СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/8125/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2023 за №0000243 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.2 ст. 317 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2024 слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні ГСУ Національної поліції України майор поліції ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним клопотанням, у якому просив накласти арешт на грошові кошти , що розміщені на всіх рахунках підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д, АТ «Укрсиббанк», за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100 , шляхом заборони усіх виняткових операцій, спрямованих на зменшення активів на рахунках їх власників, з можливістю зарахування на рахунки коштів, що надходять та подальшим повідомленням слідчого про спроби здійснення даними особами будь-яких фінансових операцій.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебуває кримінальне провадження № 0000243 від 18.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що на території м. Києва та Київської області діє організована група, яка займається незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин через мережу Інтернет за допомогою рядку створених Телеграм-каналів.

У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 307 КК, ч. 1 ст. 311 КК, 3 ст. 28 КК, ч. 2 ст. 317 КК України, за наступних обставин обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, раніше не судимий.

Так, за невстановлених обставин та у невстановлений в ході досудового розслідування час, приблизно в першій половині 2023 року, у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на незаконне виготовлення, придбання, пересилання, перевезення з метою збуту та збут особливо небезпечної психотропної речовини PVP.

Для реалізації вище вказаного злочинного умислу ОСОБА_5 , як особа, яка в минулому вчиняла кримінальні правопорушення, передбачені ст. 309 КК України маючи певний досвід злочинної діяльності і розуміючи що вчинення злочинів, пов`язаних із незаконним виготовленням з метою збуту та подальшим збутом психотропних речовин потребує об`єднання та координації зусиль декількох осіб, вирішив утворити організовану злочинну групу метою діяльності якої стало б незаконне збагачення шляхом вчинення низки злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин та прекурсорів на постійній основі.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , за спільним злочинним задумом знаходились з відома та за вказівкою ОСОБА_5 у вище вказаному приміщенні, діючи спільно з останнім, облаштували місце незаконного виготовлення психотропної речовини, де подальшому стали незаконно виготовляти та зберігати з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину PVP.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, зазначених у ньому, до клопотання долучив копію ухвали Київського апеляційного суду від 23.01.2024 у справі № 11п/824/50/2024.

Слідчий просив проводити розгляд клопотання без виклику підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки обізнаність останнього про наміри органу досудового розслідування накласти арешт на майно може призвести до його відчуження, що не забезпечить завдань кримінального провадження.

Вислухавши думку слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України).

Органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання (ч. 1 ст. 38 КПК України).

Досудове слідство здійснюють слідчі підрозділи: органів Національної поліції; органів безпеки; органів Державного бюро розслідувань; підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України; підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України.

Згідно з п. 2 розділу І Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.07.2017 № 570, слідчими підрозділами є:

1) Головне слідче управління Національної поліції ;

2) слідчі управління головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях та місті Києві;

3) слідчі відділи (відділення) територіальних (відокремлених) підрозділів поліції.

Отже, чинне законодавство закріплює вичерпний перелік слідчих підрозділів, які є органами досудового розслідування.

Матеріали клопотання дозволяють дійти висновку, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000110 від 26.01.2023 здійснює Головне слідче управління Національної поліції України (ГСУ НП України) з чіткими повноваженнями згідно з кримінальним процесуальним законодавством самостійного органу досудового розслідування, яке за відкритими даними офіційного веб-сайту Національної поліції України (npu.gov.ua) розташоване за адресою: м. Київ, вулиця Академіка Богомольця, буд.10, що територіально належить до Печерського району міста Києва.

За таких обставин, орган досудового розслідування не знаходиться в межах територіальної юрисдикції Святошинського районного суду міста Києва і, як наслідок, процесуальними повноваженнями слідчого судді вказаного суду не охоплюється розгляд клопотань в межах кримінальних проваджень, які розслідуються вказаним органом досудового розслідування.

Доданий до клопотання наказ від 28.11.2023 №1108 слідчий суддя до уваги не бере, оскільки процесуальний закон чітко передбачає можливість подання клопотання про застосування заходів забезпечення до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться виключно орган досудового розслідування, а не його окремі підрозділи чи слідчі, їх групи і не за місцем проведення досудового розслідування. Окремий відділ Головного слідчого управління Національної поліції України не може підміняти ГСУ НП в цілому і набувати прав самостійного органу досудового розслідування.

У постановах від 15 вересня 2020 року у справі №554/5111/20 та від 13 травня 2020 у справі №643/7208/20 Верховний Суд зазначає, що фактичне місцезнаходження структурного підрозділу органу досудового розслідування (окремих слідчих чи їх груп) не є визначальним фактором для вирішення питання щодо місця розгляду слідчим суддею клопотань слідчого чи прокурора. Територіальна підсудність повинна визначатись не за фактичним місцем розташування слідчого (групи слідчих) у конкретній справі та не за місцем проведення досудового розслідування, а за місцем знаходження органу досудового розслідування, у складі якого діють такі слідчі (групи слідчих).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 1, 5 статті 9 КПК України).

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (пункт 1 статті 6 Конвенції).

У розумінні зазначеної норми, суд має бути обов`язково «встановлений законом». Фраза «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04; п. 24) від 20.07.2006). Цей орган має бути встановлений законом - суд утворений безпосередньо на підставі закону; суд діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції; суд діє в законному складі. Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є "встановленим законом" (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява № 74613/01, § 64).

Формулювання «суд встановлений законом» засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів, адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений леґітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Тобто, поняття «суд встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Отже, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

З огляду на те, що орган досудового розслідування (ГСУ НП) не знаходиться в межах територіальної юрисдикції Святошинського районного суду міста Києва, Святошинський районний суд міста Києва не є судом, встановленим законом у розумінні статті 6 Конвенції. Відтак подане клопотання не відповідає загальним правилам звернення до слідчого судді з клопотанням про застосування заходу забезпечення кримінального провадження, передбаченим у ч. 2 ст.132 КПК України, а тому у його задоволенні слідчий суддя відмовляє

За таких обставин, оцінку доводам сторони обвинувачення, що викладені у клопотанні слідчий суддя не надає.

Надану слідчим копію ухвали Київського апеляційного суду від 23.01.2024 у справі № 11п/824/50/2024 слідчий суддя не враховує, оскільки вона обґрунтована відсутністю вимог щодо реєстрації органу досудового розслідування як юридичної особи.

Керуючись ст. 131, 132, 170-172 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2023 за №0000243 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.2 ст. 317 Кримінального кодексу України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено і оголошено 20 листопада 2024 року об 11 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1