слідчим відділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області почато досудове розслідування кримінального провадження №0001205 у відповідності до кримінальної кваліфікації ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

24 жовтня 2024 о 16 годині 17 хвилин до ЧЧ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшло інформування оператора 102 щодо отримання повідомлення від лікаря КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня», про те, що 24 жовтня 2024 року о 14 годині 40 хвилин у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого були тілесні ушкодження. Вжитими заходами було встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 , отримав 21.10.2024 приблизно о 18 годині 00 хвилин, в лісосмузі котра знаходиться в місцині між селами Адамівка Софіївка Білгород-Дністровського району Одеської області.

21 жовтня 2024 приблизно о 18 години 00 хвилин, більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 на автомобілі проїздив ґрунтовою дорогою повз лісосмугу місцевості, котра знаходиться між селами Адамівка та Софіївка Білгород-Дністровського району Одеської області, де в цей час ОСОБА_7 разом із своїм знайомим ОСОБА_8 , здійснювали піший перегін рогатої худоби до села Софіївки. Побачивши худобу та двох раніше не знайомих чоловіків, котрі її вели, ОСОБА_4 зупинився спитати чию худобу вони ведуть, так як напередодні в нього було вчинено таємне викрадення поголів`я такої худоби. Запитавши щодо власника тварин, та можливості їх продажу, ОСОБА_4 став переконуватись що це й є його викрадені телята, та подальша розмова на даному підґрунті перейшла у сварку, під час якої у ОСОБА_4 виник прямий умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень тим, хто на його тоді думку, вчинив викрадення його майна, та взявши в салоні автомобіля дерев`яну палицю, він, реалізовуючи свій злочинний задум, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер протиправного умислу, вчинюваних дій, та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді тілесних ушкоджень, став наносити ОСОБА_7 удари по різним частинам тіла, а саме тулубу, кінцівкам, голові, точну кількість котрих встановити не надалось можливим.

Внаслідок нанесених ОСОБА_4 численних ударів ОСОБА_7 , останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді лінійних переломів задніх відділів 7-8 ребер справа, багато уламкових переломів задніх відділів 5-9 ребер зліва, з вираженим зміщенням кісткових уламків, ускладнених вираженим двобічними пневмотораксом, емфіземою м`яких тканей та м`язів грудної стінки, лівого плеча, всіх видимих відділів шиї до рівня підскроневої ямки та заглоткового простору, в результаті чого ОСОБА_7 помер 24 жовтня 2024 року. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_7 є легенева недостатність, яка утворилась в результаті напруженого пневмотораксу, від переломів ребер з пошкодженням лівої легені.

25 жовтня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст.615 КПК України о 07 годині 40 хвилин було затримано (фактичний час затримання 01 годин 21 хвилина).

25 жовтня 2024 року, на підставі п.1 ч.1 ст.276, ч.1 ст.278 КПК України ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Обґрунтування повідомленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними під час проведення досудового розслідування доказами, а саме: проведеним допитом свідка ОСОБА_8 , свідченнях котрого викладені відомі обставини вчиненого кримінального правопорушення; проведеним із свідком ОСОБА_8 пред`явлення особи до впізнання за фотознімками; проведеним допитом свідка ОСОБА_9 , свідченнях котрого викладені відомі обставини вчиненого кримінального правопорушення; проведеним із свідком ОСОБА_9 пред`явлення особи до впізнання за фотознімками; проведеним обшуком домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме місця проживання ОСОБА_4 за результатом чого було виявлено та вилучено дерев`яну палицю; проведеним року оглядом трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із встановленням множинних тілесних ушкоджень.

За твердженням слідчого, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у п.1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, спробам незаконного впливу на осіб, котрі допитані у кримінальному провадженні в якості свідків, так як їх покази мають суттєве значення як доказ. Тим самим орган досудового розслідування вважає доцільним застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання визначеним ризикам.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї ж статті.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винним у кримінальному провадженні, у вчинені якого він підозрюється, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи або навчання, репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше наявність повідомлення особі про підозру у вчинені іншого кримінального правопорушення.

Слідчий зазначив, що під час досудового розслідування, встановлені ризики вчинення підозрюваним наступних дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: спроба переховуватись від органу досудового розслідування та суду; може вдатись до спроб незаконно впливати на свідків, які викривають його неправомірні дії, задля схиляння їх до зміни показань шляхом вмовляння, підкупу, погроз, тощо. Окрім того, слід акцентувати увагу на соціально-небезпечній поведінці підозрюваного, якому інкримінується вчинення кримінального правопорушення із застосуванням фізичного насильства.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження являється доцільним та необхідним застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення котре є тяжким злочином. Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту пов`язана з відсутністю підстав вважати, що підозрюваний буде належним чином виконувати обов`язок, який полягає в забороні залишати житло цілодобово або у певний період доби, та надасть змогу здійснити всі можливі дії для подальшого переховування.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Беручи до уваги, що підозрюваний ОСОБА_4 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування, враховуючи те, що він підозрюється у скоєнні злочину, вчиненого проти життя, результатом котрого стала смерть людини, зазначене свідчить про неможливість запобігання вищевказаних ризиків застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

На підставі наведеного слідчий просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні, прокурор ОСОБА_10 підтримав клопотання слідчого в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що він дійсно вчинив бійку, як зазначено в клопотанні слідчого та наносив тілесні ушкодження особам, які вкрали його худобу. Пояснив, що він не мав наміру нікого калічити, тим більше вбивати, але після того як побачив, що невідомі особи переганяють його худобу та ще й запропонували йому її продати, то він не витримав психологічно, але ще і при цьому був вимушений обороняться. Зазначив, що займається сільським господарством, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей, ні до якої відповідальності взагалі ніколи не притягався. Просив не позбавляти його свободи.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні заперечував проти клопотання слідчого. Зазначив, що ризики, визначені в клопотанні слідчого безпідставні, необґрунтовані та нічим не доведені. Пояснив, що його підзахисний не мав наміру нікого вбивати, а бійку вчинив, оскільки вкрали його худобу, яку він побачив у селі, коли її переганяли невідомі особи, що його і збентежило. Просив обрати відносно його підзахисного міру запобіжного заходу не пов`язану з позбавленням волі.

Вивчивши матеріли клопотання, заслухавши думку всіх учасників судового процесу, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 19 серпня 2024 року слідчим відділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області почато досудове розслідування кримінального провадження №0001205 у відповідності до кримінальної кваліфікації ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

25.10.2024 року, ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В діях підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачаються ознаки кримінального правопорушеня, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: проведеним допитом свідка ОСОБА_8 , свідченнях котрого викладені відомі обставини вчиненого кримінального правопорушення; проведеним із свідком ОСОБА_8 пред`явлення особи до впізнання за фотознімками; проведеним допитом свідка ОСОБА_9 , свідченнях котрого викладені відомі обставини вчиненого кримінального правопорушення; проведеним із свідком ОСОБА_9 пред`явлення особи до впізнання за фотознімками; проведеним обшуком домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме місця проживання ОСОБА_4 за результатом чого було виявлено та вилучено дерев`яну палицю; проведеним року оглядом трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із встановленням множинних тілесних ушкоджень.

Підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, яке відповідно до ч.2 ст.121 КК України карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до ч.1 ст.176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Згідно зі ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, слідчий суддя враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Таким чином, аналізуючи викладене, слідчим суддею встановлено, що зазначена низка ризиків досудовим слідством є мінімальною, так як не надано достатніх доказів того, що є наявність вважати, що підозрюваний намагався вчинити які-небудь дії, передбачені ст.177 КПК України, як на це вказує досудове слідство.

Стосовно вказаних в клопотанні ризиків, які на думку слідчого можуть перешкодити дієвості кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином спростовується тим, що при обранні міри запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який прирівнюється до тримання під вартою на підозрюваного покладається ряд таких обов`язків, при виконанні яких повністю забезпечується дієвість кримінального провадження.

З урахуванням викладених обставин, а також досліджених в судовому засіданні доказів (наявність обґрунтованої підозри), вивчених матеріалів, які характеризують підозрюваного (займається сільським господарством, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей, ні до якої відповідальності взагалі ніколи не притягався), слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доцільність застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в межах строку досудового розслідування, з покладанням на нього певних додаткових обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

При виконанні вказаних обов`язків підозрюваним буде досягнуто дієвість кримінального провадження та його оперативність, проведення досудового розслідування у розумні строки, виключено ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 206, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на 60 діб, тобто з 25.10.2024 року до 23.12.2024 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду по виклику за необхідністю;

- не залишати цілодобово місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповіднихa органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про наслідки ухилення від покладених на нього обов`язків, а саме у разі їх недотримання або порушення може бути обраний більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу направити для виконання до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її винесення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 29.10.2024 року об 11:00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_12