Номер провадження: 11-сс/813/1721/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2024 року про застосуваннязапобіжного заходу у вигляді застави в рамках кримінального провадження № 0001172 від 18.10.2024 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 та застосовано щодо нього запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, строком до 19.12.2024 року, в межах строку досудового розслідування, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

1. прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою;

2. не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

3. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4. утримуватися від спілкування зі свідками, іншими підозрюваними в рамках даного кримінального провадження;

5. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6. носити електронний засіб контролю.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати і постановити нову, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на 2 місяці, у межах строку досудового розслідування, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступної доби; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за кожною вимогою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що підозрюваний погоджується із підозрою, співпрацює з органом досудового розслідування, має намір відшкодувати шкоду, завдану кримінальним правопорушенням і щиро розкаюється.

Доказів існування ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні слідчому судді не надано.

Слідчим суддею не взято до уваги, що ОСОБА_7 раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, є добропорядним громадянином із стійкими соціальними зв`язками, при визначенні розміру застави не взято до уваги його майновий стан.

Апеляційний розгляд справи проведений за відсутності підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , яка належним чином повідомлена про місце та час апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилась, клопотань про відкладення судового розгляду не подавала.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи викладене, апеляційний суд, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, продовжив апеляційний розгляд за відсутності прокурора та захисника.

Враховуючи неявку учасників процесу в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є надуманими і суперечать фактичним обставинам справи.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З матеріалів провадження вбачається, що Слідчим відділом Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001172 від 18.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку жовтня 2024 року, точні дата та час під час досудового розслідування не встановленні, ОСОБА_9 переглядаючи телеграм канали побачив оголошення про можливість заробітку. В подальшому, ОСОБА_10 за допомогою месенджерів в телеграм каналі здійснив переписку з невстановленою особою, яка запропонувала здійснювати пошкодження чужого майна в м. Одесі, за що ОСОБА_9 отримає 200 000 гривень, при цьому останньому необхідно знайти спільників, які йому допоможуть здійснювати пошкодження чужого майна.

В подальшому, в середині жовтня 2024 року, ОСОБА_9 отримав смс-повідомлення, в якому було вказано місце вчинення пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а сааме вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 та спосіб його пошкодження, а саме шляхом занесення до вхідних дверей автомобільної покришки, її полиття заздалегідь заготовленою паливно-мастильною сумішшю та подальшому запаленню. В свою чергу, невстановлена особа наголосив про те, що ОСОБА_9 , повинен скинути йому за допомого мобільного телефону відео способу пошкодження чужого майна шляхом підпалу.

Далі, ОСОБА_9 діючи відповідно вказівкам організатора пошкодження чужого майна, вибрав осіб які здійснять пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме своїх знайомих - ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , з якими домовився про спосіб виконання, а саме 16.10.2024 ОСОБА_9 та ОСОБА_7 повинні приїхати в м. Одесу, де повинні здійснити огляд місцевості для вчинення кримінального правопорушення, а 17.10.2024 до них повинен приєднатися ОСОБА_11 та допомогти вчиненню пошкодження чужого майна шляхом підпалу.

З метою реалізації злочинного наміру ОСОБА_9 , розподілив заздалегідь підготовлені ролі, а саме: ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , з метою конспірації, а саме в нічний час, піти на місце вчинення злочину та вчинити пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а ОСОБА_9 повинен їх дії корегувати в разі необхідності.

Реалізуючи свій злочинний намір, 18.10.2020 року біля 03.00 години, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_9 , прибули до місця скоєння злочину а саме: за адресою: АДРЕСА_4 , де знайшли гумову покришку від автомобіля та занесли її на тамбурну площадку розташовану у другій парадній на другому поверсі будинку АДРЕСА_4 , а саме неподалік квартири АДРЕСА_5 з метою подальшого пошкодження майна шляхом підпалу. В подальшому, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 за допомогою паливно-мастильної суміші облили раніше вказану автомобільну шину та здійснили підпал її, в подальшому впевнившись в загорянні, ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_9 здійснив відео фіксації вчинення ними кримінального правопорушення, після чого покинули місце вчинення злочину. Далі, ОСОБА_11 за допомогою телефону перекинув звіт з відеозаписом невстановленій особі.

За вищевикладених обставин, 19.10.2024 ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, дослідженими судом 1-ої інстанції та перевіреними під час апеляційного розгляду та учасниками провадження не оскаржується.

Відмовляючи в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 та застосовуючи щодо нього запобіжний захід у вигляді застави, слідчий суддя вказав, що стороною обвинувачення не надано будь-яких належних даних, які б підтверджували, що відносно підозрюваного можливо застосувати домашній арешт за адресою його проживання, так як не доведено, кому належить означений об`єкт нерухомого майна, за яким прокурор просить застосувати запобіжний захід, на підставі чого підозрюваний мешкає за зазначеною їм адресою, та чи мешкає взагалі, (адреса за якою прокурор просить застосувати запобіжний захід домашній арешт визначена лише зі слів підозрюваного), та чи відомо власнику житла, що розглядається питання щодо застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, і чи не заперечує власник проти цього.

Не спростовані такі висновки слідчого судді і в апеляційній скарзі.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваний погоджується із підозрою, співпрацює з органом досудового розслідування, має намір відшкодувати шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, щиро розкаюється, а також про те, що доказів існування ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні не надано, апеляційний суд їх відхиляє, з огляду на наступне.

Так, слідчий судя врахував, що досудове розслідування перебуває на своєму початковому етапі, оскільки 19.10.2024 ОСОБА_7 було затримано у порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру, а тому на даний час у вказаному кримінальному провадженні не встановлені всі особи, причетні до вчинення означеного кримінального правопорушення і для уникнення покарання за ймовірне скоєння злочину, підозрюваний може самостійно, або за допомогою іншого учасника знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення для досудового розслідування, у зв`язку із чим слідчий суддя прийшов до переконання про обґрунтованість доводів сторони обвинувачення щодо існування, ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, оскільки на теперішній час в рамках даного кримінального провадження обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри в тому числі ґрунтується на показаннях свідків, які безпосередньо не допитувалися судом, в зв`язку з чим, такими показаннями у випадку направлення обвинувального акту до суду, суд не зможе обґрунтовувати свої процесуальні рішення, з огляду на те, що анкетні дані свідків відомі підозрюваному, оскільки додатки до даного клопотання вручені стороні захисту, слідчий суддя також приходить до переконання про існування в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливого незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків в рамках кримінального провадження.

Слідчий суддя також прийшов обгрунтованого висновку про наявність існування в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваного також на інших підозрюваних в рамках даного кримінального провадження.

Щодо впливу на іншого підозрюваного ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , то існування такого ризику, на переконання слідчого судді, обумовлюється фактичними обставинами даного кримінального провадження, як вони викладені у такому клопотанні. Зокрема, слідчий суддя бере до уваги, що останнім також інкримінується ймовірне вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Так, приймаючи рішення щодо застосування розміру застави до підозрюваного слідчий суддя послався на приписи ст. 182 КПК України, зокрема, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину (до даної категорії належить підозрюваний), складає від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вказаний розмір застави, в повному обсязі здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків з огляду на наступне.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на п. 3 ст. 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

При цьому, апеляційний суд враховує обставин вчиненого кримінального правопорушення, шкідливі наслідки у виді завданої злочином майнової шкоди, розмір якої на даний час встановлюється органом досудового розслідування, дані про особу підозрюваного та ризики, передбачених ст. 177 цього Кодексу та приходить до висновку, що максимальний розмір застави, як запобіжний захід, з огляду на тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, достатньою мірою зможе гарантувати виконання ОСОБА_7 , покладених на нього процесуальних обов`язків.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що домашній арешт є більш суворим запобіжним заходом порівняно із заставою, оскільки передбачає значне обмеження свободи пересування підозрюваного. Він полягає у забороні залишати житло цілодобово або у визначений період доби, і накладає певні обов`язки, як-от заборону спілкування з конкретними особами. Натомість, застава лише забезпечує матеріальну гарантію дотримання процесуальних зобов`язань без фізичного обмеження пересування, тому, в апеляційній скарзі сторона захисту фактично заявляє вимоги про погіршення становища підозрюваного, що на думку апеляційного суду, не відповідає його інтересам.

Таким чином, враховуючи, що слідчий суддя не мав можливість обрати більш тяжкий запобіжний захід ніж зазначений стороною обвинувачення, а обрання домашнього арешту є неможливим, тому апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про можливість обрати менш тяжкий запобіжний захід у вигляді застави в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу.

Твердження сторони захисту про неврахування даних про особу підозрюваного, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки всі дані про його особу були враховані при постановленні судового рішення, а нових документів щодо інших даних про особу ОСОБА_7 на підтвердження вказаних доводів, захисником не надано.

З урахуванням того, що апеляційний суд перевіряє ухвалу слідчого судді на момент її постановлення, приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, дають достатні підстави вважати, що на дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 о підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 19.12.2024 року, в межах строку досудового розслідування, у кримінальному провадженні, № 0001172 від 18.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4