Справа № 143/879/23
УХВАЛА

16 липня 2024 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Погребище Вінницької області

обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000031, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000137, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

встановив:

Погребищенським районним судом Вінницької області здійснюється судовий розгляд у зазначеному об`єднаному кримінальному провадженні.

03.07.2024 від прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_8 до канцелярії суду надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 31.01.2024 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.03.2024, який ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.05.2024 продовжено до 19.07.2024.

На даний час продовжують існувати ризики, які враховувалися при застосуванні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Крім того, останній може переховуватися від суду, та, будучи місцевим жителем, може незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, шляхом їх вмовляння, залякування чи підкупу з метою подальшого спонукання їх до перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, зміни їх показань у суді.

Підтвердженням наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення під час судового розгляду є те, що обвинувачений ОСОБА_4 ніде офіційно не працює та не має належних джерел прибутку для свого існування, не одружений, схильний до вживання алкоголю, він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі. При цьому він кілька разів притягувався до кримінальної відповідальності за ст. ст. 125, 296 КК України, тобто має чітку направленість на вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства щодо потерпілих та заподіяння шкоди їх здоров`ю. Сторона обвинувачення вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_6 та безпосередньо і на дружину потерпілого ОСОБА_11 , які ще не були допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, на розгляді Погребищенського районного суду Вінницької області на даний час перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000137 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у якому він не з`являвся в судові засідання до суду, тобто допускав неналежну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим судом було винесено ухвалу про застосування до нього приводу.

Таким чином, інкримінований наразі ОСОБА_4 злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, вчинено ним у той час, як щодо нього судом розглядалося кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125 КК України.

Стан здоров`я та вік ОСОБА_4 дозволяють утримувати його під вартою.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. У зв`язку з цим прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів.

16.07.2024 потерпілий ОСОБА_7 через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що він відмовляється від підтримання приватного обвинувачення стосовно ОСОБА_4 в цьому кримінальному провадженні та просить його закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім того, 16.07.2024 під час судового засідання потерпілий ОСОБА_6 надав суду виписку № 108 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, видану 18.06.2024 КП «Погребищенський центр первинної медико-санітарної допомоги Погребищенської міської ради», з якої вбачається, що він з 17.06.2024 по 19.06.2024 хворів та просив суд скасувати ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 18.06.2024, якою на нього накладено грошове стягнення в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заяву потерпілого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.125 КК України підтримав та зазначив, що кримінальне провадження підлягає закриттю через відмову потерпілого від підтримання приватного обвинувачення, клопотання потерпілого ОСОБА_6 про скасування ухвали суду від 19.06.2024 про накладення на нього штрафу також підтримав. Крім того, вважає, що є підстави для продовження раніше обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали клопотання про закриття кримінального провадження за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із відмовою потерпілого від приватного обвинувачення та заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому захисник покликався на те, що обвинувачений проживає за однією адресою зі своїми матір`ю похилого віку та неповнолітньою дитиною, а тому має сталі соціальні зв`язки. На даний час він не має не зняту або непогашену судимість, а тому факти притягнення його раніше до кримінальної відповідальності не можуть слугувати підставою для висновку про можливість продовження ним протиправної діяльності чи ухилення від суду. Також зауважив, що тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення сама по собі не може бути достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою та просив суд задовольнити його клопотання про скасування ухвали суду від 19.06.2024 про накладення на нього грошового стягнення в розмірі 3028 грн., так як він не з`явився до суду з поважних причин.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 підтримав заяву про закриття кримінального провадження з наведених у ній підстав.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, приходить до висновку про задоволення заяви потерпілого, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, ст.125 КК України.

В силу положень ч. 4 ст. 26 КПК України відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовляється від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно положень ч. 6 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Суд приходить до висновку про можливість закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_7 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення

За правилами ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно із постановою старшого дізнавача СД ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 від 18.08.2023 визнано речовим доказом медичну карту амбулаторного хворого №72 на ім`я ОСОБА_7 та два рентгенівські знімки, які були долучені до матеріалів кримінального провадження на підставі заяви потерпілого ОСОБА_7 від 18.08.2023.

Таким чином, зазначені речові докази необхідно повернути потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Щодо клопотання потерпілого ОСОБА_6 про скасування ухвали Погребищенського районного суду Вінницької області від 18.06.2024, якою на нього накладено грошове стягнення в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп., то суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 147 КПК України особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання слідчим суддею, судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається слідчому судді, суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

Згідно із ч. 2. ст. 147 КПК України слідчий суддя, суд, визнавши доводи особи обґрунтованими, може самостійно скасувати ухвалу про накладення грошового стягнення, а в іншому випадку - призначає судове засідання для розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення. Особа, яка подала клопотання, а також слідчий, прокурор, за клопотанням якого було накладено грошове стягнення, повідомляються про місце та час розгляду клопотання, проте їх неприбуття не перешкоджає такому розгляду.

У відповідності до ч. 3. ст. 147 КПК України слідчий суддя, суд скасовує ухвалу про накладення на особу грошового стягнення за результатами його розгляду в судовому засіданні, якщо буде встановлено, що стягнення накладено безпідставно, а в іншому випадку - відмовляє у задоволенні клопотання.

Зважаючи на ту обставину, що потерпілим ОСОБА_6 у судовому засіданні надано докази поважності причин неявки у судове засідання 18.06.2024, а саме виписку № 108 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, видану 19.06.2024 КП «Погребищенський центр первинної медико-санітарної допомоги Погребищенської міської ради», з якої вбачається, що він з 17.06.2024 по 19.06.2024 хворів, суд приходить до висновку про задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_6 про скасування ухвали про накладення на нього грошового стягнення.

Вирішуючи клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить із того, що як вбачається із матеріалів кримінального провадження ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 31.01.2024 підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.03.2024, який востаннє ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.05.2024 продовжено до 19.07.2024 (а.с. 57 - 60, 112 115, 166 - 167) .

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Летельє (Letellier) проти Франції» від 26.06.1991 року, Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У п.п. 61, 62 рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року у справі «Смирнов проти Росії» наголошено, що наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Відтак, розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, суд виходить насамперед з необхідності запобігання ризикам, визначеним пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, не зможе запобігти наведеним у клопотанні ризикам та не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд ураховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, суть, зміст та кількість обумовлених в клопотанні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, високу ймовірність їх настання, особу обвинуваченого, який ніде не працює, постійного заробітку не має, а також достатньо обґрунтований, на думку суду, ризик продовження чи повторення ним протиправної поведінки, ураховуючи ту обставину, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, скоєного під час здійснення судового розгляду в іншому кримінальному провадженні по його обвинуваченню за ч. 2 ст. 125 КК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth с. Belgique (Клоот проти Бельгії), § 40).

Ураховуючи окреслені стандарти в усталеній судовій практиці Європейського суду з прав людини, суд вважає достатньо вмотивованими доводи сторони обвинувачення про те, що обвинувачений ОСОБА_4 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, може переховуватися від суду.

Крім того, оцінюючи можливість впливу на потерпілого та свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від таких учасників кримінального провадження та дослідження їх судом.

Ураховуючи, що потерпілі та свідки не були допитані в судовому засіданні, суд вважає, що відповідні аргументи прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, знайшли своє підтвердження під час розгляду клопотання по суті.

Суд також звертає увагу на те, що відомостей стосовно стану здоров`я обвинуваченого, які унеможливлювали б продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

За таких обставин ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ураховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на переконання суду, не зменшилися і продовжують існувати.

Разом із тим, суд враховує, що введення в Україні воєнного стану також є однією із обставин, що сама по собі свідчить про існування ризику можливого ухилення обвинуваченого від суду.

Суд погоджується із доводами сторони захисту, що проживання обвинуваченого за однією адресою зі своїми матір`ю похилого віку та неповнолітньою дитиною свідчать про певну сталість його соціальних зв`язків, однак, ураховуючи сукупність наведених вище інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, такі аргументи самі по собі не можуть істотно вплинути на результати вирішення клопотання прокурора.

Суд також відкидає аргументи сторони захисту про те, що відмова потерпілого ОСОБА_7 від приватного обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу, позаяк означена обставина не зменшує обсяг та зміст наведених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в контексті продовження судового розгляду за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наведеним у клопотанні ризикам та не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Розмір застави відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України судом не визначається, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, пов`язаного із умисним тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент заподіяння.

Керуючись ст. ст. 26, 100, 147, 176 - 178, 183, 184, 194, 199, 284, 331, 369 КПК України, суд,

ухвалив:

Кримінальне провадження № 0000137, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - закрити.

Медичну картку амбулаторного хворого №72 та два рентгенівські знімки повернути потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Скасувати ухвалу суду від 18.06.2024 року про накладення грошового стягнення на потерпілого ОСОБА_6 , жителя АДРЕСА_2 , в розмірі 3028 грн. 00 коп.

Клопотання прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, уродженцю м. Погребище Вінницької області, жителю АДРЕСА_3 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 вересня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору та іншим учасникам процесу.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Оскарження ухвали суду в цій частині не зупиняє її виконання.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено о 13 год. 00 хв. 18.07.2024.

Суддя