Провадження № 1-кп/761/3436/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001135, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2023 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

I. Історія провадження.

08.07.2024 до Шевченківського районного суду міста Києва від прокурора третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 надійшов (вх. № 64650) обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001135, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 761/24754/24 між суддями від 08.07.2024 головуючим суддею у справі визначено ОСОБА_1 09.07.2024 матеріали судової справи передано судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою суду від 09.07.2024 у цьому кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 25.07.2024 о 15 год. 00 хв.

II. Позиція, клопотання, скарги і заяви учасників судового провадження у підготовчому судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9 заявила клопотання про витребування електронного документа, в якому зафіксовано дані (інформація) з електронної інформаційної системи Єдиний державний реєстр досудових розслідувань про кримінальне провадження № 0001135 від 25.12.2023, оскільки ця інформація на її переконання, має безпосереднє значення для розгляду справи, перевірки фактів дотримання вимог КПК України при реалізації своїх повноважень органом досудового розслідування та оцінки доказів, з точки зору їх належності, допустимості і достовірності.

Сторона захисту підтримали клопотання захисника ОСОБА_9 та просили його задовольнити.

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_10 проти зазначеного клопотання заперечували, вказуючи на його необгрунтованість.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просив продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та зазначив, що ці ризики є суттєвими і їх настанню неможливо запобігти у разі обрання до ОСОБА_3 інших запобіжних заходів. Також прокурор зазначив, що раніше визначений розмір застави зможе запобігти настанню наявним ризикам, забезпечить розгляд справи у розумні строки та невідворотності покарання у разі доведення винуватості обвинуваченого, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює обрання більш м`яких запобіжних заходів, що також узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Прокурор ОСОБА_5 підтримала клопотання прокурора ОСОБА_4 та просила його задовольнити. На доводи сторони захисту щодо того, що ОСОБА_3 за станом здоров`я не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора, зазначила, що обвинувачений неодноразово проходив медичне обстеження, за яким не має перешкод щодо подальшого його перебування під вартою, водночас жодного разу не звертався за медичною допомогою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 зауважив, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу не вручено у належний спосіб стороні захисту. Клопотання не містить жодного додатку. На думку захисника, прокурором не обґрунтовано яких саме виконання обов`язків забезпечить вказаний запобіжний захід. Розмір застави є непомірним для сім`ї підзахисного, який значно перевищує їх майновий стан і розмір неправомірної вигоди, у якій обвинувачується ОСОБА_3 . Просив відмовити у повному обсязі у задоволенні заявленого клопотання прокурора, а також підтримав раніше подане ним клопотання про скасування запобіжного заходу з обставин зазначених у ньому.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 заперечувала з приводу задоволення клопотання прокурора. Зазначила, що її підзахисному інкримінується не особливо тяжкий злочин, а тяжкий. Звернула увагу суду на те, що лише тяжкість покарання не може бути єдиним аргументом того, що особа, нібито буде переховуватись від суду, однією підставою вкотре неможливо продовжувати запобіжний захід. На думку захисника - адвоката ОСОБА_6 ризик впливу на свідків необґрунтований прокурором. Зауважила, що все майно підзахисного наразі арештоване, тому сплатити заставу неможливо. Вважає, що клопотання прокурора необґрунтоване та недоведене. Крім того, акцентувала увагу суду на стан здоров`я підзахисного, а також на умови перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9 у судовому засідання також заперечувала стосовно задоволення клопотання прокурора, аргументуючи це тим, що жодного реального існування ризику прокурором не доведено. ОСОБА_3 сумлінно виконує усі покладені на нього процесуальні обов`язки, у разі, якщо буде застосовано інший запобіжний захід - буде й надалі їх виконувати. Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, та задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу. У разі, якщо суд дійде до висновку про необхідність запобіжного заходу, просила зменшити розмір застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_8 наголосив на тому, що клопотання не відповідає вимогам КПК України, необґрунтоване та недоведене. Повністю підтримав доводи колег.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав висловлені позиції своїх захисників. Зазначив, що розмір застави є непомірним для нього.

III. Положення закону, яким керувався суд.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Із положень ч. 3 ст. 315 КПК України вбачається, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Тобто вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до п.п. 1-5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, підозрюваного, обвинуваченого (пп. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою ст. 176 КПК України. Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (чч. 1, 3 ст. 183 КПК України).

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

IV. Висновки та мотиви суду.

Вислухавши думки учасників судового провадження, проаналізувавши зміст заявлених клопотань та надані сторонами матеріали, суд приходить до таких висновків.

IV.I. Щодо клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_3 пред`явлене обвинувачення за ч. 3 ст. 369 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 КК України.

Підготовче судове засідання у цьому кримінальному провадженні наразі триває, отже, відповідно до ч. 2 ст. 314, ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення судом питання щодо запобіжного заходу повинно відбуватись в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу.

У свою чергу, метою судового розгляду відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обґрунтованості підозри.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_3 може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слід зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд, на даній стадії, приходить до висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - ризику переховування від суду, ризику незаконного впливу на свідків та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

IV. I.I . Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення (примітка ст. 45 КК України), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої, що виключає застосування інститутів звільнення від відбування покарання з випробуванням (ч. 1 ст. 75 КК України) та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ч. 1 ст. 69 КК України).

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження.

У той же час, не може залишатися поза увагою суду, що Указом Президента України №64/2022 на території України починаючи з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію російської федерації.

З огляду на умови, які існують в Україні, є можливість нелегального перетину обвинуваченим кордону, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати державний кордон у місцях ведення активних бойових дій.

Окрім того сталі сімейні зв`язки ОСОБА_3 , наявне постійне місце проживання та місце роботи, позитивні характеристики, здійснення волонтерської діяльності, хоча й мінімізують ризик переховування від суду, але не усувають його повністю та не гарантують відсутність наміру переховування в майбутньому.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що на теперішній час, ризик переховування обвинуваченого від суду не втратив свою актуальність.

IV.I.II. Щодо ризику впливу на свідків.

При встановленні наявності продовження існування ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (чч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, суд враховує, що покази свідків у зазначеному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_3 як обвинуваченого, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході судового розгляду та/або змінити свої показання, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Враховуючи обізнаність обвинуваченого щодо даних про учасників кримінального провадження, на думку суду, будь-який більш м`який запобіжний захід надасть можливість обвинуваченому контактувати, у тому числі дистанційно, за допомогою різних видів засобів зв`язку, із свідками у кримінальному провадженні, які на цей час не допитані.

Слід зазначити, що факт направлення обвинувального акта до суду та призначення підготовчого судового засідання не зменшує ризик можливого незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а навпаки збільшує вірогідність його настання внаслідок обізнаності обвинуваченого з усіма наявними матеріалами кримінального провадження, у тому числі, протоколами допитів свідків з наданими показаннями та наближенням стадії допиту свідків.

IV.I.III. Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд вважає, що прокурором також доведено існування зазначеного ризику з огляду на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, при цьому суд враховує також і те, що ОСОБА_3 є підозрюваним в іншому кримінальному провадженні, про що не заперечувалося учасниками справи.

IV.I.IV. Щодо можливості обрати більш м`який запобіжний захід.

Так, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання.

Захисники у судовому засіданні просили врахувати, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, його спосіб життя, тривалу трудову діяльність, репутацію, сімейний стан, наявність постійного місце проживання, позитивні характеристики, волонтерську діяльність.

Проте, оцінивши наведені обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даній стадії судового розгляду є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні прокурора, а обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

На переконання суду, таке обмеження права ОСОБА_3 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Жодних доказів, які б вказували на неможливість утримання обвинуваченого ОСОБА_3 в слідчому ізоляторі у зв`язку із станом його здоров`я стороною захисту суду не надано. Також стороною захисту не надано відомостей про те, що наявні у ОСОБА_3 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням останнього під вартою.

При цьому суд зазначає, що за ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, відповідно до пунктів 2.5-2.8 Розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту за № 212/20525, затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012, консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) здійснюється в медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини. Усі висновки медичних обстежень, консультацій та дані щодо проведеного лікування в обов`язковому порядку вносяться медичним персоналом СІЗО до відповідних форм первинної облікової документації. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця. Усі висновки медичного обстеження, консультації та дані щодо проведеного лікування лікарем-фахівцем в обов`язковому порядку вносяться до відповідних форм первинної облікової документації. Відшкодування витрат, пов`язаних із залученням обраного лікаря-фахівця, здійснюється за рахунок особи, узятої під варту, якій надавалась медична допомога, або її родичів. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 в умовах перебування у слідчому ізоляторі має можливість отримати належне медичне обслуговування та пройти всі необхідні обстеження, у тому числі використовуючи з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я.

Надані стороною захисту відомості про наявність у ОСОБА_3 тяжких захворювань не можуть, у своїй сукупності з іншими обставинами, свідчити про неможливість його перебування під вартою, оскільки, як зазначено вище, навіть, перебуваючи під вартою обвинуваченому може бути надана медична допомога за необхідності.

При цьому суд враховує надані у судовому засіданні пояснення захисників та обвинуваченого щодо істотного погіршення стану здоров`я останнього за час його утримання в слідчому ізоляторі та вважає необхідним зобов`язати начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у місті Києві та Київській області та начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор», іншої установи попереднього ув`язнення за місцем утримання обвинуваченого ОСОБА_3 негайно забезпечити додержання права останнього на належну медичну допомогу, зокрема в частині проведення медичного обстеження обвинуваченого та забезпечення можливості відповідного лікування згідно встановленого діагнозу.

IV.I.V. Щодо визначення розміру застави.

Оскільки інкримінований ОСОБА_3 злочин не спричинив загибель людей, не був вчинений із застосуванням насильства або погрозою його застосування, не є тяжким злочином у сфері обігу наркотичних речовин, а також беручи до уваги, що щодо обвинуваченого ще не обирали запобіжний захід у вигляді застави, який би він порушив, на виконання вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч. 5 ст. 182 КПК України).

Як убачається з матеріалів справи, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001135 від 25.12.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.12.2023 у справі № 757/59425/23-к до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

У подальшому, ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва за результатами розгляду клопотань про продовження строку тримання ОСОБА_3 під вартою цей строк був продовжений, зокрема ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.06.2024 у справі № 757/28271/24-к (з урахуванням ухвали слідчого судді від 24.06.2024 про виправлення описки) продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.08.2024 та одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначено у розмірі 120 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 363 360 000 гривні у національній грошовій одиниці, зобов`язавши ОСОБА_3 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із міста Львова без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування як безпосередньо, так й через інших осіб зі свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ;

- залишити на зберіганні у відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Слід зазначити, що при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути такою, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З огляду на викладене, при призначенні зазначеного розміру застави, суд поряд з положеннями ст. ст. 182, 183 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд також враховує стадію кримінального провадження, зокрема підготовче судове засідання, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який є підприємцем, наразі має постійне місце проживання на території України, його вік, стан здоров`я, ділову репутацію, сімейний стан та соціальні зв`язки.

Таким чином, суд вважає за доцільне визначити розмір застави обвинуваченому, а саме у розмірі 100 000 (ста тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 000 (триста два мільйона вісімсот тисяч) гривень.

Визначаючи такий розмір застави, суд також враховує те, що ОСОБА_3 понад сім місяців не вносить визначену йому розмір застави та продовжує перебувати під вартою, що дозволяє припустити надмірний для нього характер застави на цей час.

З огляду на вказане, суд робить висновок про наявність підстав для часткового задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою строком на 60 днів із визначенням застави та покладенням на нього, у випадку внесення застави, низки обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України.

IV.II. Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено у судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.06.2024 у справі № 757/28271/24-к (з урахуванням ухвали слідчого судді від 24.06.2024 про виправлення описки) продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.08.2024 та одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

При цьому згідно ч. 1 ст. 201-1 КПК України, прокурор має право звернутися в порядку, передбаченому статтями 184 та 132 цього Кодексу, до слідчого судді, суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу у зв`язку з прийняттям уповноваженим органом рішення про передачу підозрюваного, обвинуваченого для обміну як військовополоненого.

Зі змісту зазначених вище норм вбачається, що правом для звернення з клопотанням про скасування запобіжного заходу наділений виключно прокурор у випадку прийняття уповноваженим органом рішення про передачу підозрюваного чи обвинуваченого для обміну як військовополоненого. У той же час, кримінальне процесуальне законодавство передбачає, що сторона захисту може звернутися з клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про зміну, скасування або зміну способу виконання додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та покладених слідчим суддею на підозрюваного чи обвинуваченого.

Таким чином, стороною захисту не правильно визначено спосіб звернення до суду з клопотанням, оскільки чинним КПК України не передбачено можливості звернення сторони захисту - обвинуваченого чи захисника із клопотанням про скасування запобіжного заходу. Таким правом наділені виключно прокурори за наявності конкретних умов, які визначені ст. 201-1 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сторона захисту не наділена правом для звернення з клопотанням про скасування запобіжного заходу до суду, а тому вищезазначене клопотання захисника не може бути задоволеним.

IV.III. Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_9 про витребування електронного документа, в якому зафіксовано дані (інформація) з електронної інформаційної системи Єдиний реєстр досудових розслідувань про кримінальне провадження № 0001135 від 25.12.2023.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

За змістом п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Суд враховує, що відповідно до п.п. 1-3 Підрозділу 4 Положення «Про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затверджений Наказом Генерального прокурора від 17.08.2023 № 231, відомості з Реєстру надаються у вигляді витягу в порядку, встановленому КПК України, за формою згідно з додатком 6 до цього Положення.

Витяг з Реєстру - це згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування. Тобто, єдиною формою надання відомостей із Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути виключно витяг, який може містити чітко визначені згаданим Положенням відомості.

При цьому, виходячи з положень ч. 2 ст. 84 КПК України, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру (аналогічна правова позиція відображена у постанові ККС ВС від 09 вересня 2020 року у справі № 761/28347/15-к).

Отже, відомості, що містяться у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відіграють довідкову (статистичну) роль, вони використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру і не мають визначального впливу на права та обов`язки особи, позаяк не змінюють їх характер, і обсяг, та існуючий стан правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає наявних підстав для задоволення зазначеного клопотання адвоката ОСОБА_9 .

Керуючись статтями 131, 132, 176-178, 314-315, 372, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_9 про витребування електронного документа, в якому зафіксовано дані (інформація) з електронної інформаційної системи Єдиний державний реєстр досудових розслідувань про кримінальне провадження № 0001135 від 25.12.2023 - залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 жовтня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 100 000 (ста тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 000 (триста два мільйона вісімсот тисяч) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави: (код ЄДРПОУ - 26268059, банк - Державна казначейська служба України м.Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UA1012089, отримувач - ТУДСАУ в місті Києві, призначення платежу - застава за обвинуваченого).

Обвинувачений або заставодавець має право в будь-який момент внести заставу в розмірі, зазначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом терміну дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави, такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування як безпосередньо, так й через інших осіб зі свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ;

- здати до зберігання відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі внесення застави у встановленому в даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок повинен бути наданий уповноваженій посадовій особі Київського СІЗО або уповноваженій особі установи, де останній буде утримуватись під вартою. Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена посадова особа Київського СІЗО або іншої установи, де обвинувачений утримується під вартою, негайно повинна здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти і повідомити усно і письмово прокурора та суддю Шевченківського районного суду міста Києва.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою судді обов`язків терміном на 2 (два) місяці з моменту внесення застави у розмірі, визначеному судом.

У разі внесення застави, і з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, встановленої в даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із продовженням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин або не повідомить про причини неявки, застава звертається в дохід держави, зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується в порядку, встановленому законом для використання судового збору.

Зобов`язати Начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у місті Києві та Київській області та начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор», іншої установи попереднього ув`язнення за місцем утримання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно забезпечити додержання права останнього на належну медичну допомогу, зокрема в частині проведення медичного обстеження обвинуваченого та забезпечення можливості відповідного лікування згідно встановленого діагнозу.

Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині продовження строку запобіжного заходу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_17