ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3484/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/561/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою відмовлено в задоволенні клопотання останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 08 вересня 2021 року засуджено ОСОБА_6 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.70, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)»звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2023 року ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зазначив, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст досліджених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Зміївського районного суду Харківської області від 08 вересня 2021 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2023 року, якою йому відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, скасувати та задовольнити його клопотання.

В обґрунтування посилається на те, що за час відбування покарання вимоги режиму тримання не порушував; має одне заохочення; не працевлаштований, але приймає активну участь в роботах з благоустрою установи по 2 години на день на безоплатній основі. На час звернення до суду з клопотанням відбув 2/3 призначеного покарання. Має судові витрати по кримінальній справі в розмірі 320,00 гривень, але сплатити їх не має можливості з причини, що від нього не залежить: в установі виконання покарань відсутні кошти для сплати заробітної плати засудженому, інші джерела доходу в останнього відсутні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.81 КК України та правовими позиціями, викладеними в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Згідно до приписів ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_6 засуджений вироком Зміївського районного суду Харківської області від 08 вересня 2021 року за ч.3 ст.15, ч.1 ст.70, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» та станом на час звернення до суду із клопотанням засуджений дійсно відбув більше двох третин строку покарання.

Разом з тим, згідно матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_6 з 30 квітня 2021 року перебуває в місцях позбавлення волі, під час тримання в державній установі «Харківський слідчий ізолятор (№27)» характеризувався посередньо, порушення режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 05 травня 2022 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)». За час відбування покарання характеризується посередньо, порушення режиму тримання не допускає, стягнень не має; заохочувався один раз; на виробництві установи не працевлаштований, до праці ставиться посередньо, залучається до робіт з благоустрою установи; до виконання робіт ставиться посередньо.

За висновком характеристики засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування до нього умовно-дострокового звільнення, відповідно до ст. 81 КК України передчасно.

За даними довідки про працевлаштування, засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» до оплачуваних робіт не залучався.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні подання слід відмовити.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що утримання від порушень правил внутрішнього розпорядку є прямим обов`язком засудженого, передбаченим ст.107 КВК України, та не є підтвердженням того, що він повністю став на шлях виправлення.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані щодо засудженого матеріали та прийняв законне і обґрунтоване рішення про відсутність правових підстав для застосування щодо останнього ст.81 КК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що 29 травня 2024 року засуджений ОСОБА_6 був звільнений за відбуттям строку покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від16 листопада 2023 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4