Провадження № 1-кп/204/607/24
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2024 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
за участю потерпілого: ОСОБА_4 ,
за участю захисника: ОСОБА_5 ,
за участю обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яне Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого вищу освіту, непрацюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
Водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 20 год. 40 хв., керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ TF698К», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , рухався в Чечелівському районі, міста Дніпро по вул. Макарова з боку вул. Титова в напрямок пров. Верстатобудівельного.Під час руху ОСОБА_6 грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, не переконався в безпеці здійснення маневру повороту ліворуч до вул. Криворізька та в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу мотоциклу «HONDA CB 500», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався у зустрічній смузі руху по вул. Макарова з боку пров. Верстатобудівельного в напрямку вул. Титова, де на перехресті вул. Макарова та вул. Криворізька, здійснив зіткнення передньою лівою частиною автомобіля «ЗАЗ TF698К», реєстраційний номер НОМЕР_1 з лівою бічною частиною мотоцикла «HONDA CB 500», реєстраційний номер НОМЕР_2 .В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію мотоцикла «HONDA CB 500», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого полі фокального (подвійного) перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, рани лівого стегна, закритого вивиху лівої таранної кістки, саден лівої стопи, восьми саден по передній поверхні лівого колінного суглобу, по передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, по передній поверхні правого колінного суглобу згідно висновку судово-медичного експерта, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, згідно п.2.1.3.м «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6.Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилось втому, що водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ЗАЗ TF698К», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п.16.6 Правил дорожнього руху України:п. 16.6 «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч», невиконання п.16.6 Правил дорожнього руху України згідно висновку судово-автотехнічного експерта перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст.286 КК України визнав повністю, щиро кається, зазначивши, що 01.10.2023 року він керував автомобілем «ЗАЗ TF698К» і рухався від вул. Титова в бік вул. Макарова і здійснював поворот ліворуч з вул. Макарова на вул. Криворізьку. Він переконався у своєму маневрі. Почав здійснювати поворот ліворуч, потім постраждалий з`явився у нього перед машиною і відбулося зіткнення. Приїхала поліція і швидка. Поліції надав усі документи. В обвинувальному акті вірно зазначено час,місце події. Наступного дня був у лікарні у потерпілого, разом з батьком. Обговорили про стан здоров`я та компенсацію. Телефонував неодноразово потерпілому і пропонував йому компенсацію за заподіяну шкоду. Зараз готов передати потерпілому 110 тисяч грн. Також, зазначив, що на момент вчинення ДТП, автомобіль ЗАЗ TF698K, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким він керував, був забезпеченим транспортним засобом, а тому відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю та майну потерпілий може отримати зі страхової компанії ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215698639, яким передбачена страхова сума за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 320 0000 грн. та за шкоду заподіяну майну 160 000 грн. Тому він не може бути належним відповідачем за спричинену шкоду заподіяну здоров`ю чи майну. Моральну шкоду визнає у розмірі 200 000 грн. Моральна шкода у розмірі 400 000 грн. є завищеною та не обґрунтованою
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду надав покази про те, що 01.10.2023 року він їхав на мотоциклі «HONDA CB 500» з боку вул. Макарова в напрямок вул. Титова по головній дорозі. На перехресті вул. Макарова та вул. Криворізька, здійснив зіткнення передньою лівою частиною автомобіля «ЗАЗ TF698К». Він не встиг зреагувати за зміною дорожньої обстановки. Його з місця ДТП забрала швидка допомога. Він свідомість не втрачав, але частково пам`ятає що потім відбулося. Обвинувачений повертав ліворуч, але повинен був надати йому перевагу, однак не надав. Цивільний позов просить задовольнити. Матеріальну шкоду обґрунтовує тим, що ця сума витрачена на відшкодування здоров`я, а також йому потрібні кошти для реабілітації. Він зараз не перебуває на лікуванні, працює дома. Обвинувачений з батьком приїжджали до нього в лікарню, та додому. Обвинувачений йому пропонував деяку суму в рахунок відшкодування шкоди, але вони не погодили суму. Готовий отримати компенсацію в тому розмірі, в якій він зазначив у позовній заяві. Також, зазначив, що він звертався по телефону «гарячої лінії» до ПАТ «НАСК «Оранта» з приводу відшкодування йому збитків в наслідок ДТП. З письмовою заявою до ПАТ «НАСК «Оранта» щодо відшкодування збитків, він не звертався. Просив призначити обвинуваченому покарання, яке не буде пов`язане з позбавленням волі.
Крім показань потерпілого, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні:
-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.10.2023 року, складеного о 22 год. 10 хв. у присутності понятих та ОСОБА_6 , схемою до протоколу огляду місця події від 01.10.2023 року та фототаблицями до нього, згідно яких дорожньо-транспортна пригода відбулася між автомобілем «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_1 та мотоциклом «HONDA cb500», реєстраційний номер НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 , по вул. Макарова з боку вул. Титова в напрямку пров. Верстатобудівельного (арк. кримінального провадження 7-21);
-довідкою КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечнікова» ДОР» № 2056, про те, що ОСОБА_4 в приймально-діагностичному відділенні надана медична допомога з приводу: ДТП. (арк. кримінального провадження 22);
-довідкою КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечнікова» ДОР» № 2402, про те, що 01.10.2023 року ОСОБА_4 бралася кров на стан алкогольного сп`яніння. Флакон № 39. Алкогольне сп`яніння не виявлено (арк. кримінального провадження 26);
-висновком експерта № 3816е від 23.11.2023 року, відповідно до якого, при огляді ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого полі фокального (подвійного) перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, рани лівого стегна; закритого вивиху лівої таранної кістки, саден лівої стопи; восьми саден по передній поверхні лівого колінного суглобу, по передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, по передній поверхні правого колінного суглобу. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), якими могли бути і виступаючі частини транспортних засобів, які рухались, за умови дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до надходження на стаціонарне лікування у КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова», тобто можливо і в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, згідно п.2.1.3.м. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 (арк. кримінального провадження 130-134);
-протоколом зняття показів з технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- кінозйомки, відеозапису від 11.10.2023 року, відповідно до якого, відеозаписом камер зовнішнього спостереження КП «ІнфорадаДніпро», які зафіксували момент ДТП, яке відбулось 01.10.2023 року о 20 год. 40 хв. на перехресті вул. Макарова та вул. Крворізька в м. Дніпро (арк.. кримінального провадження 137-138);
-протокол огляду камер відеоспостереження «Безпечне місце», від 11.10.2023 року, проведеного у проміжок часу з 16 год. 35 хв. по 16 год. 55 хв., відповідно до якого оглянуто відео «video_2023-10-03_16-52-43» на якому фіксується запис відео перехрестя вул. Макарова та вул. Криворізькій у напрямку Верстатобудівельного провулку. О 20:40:52 відбувається зіткнення між передньою лівою частиною автомобіля «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 та передньою частиною мотоцикла «HONDA cb500, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без гальмування автомобіля «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 . На позначці індикатору часу відео «20:40:54» автомобіль «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 зупиняється, а мотоцикл «HONDA cb500», реєстраційний номер НОМЕР_2 припиняє некерований рух та займає статичне положення на узбіччі (арк. кримінального провадження 140-145);
-протоколом огляду від 09.11.2023 року, з фототаблицями до нього, проведеного у проміжок часу з 13 год. 10 хв. по 13 год. 30 хв., відповідно до якого місцем огляду є майданчик за адресою: АДРЕСА_3 , на території якого перебуває транспортний засіб, а саме: мотоцикл «HONDA cb500», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Проведеним оглядом було встановлено, що транспортний засіб має пошкодження на боковій лівій частині у вигляді утертостей фарби та вм`ятини. Замірами було встановлено, що зазначена вм`ятина знаходиться на лівій боковій частині мотоцикла на відстані 0,7 м. від передньої частини мотоцикла (арк. кримінального провадження 147-150);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 17.11.2023 року, схемою до протоколу слідчого експерименту та фототаблицями проведеного у проміжок часу з 19 год. 40 хв. по 20 год. 05 хв. за участю потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_9 та у присутності понятих, відповідно до якого було відтворена обстановка місця ДТП та події, яке мало місце 01.10.2023 року між автомобілем «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_1 та мотоциклом «HONDA cb500», реєстраційний номер НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 , по вул. Макарова з боку вул. Титова в напрямку пров. Верстатобудівельного (арк. кримінального провадження 152-159);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 22.11.2023 року, проведеного у проміжок часу з 11 год. 35 хв. по 11 год. 50 хв., за участю ОСОБА_6 , у присутності понятих, за участі захисника ОСОБА_5 , відповідно до якого ОСОБА_6 відтворив обставини події, які відбулися 01.10.2023 року, смугу руху та траєкторію і місце зіткнення транспортних засобів. Зауважень до протоколу слідчого експерименту ні від ОСОБА_6 , ні від захисника ОСОБА_5 не надходили (арк. кримінального провадження 172-174);
-протоколом огляду відео від 22 листопада 2023 року, проведеного у проміжок часу з 11 год. 10 хв. по 11 год. 30 хв. відповідно до якого на відеозапису видно перехрестя вул. Макарова та вул. Криворізька. В полі зору камери спостереження розташований пішохідний перехід, який регулюється світлофором, також наявний ще один світлофорний об`єкт, який регулює рух виїзду з парку «Зелений Гай» у напрямках вул. Криворізька та вул. Макарова, на яких на початку відеозапису ввімкнений червоний сигнал. У момент часу «01/10/2023 20:40:49», в полі зору камери відеоспостережнення з`являється мотоцикл, який рухається по вул. Макарова за напрямком руху від провулка Верстатобудівельний до вул. Тітова, при цьому показники світлофорів не змінились, тобто для пішоходів та на виїзд з парку «Зелений Гай» вімкнений червоний сигнал. У момент часу «01/10/2023 20:40:50» в полі зору камери спостереження з`являється автомобіль «ЗАЗ» сірого кольору, мотоцикл знаходиться (здійснює рух) на пішохідному перехресті, при йому показники світлофора не змінились, тобто для пішоходів та на виїзд з парку «Зелений Гай» ввімкнений червоний сигнал. У момент часу «01/10/2023 20:40:52» відбувається зіткнення транспортних засобів, мотоцикл та автомобіля «ЗАЗ» сірого кольору, який виконував маневр повороту ліворуч, при цьому на світлофорному об`єкті що регулює рух пішоходів увімкнений червоний сигнал світлофора, світлофорний об`єкт виїзду з парку «Зелений Гай» в полі зору камери не відображається (арк. кримінального провадження 182-185).
Від виклику та допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 учасники процесу відмовились.
Відтак, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху вчинене особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України характеризується трьома ознаками: діянням, наслідками, причинним зв`язком між діянням і наслідками. Діяння полягає в порушенні Правил дорожнього руху. Суспільно небезпечні наслідки є тілесні ушкодження. Причинний зв`язок між діяннями і наслідками, що настали.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом враховуються вимоги, передбачені ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, яке відноситься до категорії тяжких, обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, непрацюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має та позиції потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язаного із позбавленням волі, обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що обвинуваченій необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.
Підстав для призначення обвинуваченій покарання з застосуванням положень ст. ст. 69 КК України суд не вбачає.
Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжує покарання, суд вважає, що застосування положень ст. 75 КК України щодо його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КПК України буде правильним, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства та потребує призначення покарання без реального відбування покарання, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Суд, приймаючи рішення про застосування положень ст. 75 КК України, зважує й на думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання, яке не буде пов`язане з позбавленням волі.
Згідно роз`яснень, зазначених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» слідує, що при призначені обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати цього покарання до особи.
Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, їх наслідків тощо.
Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом здійснення певних життєвих потреб. Ці обставини потребують врахування з точки зору більш виваженого підходу для аспектів призначення покарання, однак не вказують на неможливість застосування такого додаткового покарання.
Так, незаконні дії ОСОБА_6 хоча і носять характер необережних, однак все ж таки полягають саме в грубому порушенні ПДР, які він, як водій, повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб. В даному випадку порушення обвинуваченим ОСОБА_6 , навіть і з необережності, обов`язку дотримуватись ПДР призвело до непоправних порушень невід`ємних прав потерпілої особи, в тому числі і на здоров`я. Наслідком такого порушення, на думку суду, повинно бути тимчасове позбавлення обвинуваченого, зокрема, права на керування транспортними засобами. Покарання без призначення такого додаткового покарання, на думку суду, не сприятиме досягненню мети покарання та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, крім того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настали тяжкі наслідки.
Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов визнав частково. Надав суду покази про те, що на момент вчинення ДТП, автомобіль ЗАЗ TF698K, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який він керував був забезпеченим транспортним засобом, а тому відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю та майну потерпілий може отримати зі страхової компанії ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215698639, яким передбачена страхова сума за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 320 0000 грн. та за шкоду заподіяну майну 160 000 грн. Тому він не може бути належним відповідачем за спричинену шкоду заподіяну здоров`ю чи майну. Моральну шкоду визнає у розмірі 200 000 грн. Моральна шкода у розмірі 400 000 грн. є завищеною та не обґрунтованою.
Вирішуючи заявлений цивільний позов суд виходить із наступного.
Відповідно з ч. 2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 КПК України, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно положень ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Судом встановлено, що дійсно на момент ДТП 01.10.2023 року транспортний засіб ЗАЗ TF698K, реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахований ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215698639, відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн., за шкоду, завдану майну 160 000 грн. Строк дії договору з 14.07.2023 року по 13.07.2024 року.
Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (ч.3 ст. 988 ЦК України).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема,з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - (надалі Закон).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди,заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону).
За змістом ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статями 9,22-31,35,36 Закону визначено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19).
Вимогами ст. 23 Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3Закону).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Щодо позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди, суд, вирішуючи розмір моральної шкоди, виходить з наступного.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Приймаючи до уваги викладене, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з цивільного відповідача ОСОБА_6 , аналізуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, яке є необережним, суд приходить до висновку, що з врахуванням фізичних і душевних страждань, які зазнав потерпілий, внаслідок вчиненого злочину обвинуваченим, суд враховує характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань позивача, що полягає у глибині душевних страждань та переживань, непомірному стресі, втраті психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв`язків і що внаслідок цього він змушений був змінити свій звичний уклад життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що моральне відшкодування слід визначити у розмірі 200 000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.
Частиною 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст. 118 КПК України належать витрати на правову допомогу.
Частиною 1 ст. 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч.1 ст.368, ч. 4 ст.374).
Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.
Так, відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із, зокрема, витрат на правову допомогу.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Отже, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом - представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг.
Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI»Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного вище Закону).
При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху». Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, оскільки позивачем (потерпілим) та його представником не надано доказів на підтвердження розміру процесуальних витрат, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); доказів оплати на розрахунковий чи картковий рахунок, передбачений п. 4.3 договору № 8 про надання правничої (правової) допомоги від 08.11.2023 року, за таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача (обвинуваченого) витрат на правову допомогу.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно ч.2 ст.124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого фактичну вартість проведення судових експертиз, згідно наданих довідок.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання, якщо він в період іспитового строку одного року - не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не обирався.
Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_4 до цивільного відповідача ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп.
В задоволенні інших позовних вимог про відшкодування шкоди - відмовити.
Арешт, накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2023 року, на автомобіль «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , шляхом заборони на відчуження та розпорядження скасувати.
Арешт, накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2023 року, на мотоцикл «HONDA cb500, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , шляхом заборони на відчуження та розпорядження скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1