ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 644/6875/24 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/947/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного
заходу підозрюваному
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме підозрюваного та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 08 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком до 12 10 2024 року.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування ухвали та про постановлення нової, якою просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого та про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення слідчим суддею враховано тільки тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, проте не враховано відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 КПК України.

Вказує, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вирок Єнакіївського міського суду м. Донецька від 01 02 2008 р. відносно нього було скасовано, кримінальне провадження передано на новий розгляд, в червні 2024 року підозрюваним подано до Дружківського міського суду Донецької області клопотання про закриття кримінального провадження за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 має освіту, спеціальність інженера, весь час до початку бойових дій працював за спеціальністю, наразі виконує волонтерські функції у Благодійному фонді «Рідне полісся», як волонтер характеризується позитивно, як сумлінна, надійна людина, яка приймає активну участь у зміцненні збройних сил України, має численні подяки за волонтерську діяльність.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я, хворобу Крона, має постійне місце проживання, постійне місце мешкання у м. Київ, має міцні соціальні зв`язки мати похилого віку, сестру, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 .

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор, підозрюваний та його захисник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останніх не надходило. На особистій участі не наполягали.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора, підозрюваного та його захисника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що СВ ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001211 від 16 08 2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше 16 08 2024 року, ОСОБА_6 , знаходився на прифронтовій лінії бойового зіткнення з РФ в Донецькій області, де в невстановлених, в ході досудового розслідування, місцях знайшов численну кількість вибухових речовин та боєприпасів. Маючи умисел, направлений на придбання та у подальшому зберігання вказаних вибухових речовин та боєприпасів без передбаченого законом дозволу, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядам несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 662 від 21 08 1998 і Положення «Про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 10 1992 року, залишив вказані вибухові речовини та боєприпаси, для подальшого зберігання, у автомобілі «ZAZLANOS» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_6

16 08 2024 в період часу з 12-08 годину по 17-55 годину, співробітниками поліції проведено огляд місця події, а саме автомобіля «ZAZLANOS» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , що знаходився на блок-посту, що розміщений у м. Харкові на 516 км. автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський. Під час вказаного огляду у автомобілі виявлено та вилучено предмети (докладний перелік яких міститься в ухвалі слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 08 2024 року), які, відповідно до довідок Управління вибухотехнічної служби від 16 08 2024 «Про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів» являються «НЕБЕЗПЕЧНИМИ» та «ОБМЕЖЕНО НЕБЕЗПЕЧНИМИ».

Таким чином, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки внаслідок своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, зберігав у автомобілі «ZAZ LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 , що перебував у його розпорядженні, без передбаченого законом дозволу, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядам несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 662 від 21 08 1998 року і Положення «Про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 10 1992 року.

16 08 2024 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст.208 КПК України. Повідомлення про підозру було вручено підозрюваному о 20 45 годині 16 08 2024 року.

17 08 2024 року слідчий звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 посилаючись на обґрунтованість повідомленої останньому підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів вважав неможливим.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий посилався на долучені до клопотання докази, а саме: протокол огляду місця події а саме автомобіля «ZAZ LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на ділянці місцевості за адресою: м. Харків, 516 км. автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський від 16 08 2024, в ході якого виявлено та вилучено вибухові речовини та боєприпаси, які зберігав у вказаному автомобілі ОСОБА_6 ; протоколи допитів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які пояснюють, що 16 08 2024, в ході виконання ними службових обов`язків, знаходились на блок-посту, що розташований у м. Харкові на 516 км. автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський, де о 09-00 годині ними зупинено автомобіль «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 (в подальшому вказаний автомобіль ідентифіковано як - «ZAZ LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 ), під керуванням ОСОБА_6 , який за системою «АРМОР» знаходиться у розшуку за ч. 3 ст. 185 КК України. В подальшому в ході перевірки встановлено, що ОСОБА_6 у вказаному автомобілі перевозив вибухові речовини та пристрої, про що здійснено виклик на лінію «102»; довідками Управління вибухотехнічної служби від 16 08 2024 «Про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів», відповідно до яких вибухові речовини та боєприпаси є «ОБМЕЖЕНО НЕБЕЗПЕЧНИМИ» та «НЕБЕЗПЕЧНИМИ».

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя врахував особу підозрюваного, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, вчиненого в умовах воєнного стану.

Крім того, слідчим суддею враховані дані щодо особи підозрюваного, який раніше судимий 01 02 2008 року Єнакіївським міським судом Донецької області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з застосуванням положень ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 3 роки; з 05 12 2008 року перебуває у державному розшуку, як особа, що переховується від суду за ч.3 ст. 185 КК України та дійшов висновку про можливість підозрюваного, здійснити спробу переховування від органу досудового розслідування з метою уникнення покарання чи вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризиків передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, зокрема враховуючи повідомлену ОСОБА_6 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке є тяжким злочином і за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, не виключена можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене та вчинення іншого кримінального правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Істотних же порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Твердження апелянта про наявність скасованого вироку щодо ОСОБА_6 , з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд (підтвердження чого, до речі в додатках до апеляційної скарги відсутнє) та наявність міцних соціальних зв`язків, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини не є безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки, виходячи із доводів захисника, вони існували і на час подій, які інкримінуються підозрюваному і вони не стали стримуючим фактором для ОСОБА_6 при вчиненні протиправних діянь.

Посилання захисника підозрюваного на наявність у ОСОБА_6 певного захворювання, на думку колегії суддів не є обов`язковою підставою для скасування останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що підозрюваний позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано також апелянтом і доказів неможливості, у зв`язку із хронічними захворюваннями, його перебування в умовах СІЗО.

Крім того, колегія суддів констатує, що під час перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора будь-яких письмових заяв про порушення його права, шляхом ненадання йому медичної допомоги матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 08 2024 року про застосування до підозрюваного за ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 12 10 2024 року, включно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4