Справа № 638/9809/24
Провадження № 1-кп/638/1595/24
УХВАЛА

Іменем України

22 серпня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6 ,

особи, відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого дізнавача СД ХРУП №3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000389 від 02.05.2024 року за ч. 1 ст. 125 КК України, -

встановив:

27.04.2024 приблизно о 08 год. 00 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прийшов разом зі своїм знайомим - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до території приватного домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , де їх очікувала потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій ОСОБА_9 мав віддати залишені у вказаному будинку на зберігання речі.

В ході очікування ОСОБА_9 , який зайшов до будинку, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_7 з?явився протиправний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . ОСОБА_7 , стоячи обличчям до ОСОБА_5 , наніс їй один удар кулаком правої руки в область правого плеча, від чого остання впала на землю. Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , знаходячись в положенні обличчям до ОСОБА_5 , наніс їй один удар кулаком правої руки в область правого ока. В цей момент з будинку вийшов ОСОБА_9 , який заступився за ОСОБА_5 та почав заспокоювати ОСОБА_7

3 метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_5 зателефонувала на лінію "102" та почала викликати поліцію, у зв?язку з чим ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , наніс останній ще три удари кулаком правої руки в район правого та лівого плечей.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: синців у правій навколоочній ділянці, на зовнішній поверхні правого плеча у верхній та середній третині, на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, на задній поверхні лівого плеча у середній третині, які, згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 255-2024 від 29.04.2024 та висновку експерта № 09-642/2024 від 07.05.2024, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого дізнавача СД ХРУП №3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000389 від 02.05.2024 року за ч. 1 ст. 125 КК України

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила суд застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру. Вважає, що є всі підстави для застосування відносно останнього примусових заходів медичного характеру, оскільки в його діях вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

ОСОБА_7 у с удовому засіданні вину не визнав, просив відмовити у задоволенні клопотання. Вказав що потерпіла жила у нього, 27.04.2024 принесла йому квитанції для сплати житлово-комунальних послуг, вони мали нормальні відносини. Зазначив, що потерпілу не чіпав.

Захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, просив не застосувати примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_7 , оскільки під час судового розгляду справи жоден зі свідків не вказав, що ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження потерпілій, а у висновку експерта не вказано чітко дату вчинення та утворення у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання підтримала повністю. Вказала, що ОСОБА_7 є знайомим її чоловіка, останній не знає, хто вона така, потерпіла з ним не проживає. З 2022 року потерпіла йому допомагала, сестра потерпілого просила допомагати йому, готувати їжу. Потерпіла приходила до нього 5-6 годин, один раз на тиждень, прибирала та готувала. З 2022 року у ОСОБА_7 з`явилися ознаки агресії. Також вказала, що з 2023 року до обвинуваченого більше ходити не буде. 27 квітня 2024 року вона пішла до дому АДРЕСА_1 забрати хрест , в цей час до цієї домівки підійшов ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 . ОСОБА_9 виніс частину хресту та передав потерпілій, ОСОБА_7 почав ображати її та вихватив з рук потерпілої хрест, після чого вдарив ОСОБА_5 в обличчя правою рукою, від чого потерпіла вдарилась плечем об стіну та впала на землю. Також він вдарив її кілька разів у плече.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, вважає клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_7 не визнав себе винним, його вина у вчиненні суспільно-небезпечного діяння повністю підтверджується зібраними у справі доказами та показаннями свідків.

1.Показання свідків.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні вказала, що їй подзвонила ОСОБА_5 та попросила покласти хрест у неї. 27.04.2024 вона приїхала додому, потім почула крики ОСОБА_5 та погрози зі сторони ОСОБА_7 у відношенні до потерпілої. Свідок вийшла на вулицю та побачила, як потерпіла тримала однією рукою обличчя, іншою - телефон. ОСОБА_10 побачила, як ОСОБА_9 просив потерпілу не чіпати. Потерпіла також попросила свідка подзвонити сестрі ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_9 вказав, що ОСОБА_10 звернулась до нього з проханням перенести до нього хрест, наступного дня подзвонила йому та сказала, що ОСОБА_5 прийде та забере хрест. Він зайшов в дім забрати хрест та почув розмову на підвищених тонах. Свідок вийшов на вулицю та побачив як потерпіла сиділа на землі та кричала на ОСОБА_7 , а останній виражався нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_5 . ОСОБА_9 сказав ОСОБА_7 , що не чіпав її. Потерпіла в цей час викликала поліцію. Також свідок бачив, як ОСОБА_7 намагався вибити з рук потерпілої телефон.

Від допиту свідків працівників патрульної поліції прокурор у судовому засіданні відмовилась.

2. Також вина ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння підтверджується наступними доказами:

-витягом з ЄРДР № 0000389 від 02.05.2024, з якого вбачається, що 01.05.2024 року до ч/ч ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області надійшли матеріали за заявою ОСОБА_5 про те, що 27.04.2024, приблизно о 08:00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа умисно спричинила тілесні ушкодження щодо неї;

-даними заяви ОСОБА_5 , відповідно до якої остання просить прийняти міри до ОСОБА_7 , який 27.04.2024 року, приблизно о 08:00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку та умисно спричинив їй тілесні ушкодження;

-фотоматеріалами;

- аудіо-записом дзвінку ОСОБА_5 на лінію «102» від 27.04.2024.

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 у присутності понятих;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.05.2024 та від 05.05.2024;

-висновком № 255-2024 фахівця з питань судово-медичної експертизи, здійсненого на підставі заяви ОСОБА_5 від 29.04.2024 року, де судовий експерт дійшов наступних підсумків: за ступенем тяжкості синці викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (відповідно до п.п. 2.3.2«б», 2.3.5., «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

-постановою від 05.05.2024, якою дізнавачем було призначено судово-медичну експертизу, для проведення якої залучено експерта ХОБСМЕ.

-висновком № 09-642/2024, де судовий експерт дійшов наступних підсумків: враховуючи кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, розташованих у різних анатомічних ділянках та площинах тіла гр. ОСОБА_5 , можливість їх утворення внаслідок одноразового падіння потерпілої на площині (тобто «з висоти власного зросту»), виключається. Вирішення питання про «самоспричинення» тілесних ушкоджень, не входить до компетенції судово-медичного експерта, так як включає в себе юридичне поняття. Показання гр. ОСОБА_5 , що викладені у «Протоколі допиту потерпілого» та у «Протоколі проведення слідчого експерименту» від 05 травня 2024, в цілому, не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення та способу ушкоджень.

-постановами про визнання речовими доказами;

-протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 25.05.2024 до оригіналу медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 3295(арк. № 6835/22) в 1 томі.

- постановою дізнавача від 27.05.2024 року, якою по кримінальному провадженню № 0000389 від 02.05.2024 було призначено судову психіатричну експертизу;

- висновком судово-психіатричного експерта № 376, відповідно до якого встановлено, що: ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі неуточненої деменції. Відповідно до свого психічного стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, потребує застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують особу ОСОБА_7 .

Вказані матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, про підтверджується матеріалами кримінального провадження та не заперечувалось ними в судовому засіданні. Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, а сукупність зібраних доказів є достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому суд покладає їх в основу судового рішення.

Таким чином, вивчивши та дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме легкі тілесні ушкодження.

Водночас, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 376 від 28.05.2024, відповідно до якого встановлено, що: ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі неуточненої деменції. Відповідно до свого психічного стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, потребує застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідно до характеризуючих особу даних ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він є уродженцем м. Іркутськ, Іркутської області, РФ, громадянином України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується негативно, на диспансерному(профілактичному) обліку не перебуває, впродовж останніх 5 років за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» ХМР не звертався, проходив стаціонарне лікування в «ХОКПЛ №3» у 2021-2022 р., діагноз: F 00.0 Деменція при хворобі Альцгеймера з раннім початком.

Зазначене вище свідчить про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності та на даний час є неосудним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру та госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 503 КПК України передбачено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Однак, ОСОБА_7 не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки під час вчинення суспільно-небезпечного діяння, він страждав і страждає в даний час на хронічне психічне захворювання у формі неуточненої деменції, внаслідок чого перебував в стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керуватися ними, у зв`язку з чим до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру.

Визначаючи вид примусових заходів медичного характеру, суд враховує обставини вчинення і тяжкість вчиненого діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_7 , а також ступінь небезпечності останнього для інших осіб.

Водночас, характер і тяжкість захворювання неосудної особи можуть бути визначені комісією лікарів при проведенні відповідної судової експертизи. Наявність у провадженні такого висновку для вирішення судом питання про застосування примусових заходів медичного характеру є обов`язковим.

У відповідності до даних висновку судово-психіатричного експерта № 376 від 28.05.2024, ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру та госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Враховуючи вищевикладене та небезпечність ОСОБА_7 , внаслідок його психічного стану для самого себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою є очевидною, тому відносно нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру та госпіталізувати до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обраний, підстав для його обрання судом не встановлено.

Витрати на експертизу - відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст. 349, ч. 2 ст. 369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. ст. 372, 376, 395, 503, 507, 512, 513, 516 КПК України, ст. 19, ст. ст. 92-94, ч. 2 ст. 125 КК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання старшого дізнавача СД ХРУП №3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000389 від 02.05.2024 року за ч. 1 ст. 125 КК України, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, тобто до КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3».

Речові докази, а саме: 2 відеофайли з назвами "export-8a5nw" та "export-9vh1k" з фіксацією подій від 27.04.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , що мають доказове значення для даного кримінального провадження та містяться на електронному носії інформації DVD-R - диску білого кольору, з маркуванням "MyMEDIA DVD-R 16х", ємкістю 4.7 GB; 1 файл звукозапису з назвою " .258069 " з фіксацією подій від 27.04.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , що мають доказове значення для даного кримінального провадження та містяться на електронному носії інформації DVD-R - диску білого кольору, з маркуванням "MyMEDIA DVD-R 16x", ємкістю 4.7 GB - залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000389 від 02.05.2024 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали. Копія ухвали негайно після її проголошення вручається учасникам судового процесу.

Копії ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру після набрання законної сили надіслати на виконання до закладу охорони здоров`я, який надає психіатричну допомогу за місцем проживання особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та в експертну установу, де особа перебувала на обстеженні.

Суддя: ОСОБА_1