Провадження № 1-в/127/884/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2020,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

представника Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)»: ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2020.

Вказане клопотання мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_3 відбув 2/3 строку призначеного покарання та з урахуванням його поведінки під час відбуття покарання заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував, щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 , вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці останній не довів своє виправлення.

Представник Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_5 заперечував щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_3 .

Засуджений ОСОБА_3 надав на адресу суду заяву, відповідно до якої просив суд проводити розгляд клопотання у його відсутність.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріли клопотання та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_3 , приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України слідує, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

На даний час засуджений ОСОБА_3 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2020, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Так, свідченням того, що засуджений довів своє виправлення, є позитивні зміни, що відбуваються в його особистості, підтверджені його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 вбачається, що останній прибув в Державну установу «Вінницька виправна колонія (№ 86)» 14.12.2020 з Державної установи «Вінницька установ виконання покарань (№ 1)», де до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався.

За період відбування покарання у Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_3 характеризується посередньо, двічі заохочувався адміністрацією установи. В установі працевлаштований різноробочим у виробничій майстерні по виготовленню малопомітної перешкоди.

З характеристики засудженого ОСОБА_3 , наданою адміністрацією Державної установи «Вінницька випрана колонія (№ 86)» вбачається, що до засудження ОСОБА_3 регулярно вживав алкоголь, який грає значну роль у його житті та справляє помітний шкідливий вплив на особу. Соціально-корисні зв`язки з рідними засуджений ОСОБА_3 не підтримує. Бажає змінити своє життя, але за поведінкою зрозуміло, що це не відповідає дійсності. Відвідуючи заходи, ОСОБА_3 активної участі в діяльності групи не бере, відвідує не системно. Роботи з благоустрою установи виконує, однак потребує контролю за якістю їх виконання. До підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне.

Під дію ст. 81 КК України підпадав по відбуттю 3/4 частини строку покарання 26.03.2023. Рішенням комісії установи від 04.04.2024, відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення, як особі, що не довела свого виправлення.

Під дію ст. 82 КК України підпадав по відбуттю 2/3 частини строку покарання 26.01.2022. Рішенням комісії установи від 10.05.2022, відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Так, Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст. 81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Судом встановлено, що під час судового розгляду знайшли своє підтвердження формально-юридичні підстави для застосування до засудженого ОСОБА_3 ст. 81 КК України, а саме відбуття ним необхідного строку призначеного покарання, проте відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання.

У даному випадку, хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, проте наразі застосування положень ст. 81 КК України є передчасним та невиправданим, оскільки необхідність у подальшому відбуванні покарання не відпала і до моменту звільнення мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі не досягнута.

Не можна вважати сумлінною поведінкою дотримання засудженим порядку та умов відбування покарання, оскільки це є обов`язком засудженого, що передбачено ч. 3 ст. 107 КВК України.

Так, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суд повинен враховувати поведінку засудженого за весь період відбування покарання.

Із встановлених судом обставин вбачається, що засуджений ОСОБА_3 двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності під час перебування в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» за порушення вимог режиму утримання, а отримані ним заохочення застосовані із значним проміжком часу, а саме: 04.07.2022 та 10.07.2024 і мають періодичний характер, що не вказує на зміну поведінку засудженого та його виправлення.

Крім того, не може суд дійти і до обґрунтованого висновку про сумлінність ставлення ОСОБА_3 до праці, оскільки за час перебування останнього у Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» його працевлаштування не мало системного характеру, що свідчить більше про бажання умовно-дострокового звільнення, аніж виправлення.

Таким чином, ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_3 , його ставлення до праці та його особу, які б свідчили, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і свідчить про можливість звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково, судом не встановлено. Натомість встановлено, що ОСОБА_3 , який неодноразово судимий та відбував покарання у місцях позбавлення волі не має постійного місця проживання та стабільного заробітку, що вказує на ризик повторного вчинення кримінального правопорушення.

Однією із головних умов для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Відтак, з урахуванням особи засудженого, його схильності до скоєння злочинів, суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_3 положення ст. 81 КК України, на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не виконається мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової.

Враховуючи викладене, суд вважає, що засуджений ОСОБА_3 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 370, 372, 537, 539 КПК України,

суд

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: