Справа № 947/6642/20
Провадження № 1-кп/947/200/24
УХВАЛА

21.11.2024 року

Колегія суддів Київського районного суду м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представників потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003160 від 02.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду м.Одеси знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявила письмові клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, та посилаючись на доводи, викладені у клопотаннях, зазначила, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, а також наявність передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та на теперішній час не зменшилися й продовжують існувати.

Так, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, що в свою чергу свідчить про ступінь суспільної небезпечності їх осіб та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності їх поведінку, тобто є ризик того, що з метою уникнення від кримінальної відповідальності обвинувачені, кожен окремо, можуть ухилитися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім цього, на даний час судовий розгляд не закінчений тому продовжує існувати ризик що обвинувачені, кожен окремо, будуть здійснювати вплив на іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні з метою зміни його показів та намагання уникнути від кримінальної відповідальності. Також продовжує існувати ризик вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, або можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Прокурор вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, не зможе запобігти існуючим ризикам, не забезпечить дієвості цього кримінального провадження та буде недостатнім для запобігання ризикам наведених в клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 та ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений не виконає покладенні на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Представник потерпілого підтримала клпотання прокурора.

Розгляд судового засідання було призначено в режимі відеоконференції між Київським районним судом м.Одеси та ДУ "Одеський слідчий ізолятор", однак із технічних причин зв`язок з ДУ "Одеський слідчий ізолятор" встановлено не було.

З 24.02.2022 року на всій території України було введено воєнний стан указом Президента № 64/2022, дія якого пролонгована до теперішнього часу. У листі Верховного суду від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» вказано, що ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі обвинуваченого, з належною мотивацією такої процедури розгляду. Враховуючи вище викладене та факт того, що на території Україні відбуваються бойові дії, колегія суддів дійшла висновку про розгляд клопотання без участі обвинувачених.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважав, що ризики не доведені прокурором, тому просив суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає, що немає правових підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ризики, перелічені прокурором, нічим не обгрунтовані і не підтверджені.

Розглянувши колопотання про продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вислухавши думку учасників провадження, вивчивши дані про особи обвинувачених, враховуючи тяжкість обвинувачення, оцінивши на предмет наявності ризиків вчинення обвинуваченими дій, передбачених ст. 177 КПК України, кожним окремо, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на наступне.

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обвинувачуються, у вчиненні кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину. Однак, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

При цьому, у рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» ЄСПЛ нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченим суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням обставин даної конкретної справи тримання обвинувачених під вартою є розумним з урахуванням особливостей розгляду вказаного кримінального провадження та в даному випадку суд доходить висновку про існування зазначених прокурором та передбачених ст. 177 КПК України ризиків, і про те, що суспільний інтерес щодо тримання обвинувачених під вартою переважає над їх особистими інтересами і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинувачених та запобігти зазначеним ризикам, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Все вищевикладене свідчить, що тяжкість покарання що може свідчити про те, що ризик переховування обвинувачених від суду на теперішній час не зменшився (п.1 ч.1 ст. 177 КПК).

Окрім тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченим суд бере до уваги і інші обставини, передбачені ст.178 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, судом враховується розмір шкоди у завданні якої обвинувачуються ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також їхній вік та стан їхнього здоров`я, ступень міцності соціальних зв`язків, майновий стан.

Враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з урахуванням відомостей про осіб обвинувачених, а саме відсутності міцних соціальних зв`язків та тяжкості покарання, яке їм загрожує у разі визнання винними у скоєнні особливо тяжких злочинів, суд приходить до висновку, що існує реальний ризик, що обвинувачені, кожний окремо, можуть здійснити спробу переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити сховати, або спотворити речі і документи, що мають суттєве значення для встановлення важливих обставин, у кримінальному провадженні.

Разом з тим Європейський суд з прав людини в рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Всі обставини у сукупності свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, у зв`язку із чим суд вважає за доцільне продовжити до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, з триманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Вищевикладене свідчить про те, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених та обмеження їх прав, не суперечать ст.5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 178, 183, 184, 194, 196, 197, 331, 369-372 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання від вартою в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" відносно ОСОБА_12 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою становить 60 (шістдесят) діб, до 19.01.2025 року, включно.

Раніше визначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.10.2023 року розмір застави - залишити без змін.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання від вартою в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" відносно ОСОБА_11 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою становить 60 (шістдесят) діб, до 19.01.2025 року, включно.

Раніше визначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.10.2023 року розмір застави - залишити без змін.

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2