Справа № 734/891/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/718/24
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченої ОСОБА_6

її захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Козелецьким районним судом Чернігівської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 25 січня 2021 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 червня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і жительки АДРЕСА_1 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , громадянки України, непрацюючої, одруженої, з повною загальною середньою освітою, раніше неодноразово судимої Козелецьким районним судом Чернігівської області:

09 вересня 2011 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнилася 02 липня 2014 року, на підставі пункту «в» ст.4 Закону України «Про амністію у 2014 році»;

21 січня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, звільнилася по відбуттю строку покарання 04 вересня 2020 року,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

а також, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_3 , фактично проживав по АДРЕСА_4 , одруженого, із середньою освітою, інваліда 3 групи, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

ОСОБА_9 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, яке призначено за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 січня 2024 року у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, окрім житла, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна, окрім житла.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 28 серпня 2023 року, зарахувавши в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 січня 2024 року.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 ухвалено не обирати до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів, у розмірі 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) гривня 40 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів у розмірі 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) гривня 40 копійок.

Арешт на речі та грошову банкноту, накладені ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 січня 2021 року скасований.

Питання про долю речового доказу вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_6 , яка має не зняту та не погашену судимість за вчинення майнових злочинів, повторно 24 січня 2021 року у вечірній час попередньо домовилася з ОСОБА_9 про відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 24 січня 2021 року приблизно о 18:40 год. підійшли до потерпілої ОСОБА_10 , яка йшла по АДРЕСА_1 та неподалік будинку, 32 ОСОБА_9 відкрито вирвав у потерпілої з руки металевий візок, вартістю 116 грн. 33 коп., на якому знаходилася сумка з логотипом «Ашан», жіноча шкіряна сумка, вартістю 795 грн., сірий гаманець, вартістю 185 грн. 73 коп. та 2 пари жіночих рукавичок, вартістю 102 грн. 50 коп. та перебували продукти харчування, а саме: шиї курячі вагою 408 г, вартістю 11 грн. 85 коп., сметана «Яготинська 15%» вагою 350 г, вартістю 27 грн. 32 коп., крильця курячі охолоджені вагою 574 г, вартістю 39 грн. 60 коп., 8 пакетів крупи кукурудзяної «Повна Чаша» вагою 800 г, загальною вартістю 107 грн. 38 коп., капуста «Білоголова» вагою 1,656 кг, вартістю 8 грн. 33 коп., 2 пакети крупи кукурудзяної вагою 1 кг кожний, загальною вартістю 31 грн. 04 коп., цукор вагою 1 кг вартістю 21 грн. 89 коп., соус український класичний «Повна Чаша»» вагою 485 г вартістю 15 грн. 59 коп., 2 пакети пластівців вівсяних «Повна Чаша» вагою 400 г кожний, загальною вартістю 15 грн. 18 коп., перець солодкий «Капі» вагою 78 г, вартістю 6 грн. 82 коп., яблука «Повна Чаша» вагою 454 г, загальною вартістю 8 грн. 72 коп., яйця курячі 10 шт., вартістю 30 грн. 76 коп., мед липовий вагою 312 г, вартістю 46 грн. 49 коп. та грошові кошти у сумі 1170 грн., з викраденим відійшов на деяку відстань і чекав ОСОБА_6 , а ОСОБА_6 , продовжуючи злочинний умисел, почала обшукувати потерпілу, наносити удари рукою по руках потерпілої та штовхати, тобто застосувала насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, вимагаючи при цьому віддати гроші. Після повідомлення потерпілої, що всі її гроші знаходяться у викраденій сумочці, ОСОБА_6 залишила місце вчинення злочину та підійшовши до ОСОБА_9 , пішла разом з ним у невідомому напрямку.

У подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_9 розпорядились викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_10 , матеріальну шкоду на загальну суму 2740 грн. 59 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок суду фактично змінити в частині призначеного покарання в бік пом`якшення.

Мотивує тим, що пограбування потерпілої було скоєне внаслідок складного матеріального становища, пов`язаного з власними потребами на лікування та лікування чоловіка, що викликані супутніми віковими хворобами. Проте, посилаючись на положення ст.ст. 66, 69 КК України просить не призначати покарання у виді штрафу.

Заслухавши доповідача, обвинувачену, яка просила пом`якшити призначене їй покарання, врахувавши обставини викладені у апеляційній скарзі, а також звільнити від сплати процесуальних витрат, її захисника, який підтримав вимоги скарги його підзахисної, прокурора, яка заперечувала проти доводів обвинуваченої, мотивуючи тим, що судом були враховані всі обставини, з якими закон пов`язує призначення покарання, що і дало підстави для призначення мінімального строку покарання, зважаючи на характер вчиненого кримінального правопорушення, законних підстав для звільнення від сплати процесуальних витрат не вбачала, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину, при наявності не знятої та не погашеної судимості за вчинення майнових злочинів, повторно, за попередньою домовленістю, вчинення пограбування, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров"я потерпілої, а саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, зібраним доказам та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, обставин, які б істотно знижували ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення для призначення більш м`якого покарання ніж визначив суд першої інстанції, встановлено не було. Не наведено таких обставин і в апеляційній скарзі.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки, вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що відповідно до положень ст. 12 КК України, злочин є тяжким, обставини, за яких воно було вчинене, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за вчинення майнових злочинів, у тому числі за відкрите викрадення чужого майна, при цьому, відбувши покарання - на шлях виправлення не стала, та знову вчинила новий умисний тяжкий злочин.

Крім цього, як вірно акцентував у вироку суд першої інстанції, обвинувачена не працює, за віком обвинувачена є достатньо молодою особою (1983 року народження), працездатного віку, без тяжких захворювань, оскільки протилежне не підтверджується документально і таких даних не було надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій. Також місцевим судом враховано, наявність обставини, що пом`якшує покарання - це щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, посередню характеристику за місцем проживання, зміст досудової доповіді, згідно з якою виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волів або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Отже, призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував не лише категорію злочину та обставини за яких його було вчинено, а й усі характеризуючи особу дані, призначивши при цьому мінімальне покарання визначене санкцією інкримінованої статті.

Вказуючи на суворість призначеного судом покарання, обвинувачена не наводить жодної обставини, яка б спростувала висновки суду в цій частині.

Також важливим фактором при призначенні ОСОБА_6 покарання саме в розмірі визначеного судом є те, що особа звільнившись по відбуттю покарання у виді арешту, належних висновків для себе не зробила та знову стала на злочинний шлях, а тому покарання у вигляді позбавлення волі буде сприяти її виправленню та запобіганню вчиненню інших злочинів, що і є метою покарання, визначеною у ст. 50 КК України.

На думку колегії суддів, за встановлених обставин, призначення ОСОБА_6 більш м`якого виду чи розміру покарання, як про це просить сторона захисту, не буде дієвим у даному випадку, не сприятиме виправленню винного та не буде ефективним у досягненні мети покарання, не сприятиме виправленню винної та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Витрати, пов`язані із залученням експерта, відповідно до п.3 ст. 118 КПК України, віднесені до процесуальних витрат, які у разі засудження особи за вчинення кримінального правопорушення, покладаються на засуджену особу. З урахуванням характеру злочину, особи обвинуваченої, яка офіційно не працює, не займається будь-якою корисною працею, втретє притягується до кримінальної відповідальності, а тому відсутні правові підстави для віднесення процесуальних витрат за рахунок держави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4