УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 202/21170/23

провадження № 51-1086ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_4 про відвід прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого

ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України ( далі - КК).

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 30 серпня 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на підставі

ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки вищевказане рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції як незаконної та необгрунтованної у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України та порушує питання про її скасування й призначення нового розгляду в апеляційному суді.

Колегія суддів, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, додані до неї копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Положеннями ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених КПК. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено окреме оскарження в апеляційному порядку ухвали суду щодо відмови у задоволенні клопотання про відвід прокурора.

Відтак, оскаржувана потерпілим ухвала Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року не віднесена до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПКсуддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, цей суд, встановивши, що

апеляційна скарга подана на ухвалуІндустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про відвід прокурора, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, та, відмовивши у відкритті провадження за цією скаргою, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону і постановив законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, з огляду на позицію Конституційного Суду України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Інші доводи касаційної скарги не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанції норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Тому твердження потерпілого щодо істотного порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, а саме, безпідставної відмови у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу суду, не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від

30 серпня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3