Справа № 524/8757/24
Провадження № 1-кп/524/706/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року. Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження № 0001660 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області громадянина України, українця, освіта вища, працюючого старшим майстром на ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2024 року приблизно о 22 годині 30 хвилини, на території будинку АДРЕСА_2 , у ОСОБА_5 розпочалася словесна сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з його дружиною ОСОБА_6 , які перебувають між собою у сімейних відносинах. Під час сварки у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на вчинення кримінального правопорушення пов`язаного з домашнім насильством - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, та бажаючи їх настання, діючи з мотивів особистої неприязні наніс стиснутим кулаком правої руки не менше трьох ударів ОСОБА_6 , а саме один в область лівого ока, другий в область правого вуха, третій в область ребер з правого боку тулубу.

Вказаними діями ОСОБА_5 наніс потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: закрита тупа травма грудей у вигляді переломів 4-5-6-7-8-х правих ребер по переднє - та середнє - підпахвовим лініям; яка у своєму перебігу ускладнилась розвитком правостороннього гемопневмотораксу, підшкірної емфіземи та колабацією правої легені, перелом кісток носа.

Закрита тупа травма грудей, згідно із пунктом (2.1.1.«а», 2.1.2., 2.1.3.«л») «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Перелом кісток носа, та за ступенем тяжкості, відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше б-ти днів, але не більше ніж 21 день, згідно п.п. 2.3.1 «А», 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року.

Свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 визнав повністю, пояснивши про обставини що відповідають вступній частині вироку.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, не наполягає на призначенні покарання пов`язаного з позбавленням волі.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, за згодою учасників процесу, суд, провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також ті докази, які підтверджують позовні вимоги прокурора, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі. Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

При встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного злочину у судовому засіданні доведена повністю.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні потерпілій ОСОБА_6 , тобто умисному тілесному ушкодженні, яке є небезпечне для життя в момент заподіяння, суд кваліфікує за ч.1 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює. Враховується також сімейний стан, стан здоров`я та вік обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає повне визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом є вчинення кримінального правопорушення відносно особи,з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , попередження нових злочинів, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

В той же час, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, усвідомлення ним своєї вини, а також той факт, потерпіла не наполягає на покаранні у виді реального позбавлення волі, суд приходить до переконання про можливість на підставі ст. 75 КК України звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку.

Крім того, положеннями ч.ч.1,3 ст. 91-1КК України передбачено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Отже на думку суду, з метою зміни насильницької поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у майбутньому та формування у нього неагресивної моделі поведінки у стосунках, як з потерпілою, так і з оточуючими, до обвинуваченого слід застосувати обмежувальні заходи у вигляді направлення ОСОБА_5 для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Такі обмежувальні заходи із покладенням обов`язку будуть сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

При вирішенні питання щодо заявленого прокурором цивільного позову про стягнення витрат на лікування потерпілого, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст.12, ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави та громадян у порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння, зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету використання», сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Як встановлено судом, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному медичному підприємстві «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», де на її лікування витрачено 11 204,51 грн.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.

Частиною 3 статті 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Підсумовуючи вище викладене, заявлений прокурором цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої у сумі 11 204,51 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 2 (два) роки, поклавши відповідно до ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ст. 91-1 КК України застосувати до засудженого ОСОБА_5 обмежувальні заходи, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом трьох місяців.

Стягнути з ОСОБА_5 до Державного бюджету України витрати на лікування потерпілої від кримінального правопорушення в сумі 11 204,51 грн., які перерахувати на номер рахунку: НОМЕР_1 ; код отримувача НОМЕР_2 , отримувач ІНФОРМАЦІЯ_2 , банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

Речові докази: змиви РБК, контрольний змив, контрольний виріз бинта, які поміщено до паперового конверту; контрольний змив, змив РБК та контрольний виріз бинта з бічної сто рони, які поміщено до паперового конверту знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7