ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисників обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0005188за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року щодо ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 6 місяців 8 днів позбавлення волі.

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 3 місяці 30 днів позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 214,50 грн, з кожного.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 визнані винуватими у тому, що вони 15 вересня 2018 року близько 22 год. 20 хв., за попередньою змовою групою осіб, після конфлікту наздогнали потерпілого ОСОБА_12 та біля 9-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , повторно, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито викрали у нього мобільний телефон «Xiaomi», грошові кошти в сумі 1000 грн, два срібних ланцюжки, куртку та інші речі, внаслідок чого заподіяли майнову шкоду на загальну суму 4682,20 грн.

При цьому, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 нанесли потерпілому декілька ударів в область обличчя, спричинивши легкі тілесні ушкодження у вигляді синців.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_9 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України на 6 років позбавлення волі.

При цьому заперечує можливість визначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України у днях, оскільки положеннями ст.73 КК України передбачено обчислення покарання в роках, місяцях та годинах.

Наголошує, що обчислення строків покарання у днях допускається при зарахуванні попереднього ув`язнення в порядку застосування ч.5 ст.72 КК України.

Також стверджує, що призначене місцевим судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_9 внаслідок м`якості, оскільки він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий умисний тяжкий злочин.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, міркування адвоката ОСОБА_7 , який погодився з позицією сторони захисту, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Водночас, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання є слушними.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Приписами ст.413 КПК України визначені форми неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, серед яких неправильне тлумачення закону, що суперечить його точному змісту та може проявлятися у помилках при застосуванні закону при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно з вимогами ст.65 та ч.2 ст.50 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а саме покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкцією ч.2 ст.186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк відчотирьох до шести років.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про винувату особу.

Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили нові умисні злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили злочини.

Тобто залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Як слушно звертає увагу прокурор, ОСОБА_9 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за крадіжки, грабежі, а також за кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення, проте належних висновків для себе не зробив та невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, поєднаний із застосуванням насильства щодо потерпілого, що вочевидь свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що визначена судом майже мінімальна міра покарання, передбачена у санкції цього злочину, не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та не є пропорційною характеру вчинених дій і їх небезпечності.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_9 визнав свою провину, щиро розкаявся та добровільно відшкодував шкоду потерпілому, а також з огляду на думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання у максимальному розмірі (6 років позбавлення волі), про що прохає прокурор і вважає, що захід примусу у виді 5 років позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення нових злочинів і не буде вважатися явно неспівмірним вчиненим протиправним діянням внаслідок м`якості.

Крім того, прокурор обґрунтовано звернув увагу на помилку суду при визначенні у даному випадку строку позбавлення волі у днях.

Згідно з вимогами ст.73 КК України, строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Таким чином, обчислення покарання у днях припускається у випадках: складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та вироків; зарахування попереднього ув`язнення; зарахування часу застосування примусових заходів медичного характеру; зарахування та перерахування покарання за ч.3 ст.74 КК України; заміни покарання.

За відсутності таких підстав, призначаючи ОСОБА_9 в даному випадку за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді 4 років 3 місяців 30 днів позбавлення волі, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Отже, вирок суду щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 418 та 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2023 року щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_9 .

Зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк перебування під вартою з 05 грудня 2018 року по 04 квітня 2023 року з розрахунку день за день.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4