ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м.Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-26.01.2015 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 395, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

-04.11.2019 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 06.06.2024, приблизно, о 13 годин 40 хвилин, перебуваючи поблизу будинку №51 по проспекту Відрадному у місті Києві помітив наглядно знайому йому громадянку ОСОБА_6 , яка йшла попереду нього, тримаючи в руках сумку темно-коричневого кольору. В той момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_6 в умовах воєнного стану.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з метою наживи та власного матеріального збагачення за рахунок чужого майна, підійшовши ззаду з лівої сторони до потерпілої ОСОБА_6 та своєю лівою рукою, несподівано для останньої, схопив сумку темно-коричневого кольору з написом «FASHION», яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, з наявним в ній майном, а саме: мобільним телефоном марки «ОРРО» серії НОМЕР_4, моделі CPH2325 в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартість якого, згідно експертного дослідження становить 3600 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» з номером НОМЕР_3 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дві банківські картки банку «ПриватБанк», футляр з окулярами, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, та, шляхом ривка, вирвав її з руки потерпілої, тим самим відкрито викравши її.

Після чого, ОСОБА_5 повторно відкрито, викравши вказане вище чуже майно, з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним, в подальшому, на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 3600 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненому злочині, а саме, у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану визнав повністю, розкаявся.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка, відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України, полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованих обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

Враховуючи вимоги до вмотивованості судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити таке. У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого звертається увага на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. У рішеннях ЄСПЛ ( «Салов проти України», «Серявін та інші проти України» та ін.) склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Отже, оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що зібраними по справі доказами поза межами розумного сумніву підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжуючі покарання. ОСОБА_5 раніше судимий, вчинене кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжкого злочину. Також суд враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, поведінку до та після вчинення злочину, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність тяжких наслідків від злочину, оскільки викрадене майно було повернуто потерпілій ОСОБА_6 . Судом враховується й те, що обвинувачений, з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення, використовує найбільш несприятливий для суспільства час - умови воєнного стану, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки злочинів.

Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра, наразі, не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якого покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягненні справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має буду законним, пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи)(справи Балканов проти росії від 09.06.2005р., Ісмалова проти росії від 29.11.2007 року).

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, не настання тяжких наслідків, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_5 має бути призначене покарання в межах санкції інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є співрозмірним характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд, також, вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи». Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбаченим законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за правилами ст. 69 КК України, не зважаючи на його щиросердне каяття, відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений не був.

Процесуальні витрати по справі суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_5 , на підставі ст.124 КПК України.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371, 373-376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його затримання, тобто з 06 червня 2024 року.

Речові докази:

-сумку темно-коричневого кольору з написом «FASHION», футляр з окулярами, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дві банківські картки банку «ПриватБанк», мобільний телефон марки «ОРРО» серії НОМЕР_4 , моделі CPH2325 в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» з номером НОМЕР_3 , які перебувають на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 - залишити у її володінні;

-футболку чорного кольору та кепку чорного кольору, поміщені до спец-пакету PSP3216785, які передано до камеру схову Солом`янського УП ГУНП у м.Києві - знищити;

-CD-R-диск лазерної системи зчитування із записами з камер відеоспостереження від 06.06.2024 - зберігати у матеріалах в матеріалах кримінального провадження протягом всього строку їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_5 1514 (одна тисяча чотирнадцять) гривень 56 копійок за проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/111-24/34512-ТВ від 11.06.2024.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1