Справа № 191/2935/23
Провадження № 1-кп/191/226/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 03.01.2023, стосовно ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єнакієве Донецької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статей 1-3,6 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України з межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначаюсь зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст.17,19,65,68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 за №389-VІІІ органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 за № 389-VІІІ військові адміністрації населених пунктів утворюються в одному чи декількох населених пунктах (селах, селищах, містах), в яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, у тому числі внаслідок фактичного саморозпуску або самоусунення від виконання своїх повноважень, або їх фактичного невиконання, або припинення їх повноважень згідно із законом.

24.02.2022 російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 « Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год.30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

У подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб, тобто до 20 травня 2023 року.

Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Внаслідок ведення агресивної війни з боку російської федерації проти України значна частина території луганської області, починаючи з 24.02.2022 по теперішній час опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій російської федерації на території Луганської області.

Одночасно, з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Луганської області з числа представників незаконного збройного формування так званої «луганської народної республіки» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій та згідно із Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018 є органами окупованої адміністрації російської федерації.

Як наслідок, агресія збройних сил російської федерації та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації більшої частини території Луганської області.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.09.2022 № 206 внесені зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 та викладено нову редакцію переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Згідно зазначеного переліку Марківська селищна територіальна громада Старобільського району Луганській області, перебуває під тимчасовою окупацією та оточенні (блокуванні) з боку російської федерації та незаконного збройного формування так званої «луганської народної республіки».

Також новим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, до яких також віднесено Старобільський район Луганської області.

На окупованій території м. Старобільська та Старобільського району Луганської області незаконними збройними формуваннями так званої «луганської народної республіки», підконтрольними державі-агресору російської федерації, організовано та розпочато діяльність незаконних органів влади, зокрема наказом голови так званої «луганської народної республіки» від 03.03.2022 № УГ-125/22, створено «адміністрацію Старобільського району луганської народної республіки», а також призначено «виконувача обов`язків голови адміністрації».

Таким чином, в розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території м. Старобільська та Старобільського району Луганської області державою- агресором стороно окупаційну адміністрацію російської федерації, тобто сукупність державних органів і структур російської федерації функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Наприкінці травня 2022 року, більш точний час встановити за об`єктивних причин не виявилося можливим, ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 4 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російсько агресію проти України, керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, спрямованими на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, перебуваючи на території м. Старобілська Луганської області, маючи умисел на зайняття посади в незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території м. Старобільська Луганської області та реалізуючи його, вступила у злочинну змову з представниками окупаційних військ російської федерації і так званої «луганської народної республіки» та отримавши від них пропозицію на зайняття посади в незаконно створеному органі влади в м. Старобільськ Луганської області, в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно, умисно погодилась на вказану пропозицію та зайняла посаду «начальника відділу у справах сім 'ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району луганської народної республіки» (російською мовою в оригіналі «начальник отдела по делам семьи и детей управления образования администрации Старобельского района луганской народной республики»), тобто посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора - «адміністрації Старобільського району луганської народної республіки», що діє на території Старобільського району Луганської області.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.111-1 КК України, а саме добровільне зайняття громадянкою України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_5 (in absentia), яка показань суду не надавала та будь-яких клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

Водночас, розгляд кримінального провадження здійснювався за обов`язковою участю захисника адвоката ОСОБА_4 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги .

Захисник обвинуваченої здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченої, приймав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах.

З моменту направлення до суду обвинувального акту процесуальні права обвинуваченої ОСОБА_5 були дотримані стороною обвинувачення та прийнято усіх вичерпних заходів для забезпечення її прав. Повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_5 (враховуючи, що з 24.02.2022 АТ «Укрпошта» припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до рф, а також поштових відправлень до тимчасово окупованої території), інформація про процесуальні документи надсилались судом та публікувались відповідно до вимог ст.135, 323 КПК України через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних сайтах офісу Генерального прокурора України та судової влади.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п.«g» п.3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченою і з`ясувати її правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченої ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності її вини у вчиненні інкримінованого їй злочину, а саме вважав, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження факту добровільності вчинення дій, пов`язаних з зайняттям посади «начальника відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району луганської народної республіки, а також не доведено факт виконання нею організаційно-розпорядчих функцій. За таких обставин просив кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_5 .

Суд вважає, що вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Так, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді провідного спеціаліста Відділу Служби у справах дітей Старобільської міської ради Луганської області. Після вторгнення окупаційних військ до м.Старобільска була створена так звана «адміністрація Старобільського району лнр» , в якому з самого початку працювала та виконувала обов`язки начальника т.зв. «відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району лнр» ОСОБА_7 . Наприкінці травня 2022 року начальником цього відділу стала ОСОБА_5 . В приміщенні міської ради залишалися у сейфах справи дітей-сиріт . Після приходу окупаційної влади сейфи зламали та справи були викрадені. У зв`язку з тим, що деякі діти були переміщені на підконтрольну Україні територію, свідок намагалася забрати їх особові справи. Вони знаходилися у ОСОБА_8 , яка їх викрала з приміщення Старобільської міської ради та яка до вторгнення працювала на посаді завідувача сектору опіки та піклування відділу Служби у справах дітей Старобільської міської ради. Свідок разом з колегою ОСОБА_9 спілкувалася з ОСОБА_8 та вона сказала, що тепер вони працюють за законодавством т.зв. «лнр» та не опікуються дітьми, які виїхали. Вона відмовила у передачі особових справ дітей та направила їх до «начальника відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району лнр» ОСОБА_5 , з якою мала розмову ОСОБА_10 . ОСОБА_5 в грубій формі їй відповіла та відмовила у передачі справ, зазначивши, що таке питання необхідно вирішувати з т.зв. «в.о. голови адміністрації Старобільського району лнр» ОСОБА_11 . Також свідок зазначила, що в приміщенні адміністрації на дверях кабінету висіла табличка з прізвищем та назвою посади ОСОБА_5 . Потім свідок виїхала до м.Києва та бачила в мережі інтернет в телеграм-каналах фотозображення, на яких була ОСОБА_5 , вона знаходилася за трибуною для виступу в приміщенні Старобільської міської ради.

Свідок ОСОБА_12 надала суду показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_6 та підтвердила, що після окупації м.Старобільска вона особисто спілкувалася з ОСОБА_5 з приводу передачі особових справ дітей . ОСОБА_5 займала посаду т.зв. «начальника відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району лнр». Її особисто представила свідку ОСОБА_13 , яка до вторгнення працювала на посаді завідувача сектору опіки та піклування відділу Служби у справах дітей Старобільської міської ради, а потім дуже хотіла очолити цей відділ при окупаційній владі. ОСОБА_5 є родичкою т.зв. «в.о. голови адміністрації Старобільського району лнр» ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що з березня 2021 року вона працює на посаді начальника відділу Служби у справах дітей Старобільської міської ради Луганської області. У червні 2022 року вона евакуювалася на підконтрольну Україні територію. Від її підлеглих ОСОБА_9 та ОСОБА_15 їй стало відомо про те, що після окупації м.Старобільска, коли вони ще знаходилася в місті, вони спілкувалися з т.зв. «начальником відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району лнр» ОСОБА_5 з приводу передачі особових справ дітей-сиріт. ОСОБА_16 особисто була у неї на прийомі в кабінеті і ОСОБА_5 у грубій формі відмовила їй у передачі особових справ. Крім того, пояснила, що при перегляді телеграм-каналів окупаційної влади м.Старобільска вона бачила публікації з т.зв. «начальником відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району лнр» ОСОБА_5 .

Також судом були досліджені наступні письмові докази:

- протокол огляду інтернет сторінки (Берклійський протокол) від 27.01.2023, під час якого оглянуто публікацію, розміщену на інтернет-ресурсі з назвою (рос.) «Официальный сайт ІНФОРМАЦІЯ_2 » в розділі (мовою оригіналу) «новости» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 Вказану публікацію розміщено 22.12.2022. що датована 10:42 год. 22.12.2022, на фотозображеннях встановлено громадянку України ОСОБА_5 , яка перебуває в якості так званого «начальника відділу у справах сім`ї та дітей адміністрації Старобільського району лнр» (т.2 ас.76-81);

- інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.01.2023 про належність ОСОБА_5 на праві власності нерухомого майна (т.2 а.с.83-86);

-копія особової справи ОСОБА_5 (т.2 а.с.96);

-протокол огляду Інтернет-сторінки (Берклійський протокол) від 24.04.2023, в ході якого оглянуто публікацію, розміщену в мережі Інтернет, інтернет-ресурс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 , на сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Текстову публікацію з фотозображеннями датовано 02.03.2023. В ході огляду переглянуто текстове повідомлення про нагородження мешканців міста Старобільска, «які проявили мужність під час проведення спеціальної воєнної операції». Публікація, крім текстового повідомлення, супроводжується фото, на яких зафіксовано події проведення вищевказаного заходу. Серед інших осіб зафіксовано факт перебування та участі в заходах ОСОБА_5 (т.2. а.с. 145-147);

-протокол огляду Інтернет-сторінки (Берклійський протокол) від 24.04.2023, в ході якого оглянуто публікацію, розміщену в мережі Інтернет, інтернет-ресурс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » , на сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Текстову публікацію з фотозображеннями датовано 21.02.2023. В ході огляду переглянуто текстове повідомлення з фото, на якому зафіксовано проведення колективного перегляду трансляції виступу путіна.Серед інших осіб зафіксовано факт перебування та участі в заходах ОСОБА_5 (т.2 а.с.149-151;

- копія паспорта громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т.3 а.с.30-34);

- протокол огляду інтернет-сторінки від 19.06.2023 з публікацією документа «Конституція луганської народної республіки» з додатком (т.3 а.с.52-92);

- протокол огляду інтернет-сторінки від 19.06.2023 з публікацією документа під назвою «Указ главы луганской народной республики Об утверждении реестра должностей государственной гражданской службы луганской народной республики» з додатком (т.3 а.с.148-161).

Ретельно дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд дійшов висновку, що вони є належними, допустимими та достовірними. Вони повністю узгоджуються між собою, а у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 .

У суду відсутні підстави для сумніву у допустимості цих доказів, які зібрані в порядку, що передбачений КПК України.

При цьому суд враховує наступне.

Так, колабораційна діяльність (ст. 111-1 КК України) - це злочин проти основ національної безпеки України.

Суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень характеризується прямим або непрямим умислом.

У складів кримінального правопорушення за ч.5 ст.111-1 КК важливе значення має добровільність. Суспільна небезпечність вказаних дій є очевидною: особа допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади. Саме така вертикаль є основою функціонування державного механізму загалом.

Державою-агресором за загальним визначенням є країна, яка першою застосовує збройну силу проти іншої країни, тобто тим самим вчиняє агресію.

Державою-агресором може бути визнана не лише одна країна, а група країн, в т.ч. пов`язаних між собою угодами про військову допомогу.

При кваліфікації злочинів за ст.111-1 КК державою-агресором наразі вважається російська федерація. При цьому враховуються, зокрема, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII[2], Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022[3], затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022.

Посилання сторони захисту на відсутність доказів добровільності зайняття посади ОСОБА_5 суд відхиляє, виходячи з того , що на добровільний характер дій обвинуваченої вказує те, що вона усвідомлювала факт окупації та агресії з боку рф та створення окупаційною владою незаконних органів.

Об`єктивних даних, які б давали суду підстави вважати, що ОСОБА_5 діяла не добровільно, виконувала обов`язки під психічним впливом та фізичним примусом, та такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи іншим особам, або інтересам держави, суду не надано.

Крім того, суд враховує, що заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, обвинувачена ОСОБА_5 не вживала.

Аналізом оглянутих нормативно-правових актів, розміщених у вільному доступі в мережі Інтернет, які містять псевдоунормування так званими «нормами права» державиагресора рф та її окупаційної адміністрації в особі незаконного збройного формування так званої «лнр» встановлено належність так званої «адміністрації Старобільського району луганської народної республіки», що діє на окупованій території Старобільського району Луганської області, до незаконного органу влади, як частини окупаційної адміністрації у розумінні п.п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а нормативно-правові акти вказаної окупаційної адміністрації регламентують діяльність незаконних органів влади, створених на тимчасово окупованій території Луганської області, наявність посад в органах виконавчої влади, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, серед яких посада «начальник відділу» відноситься до категорії посад «Керівники» та головної групи посад.

Вказане спростовує доводи сторони захисту про те, що обвинувачена не виконувала організаційно-розпорядчі функції.

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, яка виразилась у добровільному зайнятті громадянкою України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, доведена повністю.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якими передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відноситься до тяжкого злочину, раніше ОСОБА_5 не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено.

Обтяжуючими покарання обставинами відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих обставини, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 неможливе без її ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в максимальному розмірі, визначеному санкцією ч.5 ст.111-1 КК України, з додатковим покаранням у виді конфіскації майна та позбавлення права займатися певною діяльністю.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

При прийнятті рішення суд також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

Також, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, та відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд при призначенні покарання не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.323, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі, з позбавленням праваобіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних, судових органах та органах, що надають публічні послуги, строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня її фактичного затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних, судових органах та органах, що надають публічні послуги, рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2023 на майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: житловий будинок, загальною площею 124,3 кв.м, житлова площа 63,8 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, кадастровий номер :02:004:1081, загальною площею 0,0393 га; кошти на відкритих розрахункових рахунках в Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» та Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» , залишити в силі для забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1