Провадження № 1-кп/202/719/2024
ВИРОК

Іменем України

17 вересня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000244, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 липня 2023 року у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Феськівка, Чернігівської обл., громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, командира бойової машини командира 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений, солдат ОСОБА_5 на прикінці липня 2023 (більш точний часу у ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося можливим), перебуваючи на бойових позиціях поблизу с. Ямпіль, Лиманської ТГ, Краматорського району, Донецької області, виконуючи бойові завдання, у окопі на землі знайшов три гранати типу Ф-1, які є оборонними осколковими гранатами, промислового виготовлення та відноситься до категорії бойових припасів, та патрони у кількості 60 штук, які є бойовими припасами проміжними патронами калібру 5,45х69 мм зразка 1974 року, виготовлені промисловим способом, та діючи з прямим умислом, не маючи передбаченого законом дозволу, з метою подальшого незаконного зберігання бойових припасів, в якості трофеїв, всупереч вимог Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року «Положення про дозвільну систему України»: наказу МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року «Про затвердження інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, бойових припасів до них і вибухових речовин», підняв с землі вказані боєприпаси, переніс та став зберігати у своїх особистих речах, тим самим здійснив придбання, носіння та почав здійснювати зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Далі, 28 липня 2023 року приблизно о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , перебуваючи у місці тимчасової дислокації в смт. Новоселівка Лиманської ТГ Краматорського району Донецької області конструктивно розібрав 3 гранати Ф-1, після чого, корпуси гранат, запали УЗРГМ та патрони сховав серед особистих речей у картонному ящику, з метою їх подальшої відправки до місця мешкання через поштовий сервіс ТОВ «Нова пошта».

З цією метою, солдат ОСОБА_5 , 28 липня 2023 року приблизно о 11 год. 00 хв. прибув до відділення № 2 ТОВ «Нова пошта» за адресою: АДРЕСА_2 , де під час спілкування з працівниками поліції та ВСП повідомив про наявність у нього боєприпасів та добровільно надав для огляду свою картонну коробку, в якій було у виявлено три корпуси гранат типу Ф-1, три запали УЗРГМ та 60 патронів калібру 5,45х69 мм, які в період часу з 14 год. 30 хв. до 14 год. 50 хв. 28 липня 2023 року були вилучені слідчим СВ ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.

Таким чином, дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину за вчинення ним кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати та розглянути кримінальне провадження в порядку ст. 349 КПК України, про що надав письмову заяву.

Захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, та не заперечував проти розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав проведення розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинувачених.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 , та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто умисні дії, які виразились у придбанні, носінні, зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Так, згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на встановлені під час судового розгляду дані про особу обвинуваченого та тяжкість і обставини скоєного злочину, які не оспорюються сторонами справи, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання, необхідного для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів з урахуванням індивідуалізації покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

При визначенні ОСОБА_5 виду та розміру покарання судом враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимим, злочин вчинив вперше, не одружений, утриманців не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з тим, не залишається і поза увагою суду те, що обвинувачений ОСОБА_5 проходить військову службу за мобілізацією в особливий період, а саме з початку повномасштабного вторгнення військ рф в Україну і бажає продовжити захищати батьківщину, має поранення та на даний час проходить медичну реабілітацію після поранення, під час несення служби зарекомендував себе з позитивної сторони, серед військовослужбовців користується авторитетом, відповідально відноситься до несення військової служби.

З урахуванням принципу індивідуалізації покарання та особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 мінімальне за розміром покарання, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, при цьому судом визнається можливим застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України, бо саме така міра покарання буде необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доля речових доказів має бути вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні підлягають вирішенню в порядку ст. 124 КПК України. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави кошти, витрати на проведення судової експертизи зброї за експертною спеціальністю 3.1 «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї» № СЕ-19/113-23/2439-БЛ від 08.08.2023 року у розмірі 1912,00 грн. (тисяча дев`ятсот дванадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави кошти, витрати на проведення судової вибухо-технічної експертизи за експертною спеціальністю 5.2 «Дослідження вибухових пристроїв, слідів та обставин вибуху» № СЕ-19/105-23/2647-ВТХ від 18.08.2023 року у розмірі 3 824,00 грн. (три тисячі вісімсот двадцять чотири гривні).

Речовий доказ, а саме 60 (шістдесят) предметів візуально схожі на набої калібру 5,45, які були поміщені до сейф-пакету PSP3095182, що знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області - знищити.

Речовий доказ, а саме 3 (три) предмети візуально схожі на корпуси гранат типу Ф-1, 2 одиниці з маркуванням 107-87-77Т, третя одиниця з маркуванням 386-39-69Т, які були поміщені до сейф-пакету PSP2061297, що знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області - знищити.

Речовий доказ, а саме 3 (три) предмети візуально схожі на запал типу УЗРГМ, які були поміщені до сейф-пакету PSP2061298, що знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області - знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя: ОСОБА_1