Справа № 459/2852/21
Провадження № 1-кп/459/439/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Шептицькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160 від 07.04.2021 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, українця, громадянина України, приватного підприємця, з вищою освітою, розлученого, раніше несудимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 31.03.2021 близько 16 години, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, знаходячись на перехресті вулиць Стрілецька і Довбуша у м. Червонограді Львівської області, з метою відкритого викрадення чужого майна, використовуючи металевий гайковий ключ, розбив переднє ліве вікно автомобіля NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому на той момент знаходилась ОСОБА_7 , після чого, відкрито, шляхом ривка, вирвав із рук потерпілої ОСОБА_7 жіночу сумку темно-синього кольору вартістю 266 гривень 67 копійок та належні їй речі, які знаходились в сумці, а саме: паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків, виданий на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 та страховий поліс на автомобіль NISSAN X-TRAIL державний номерний знак НОМЕР_1 , мобільний телефон «Samsung» серії «Galaxy A7» моделі «SM-A100F» IMEI НОМЕР_3 вартістю 1 466 гривень 67 копійок, гаманець вартістю 280 гривень, а також банківські картки (картка «Ощадбанку» № НОМЕР_4 , картка «Ощадбанку» № НОМЕР_5 та одна картка «Приватбанку Універсальна» № НОМЕР_6 ) та 15 000 гривень, які знаходились в гаманці. Після чого, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, не реагуючи на зауваження потерпілої повернути вищевказане майно, втік з ним з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 17 013 (сімнадцять тисяч тринадцять) гривень 31 копійку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому заперечив у повному обсязі та суду повідомив, що разом із дружиною ОСОБА_7 спільно проживали з 2000 року. За час подружнього життя (особливо протягом останніх 10 років) неодноразово відбувалися сварки, проте подружжя проживало разом, вели спільний побут та мали розділені обов`язки (наприклад: хтось забирає дітей, відводить та забирає із гуртків). Інколи після конфліктів обвинувачений міг певний період проживати у батьків. З фінансової сторони у подружжя був спільний бюджет, бо мали спільний бізнес (придбавався товар великими партіями, а згодом продавався дрібними кількостями. Обвинувачений являється ФОП. 31 березня 2021 року о 6,00 годині обвинувачений поїхав в село Хлівчани сіяти сою, а дружина та діти залишились вдома. В цей день близько 12:00 години до нього зателефонував син та повідомив, що ОСОБА_7 збирає речі, оскільки бажає покинути його та розлучитися. Обвинувачений розхвилювався та поїхав додому у м. Червоноград, бажаючи розібратися у ситуації. Разом з ним поїхав свідок Мацях його колега по роботі. Під`їжджаючи до подвір`я, побачив автомобіль дружини, припаркований на вулиці. В будинку перебувала дружина, а син з своєю дівчиною були на подвір`ї. Обвинувачений помітив, що дружина вийшла з будинку із задньої сторони і підбігла до свого автомобіля, сіла в нього та поїхала. Обвинувачений поїхав за нею на своєму автомобілі для того, щоб поговорити. Він переслідував потерпілу, їхав за нею та в процесі цього «притерся» своїм автомобілем до її авто. Потерпіла не впоралась із керуванням та на вул. Довбуша заїхала на бордюр, зупинилася та вперлась в паркан. Обвинувачений припаркувався одразу за автомобілем потерпілої. Він вийшов із автомобіля, підійшов до нього та почав стукати в бокове переднє ліве скло її автомобіля. В цей момент потерпіла розмовляла по телефону та не відповідала на дії обвинуваченого, у зв`язку з чим він почав погрожувати їй, що розіб`є скло. Обвинувачений пояснив, що такі його дії були спровоковані тим, що він хотів дізнатись, що відбувається. Також він зауважив, що був на емоціях та розмовляв на підвищених тонах. Оскільки рукою обвинувачений не зміг розбити скло, він взяв ключ-тріскачку (накидний змінний) та розбив переднє ліве вікно автомобіля потерпілої. В цей момент потерпіла нахилилась на праве переднє сидіння та ушкоджень не отримала. Після цього обвинувачений зрозумів, що його дружина розмовляє із поліцією. Потерпіла продовжувала не реагувати на намагання обвинуваченого порозмовляти, а тому він вирішив забрати її сумку (темного кольору (синього або коричневого) розміром 45х50 см). Сумку забрав, оскільки припускав, що вона могла забрати з дому установчі документи спільної фірми, а також для того, щоб потерпіла не їхала далі, а повернулась до будинку і вони мали змогу порозмовляти. Обвинувачений сумку поклав в свою машину та поїхав додому, де залишилися син з дівчиною та його знайомий Мацях. Повернувшись додому обвинувачений виявив, що сейф пустий, установчі документи відсутні. Згодом син йому розповів, що ОСОБА_7 речі з дому забирала двічі, а саме вперше забирала гроші та коштовності, а вдруге - дитячі речі. ОСОБА_4 попросив ОСОБА_8 забрати із його автомобіля речі, в тому числі і вищевказану сумку потерпілої, що він і зробив та в подальшому поїхав по своїх справах. Обвинувачений зауважив, що в сумці потерпілої були ключі, один з телефонів дружини, документи, гаманець, в якому була незначна сума грошей. Інших грошей (близько 70 тис грн та долари США), про які заявляє потерпіла не було. Не помітити такої суми грошових коштів він не міг би, оскільки шукав в сумочці технічний паспорт. Згодом прийшли працівники поліції та відібрали в обвинуваченого пояснення. ОСОБА_4 повернув дружині в присутності свідків сумку, гаманець з грошима, банківські картки, телефон, документи, ключі, проте при передачі сумки така не оглядалася; ні акт, ні будь-який інший документ не підписувався. Також обвинувачений зауважив, що на місці повернення сумки питання про повернення чи про наявність у ній грошових коштів, про які заявляє потерпіла, не ставилося. Саме в цей день обвинувачений дізнався, що потерпіла подала до суду позовну заяву про розлучення. До даної події жодних розмов про розлучення не було. Подружжя розмовляло лише про погану поведінку обвинуваченого, про те, що останній не приділяє достатньої уваги сім`ї. Потерпіла казала, що має намір розлучитись, але про те, що була подана така заява про розірвання шлюбу обвинуваченому не було відомо. ОСОБА_4 не був згідний на розлучення, оскільки бажав зберегти сім`ю, бо у них є троє дітей. Подружжя відвідувало психолога, проте це результатів не дало. Серед іншого обвинувачений суду повідомив, що у нього з дружиною станом на 31.03.2021 був спільний бюджет, гроші тримали у сейфі. У лютому 2021 року обвинувачений взяв кредит на суму 2 млн. грн на поповнення обігових коштів (купили два туристичних автобуси та закупили міндобрива та насіння, оскільки вирішили займатися землею, щоб в майбутньому отримати дохід, а також деяка сума коштів була перерахована на картку потерпілої). Дружина давала згоду на отримання кредиту. Окрім цього, обвинувачений звернув увагу суду на те, що прямого умислу на викрадення майна він не мав, як і корисливого мотиву. Також обвинувачений вважає, що вищевказане майно не є чужим, а являється спільним майном подружжя. Цивільний позов заперечував, не погоджувався з таким. Просив його виправдати, оскільки вважає, що не вчиняв вищевказаного кримінального правопорушення.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення не визнав, його вина повністю та об`єктивно підтверджується показами потерпілої та свідків, а саме:

- потерпіла ОСОБА_7 суду повідомила, що обвинувачений являється її колишнім чоловіком, вони з 2000 року проживали разом у спільному будинку та вели спільний побут, проте був період коли вони разом не проживали через суперечки. Розлучилися 10.08.2021. Після повернення ОСОБА_4 додому він проживав на другому поверсі в окремій кімнаті. Потерпіла зауважила, що їхні відносини були хорошими до моменту, коли вона погодилась підписати договір поруки для взяття кредиту на бізнес, яким займався її колишній чоловік (агробізнес). Після підписання вищевказаних документів чоловік почав погрожувати їй та тримати її в страху. Потерпіла пригадала, що навіть були випадки коли він чекав її вдома із зарядженою рушницею та писав «посмертні» записки, у зв`язку з чим ОСОБА_7 подала документи на розлучення. Чоловіку це не сподобалось і він сказав забирати свої речі та залишити дітей. Потерпіла вирішила забрати дітей та поїхати до батьків, які проживали недалеко. В цьому їй допомагав старший син та його дівчина, яка на той момент проживала з ними. Напередодні вона забрала найнеобхідніші речі, а 31.03.2021 вдруге повернулась до будинку за іншими речима. Про це дізнався обвинувачений, приїхав додому та почав гримати в двері, вимагаючи відчинити їх, а згодом і вибивати двері. Потерпіла злякалася, вилізла через вікно з будинку на вулицю, сіла у свій автомобіль та почала їхати, не бажаючи спілкуватися з обвинуваченим. ОСОБА_4 почав наздоганяти потерпілу на своєму автомобілі та підрізати її машину з різних боків, тому ОСОБА_7 зателефонувала в центр захисту за допомогою в службу 102, оскільки переживала за себе та дітей. Потерпіла зауважила, що телефонну розмову з працівником полії пригадує частково, пам`ятає, що описувала події, які відбувались. Пригадала, що «автомобільні перегони» тривали 5-7 хвилин та подію бачили свідки. На перехресті вулиць Довбуша та ОСОБА_9 в її машині майже відлетіло колесо, машина поламалася та зупинилася. Автомобіль обвинуваченого знаходився позаду автомобіля потерпілої (1-2 м зі зміщенням). В цей час її чоловік вибіг із своєї машини та почав смикати за ручку дверей її автомобіля, але двері були заблоковані. Тоді обвинувачений почав ліктем/рукою стукати у вікно її автомобіля. Згодом із багажника свого автомобіля взяв «ріжковий» ключ та розбив скло у передньому лівому вікні в її автомобіля та відкрив водійські двері автомобіля. Сама ж ОСОБА_7 перелізла на переднє пасажирське сидіння, на якому була її сумка, щоб втекти. Обвинувачений зловив її за ногу та за сумку, в якій знаходились її особисті речі. Ногу потерпіла вирвала з його рук, а от сумку висмикнути не вдалося. Обвинувачений сумку забрав та пішов у свій автомобіль. Потерпіла зауважила, що сумка була темного синього кольору та у ній були документи (паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, посвідчення водія, видані на її ім`я, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс на автомобіль NISSAN X-TRAI)L, мобільний телефон «Samsung» серії «Galaxy A7», грошові кошти у розмірі 71 533 гривні, банківські картки та гаманець, у якому були 300 доларів США, та 15 000 гривень. Грошові кошти у сумі 71 тис. грн, які були згорнуті та перемотані резинкою, потерпіла напередодні позичила у свого знайомого ОСОБА_10 , з яким вона співпрацювала, для оплати накладних та для оплати товару. Побачивши, що на вулиці багато людей, обвинувачений утік із місяця події на своєму автомобілі. Згодом старший син подружжя під`їхав на велосипеді до місця події та з`ясувавши стан потерпілої, поїхав до молодших дітей. В подальшому поліція почала шукати автомобіль обвинуваченого. Лише через декілька днів на зустрічі, при свідках ОСОБА_4 повернув потерпілій сумку, паспорт та інші документи, ключі, банківські карточки, сам гаманець, проте не повернув грошових коштів та телефон. Окрім цього, потерпіла пригадала, що 31.03.2021 подавала заяву в поліції з приводу дій обвинуваченого, а також 02.04.2021 була подана заява про викрадені речі. Потерпіла зазначила, що її зламаний автомобіль забрав евакуатор, який викликав її знайомий ОСОБА_11 , який згодом відвіз її на роботу. Серед іншого потерпіла зауважила, що зверталась до центру соціального захисту, а саме до психолога щодо вчинення домашнього насильства. Цивільний позов потерпіла підтримала, просила його задовольнити;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду повідомив, що являється працівником поліції та пригадує, як у квітні 2021 (точної дати не пригадує) до поліції надійшов виклик про ДТП, що відбулося у м. Червонограді на «старому місті». Приїхавши на виклик, він побачив пошкоджений автомобіль Нісан та схвильовану потерпілу. На місці події складено матеріали розшукового ДТП та потерпілою написану заяву про вчинення домашнього насильства. З обвинуваченим поспілкувались по телефону щодо ДТП, оскільки на місці події його вже не було. В автомобілі було пошкоджено бампер, кузов, а також було вибите скло у передньому лівому вікні дверей водія, яке, як повідомила заявниця, вибив її чоловік. Також потерпіла повідомляла, що її чоловік викрав у неї сумку із її речами, проте які самі речі остання не повідомляла. Свідок додав, що на місці події були приблизно годину - півтори, заяву про викрадення речей не відбирали, хоча потерпіла повідомляла про це. Також свідок пригадав, що на місці події були інші свідки, осіб приблизно 3-4;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який суду повідомив, що працює некомерційним агентом у компанії «Нестле», знайомий з потерпілою по робочих питаннях, оскільки у неї придбавав канцтовари. Свідок пригадав, що позичив потерпілій особисті грошові кошти у розмірі приблизно 70000,00 гривень (у номіналі 500 грн 100 шт., 200 грн - 100 шт.), які були скручені резинкою. Дані грошові кошти були передані потерпілій 29.03.2021 біля магазину АТБ у м. Червонограді під розписку для закупівлі товару. Дані кошти потерпіла поклала у свою сумку. Через деякий час свідок дізнався від потерпілої, що вищевказані грошові кошти викрав її чоловік разом із сумкою. Додав, що раніше кошти потерпілій не позичав, про сімейні проблеми не знав. На час допиту кошти потерпіла свідку не повернула.

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який суду повідомив, що обвинуваченого та потерпілу не знає, проте був свідком подій, які відбулися в березні 2021 року. Свідок в цей день перебував у гостях у ОСОБА_15 і, почувши звук, схожий на ДТП, вийшов на вулицю, де побачив два автомобіля (Мерседес вишневого кольору та джип сірого), а також чоловіка, який намагався розбити вікно в машині сірого (асфальтного) кольору із сторони водія. Спочатку чоловік спортивної статури пробував розбити вікно рукою, а потім взяв предмет схожий на «гайковий» ключ. Автомобілі знаходилися від нього на відстані 15-20 м на перехресті, проте як саме вони були розташовані свідок не пригадав, лише зауважив, що мерседес стояв перед джипом. Коли все закінчилось, жінка вийшла з автомобіля та почала комусь телефонувати. Згодом до неї підійшов чи під`їхав молодий хлопець років 18-20, якого свідок не знав. Чоловік, який розбивав вікно поїхав з місця ДТП, чи мав він щось в руках свідок не пригадує. В подальшому, свідок пішов додому та більше нічого не бачив. Також свідок зауважив, що коли він повернувся на подвір`я, то ОСОБА_15 йому повідомив, що учасники ДТП - це сім`я;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який суду повідомив, що його мати проживає в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а він проживає окремо. В день коли відбулася подія свідок разом із своїм другом ОСОБА_14 перебували в його мами за вказаною адресою. Почувши на вулиці голосний звук (звук удару автомобіля) свідок з другом вийшли на подвір`я будинку та побачили дві машини ОСОБА_16 та Мерседес. Самого удару свідок не бачив. Автомобілі знаходились ліворуч від нього на перехресті вулиць Довбуша та ОСОБА_9 , а саме: ОСОБА_17 був ближче до вул. Довбуша, а Мерседес - на самому перехресті. Нісан стояв перед Мерседесом. Із одної з машин вийшов ОСОБА_4 і почав бити рукою (кулаком) у вікно водійської дверки автомобіля Нісан, а згодом взяв гайковий ключ з багажника свого автомобіля та розбив скло у водійській дверці. З машини він дістав чорну жіночу сумку, сів у свій автомобіль Мерседес та поїхав. Тоді через пасажирські двері вийшла з машини потерпіла ОСОБА_7 і почала кудись телефонувати. Їх свідок знав, оскільки це були батьки його друга ОСОБА_18 , з яким вони колись дружили, проте зараз уже не підтримують відносин. Свідок до них не підходив, оскільки не хотів втручатись у їхні сімейні проблеми. Через деякий час до потерпілої під`їхав її син ОСОБА_18 , а згодом і поліція. Також свідок зауважив, що лише через два тижні після події він побачив сина потерпілої ОСОБА_18 і повідомив йому, що бачив цей конфлікт, у зв`язку з чим ОСОБА_18 попросив надати свідчення у поліції щодо події;

- показаннями свідка ОСОБА_19 працівника поліції, який суду повідомив, що у 2021 році надійшов виклик на 102 про ДТП та потерпіла повідомляла, що її переслідує чоловік. Приїхавши на «старе місто» у м. Червонограді свідок побачив, що там вже знаходилась слідчо-оперативна група. Також пригадав, що на перехресті вулиць стояв автомобіль (здається джип) і у нього було розбите переднє ліве вікно дверей автомобіля із сторони водія, чи були інші пошкодження не пригадує. Другого автомобіля учасника ДТП не було. На місці події знаходились потерпіла та інші особи. Вона повідомляла, що чоловік забрав її сумку. Свідок також зауважив, що він відбирав пояснення у очевидців, потерпілої та розшукував другий автомобіль (другого учасника ДТП). Крім цього додав, що свідок займався виключно ДТП, а слідчо-оперативна група займалась іншими питаннями. Вирішення питання чи мало місце вчинення кримінального правопорушення належало до компетенції його керівника;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який суду повідомив, що знайомий з потерпілою десь 15 років, оскільки разом працювали. Пригадав, що весною 2021 року стався конфлікт між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , після чого вони розлучилися. Після конфлікту машина потерпілої була розбита. Свідок возив потерпілу на її зустрічі із адвокатами, у поліцію безкоштовно, оскільки у неї сталось біда, а саме обвинувачений розбив їй вікно та викрав її сумку. ОСОБА_23 ситуацію він знає із слів потерпілої. Свідок з потерпілою є кумами. Також додав, що працював більше з обвинуваченим, оскільки був його водієм. Крім цього свідок повідомив, що чоловік на зустрічі з адвокатами віддав потерпілій темну жіночу сумку, проте потерпіла повідомляла, що там не було грошей та ключів;

- показаннями свідка ОСОБА_24 , який суду повідомив, що знає ОСОБА_7 , оскільки вона є його клієнткою близько 8 років, а обвинуваченого не знає (бачив його лише кілька разів). 31.03.2021 увечері свідок мав зустрітися із п. Галиною, яка повинна була віддати йому борг (гроші) за товар (побутову хімію). Проте, ближче до вечора вона зателефонувала свідку та повідомила, що на неї напав її чоловік та викрав усі гроші, тому просила відтермінувати повернення боргу. Пізніше потерпіла повернула борг, але коли саме свідок не пригадав (можливо вересень-жовтень 2021), сума боргу становила 71 533 грн;

- показаннями свідка ОСОБА_25 , який суду повідомив, що ОСОБА_18 є його сусідами. 31.03.2023 він вийшов з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по вул. Йосифа Сліпого і до нього підбігли діти, які сказали, що на перехресті відбулася аварія, тому повертаючись додому він поїхав вниз по вулиці, щоб об`їхати перехрестя, де відбулося ДТП. Об`їжджаючи його, він побачив, що стояло дві машини Нісан та Мерседес: попереду була машина пані ОСОБА_21 , а пан ОСОБА_22 у своєму автомобілі був позаду та «підтиснув» авто потерпілої під пліт (бетонний стовп) (в`їхав в Нісан), авто були в одному напрямку. У Нісана була здерта вся бокова частина та розбите вікно передньої лівої водійської дверки. Спершу з місця події поїхав обвинувачений, а потерпіла залишилась та чекала приїзду працівників поліції. ОСОБА_26 потерпілої хотіли відсунути, проте у ній заклинило колесо, лише згодом це вдалось зробити. ОСОБА_21 забирала з своєї машини речі, коробки, щось загорнуте у білий папір, проте стверджувати, що там були гроші свідок не може. Згодом приїхав евакуатор. Під`їжджаючи до свого будинку, свідок по дорозі побачив сина ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Також свідок додав, що не бачив на дорозі нікого з людей, про те чи був хтось на подвір`ї він не може стверджувати;

- показаннями свідка ОСОБА_27 , який являється сином ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та який разом із батьками, молодшою сестрою та братом проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Свідок повідомив, що напередодні події батько агресивно себе поводив у відношенні до мами, а саме: погрожував, що виселить їх усіх з будинку. Тому 31.03.2021 мама зібрала свої речі, речі молодшого брата та сестри і відвезла їх до бабусі з дідом, які проживають на АДРЕСА_3 . Згодом приблизно в обід ОСОБА_7 повернулась додому (в будинок, що АДРЕСА_1 ) по інші речі. Приблизно через годину повернувся додому із села батько, який майже все літо там проводив і займався сільськогосподарськими справами. Він повернувся не сам, а із ОСОБА_28 , який йому допомагав у справах. ОСОБА_4 був агресивно налаштований і намагався зайти до будинку, але свідок зачинив двері на ключ для безпеки мами. В цей час мама свідка (потерпіла) вистрибнула через вікно першого поверху та сіла в свою машину «Nissan Х-Trail», яка була припаркована на дорозі перед машиною батька. Побачивши це, батько почав стукати ліктем по вікні її автомобіля, але мамі вдалось втекти із подвір`я та поїхати. Він одразу на своєму автомобілі ОСОБА_29 поїхав за нею, переслідував її. Свідок сів на свій велосипед та поїхав за ними. Доїхавши до вул. Довбуша він побачив, що сталось ДТП на перехресті вулиць Стрілецька і Довбуша, а саме машина його матері була побита, її колесо вперлось у бордюр. Батька машина стояла позаду з правої сторони та приперла машину його матері. Батько вийшов із машини, взяв із багажника автомобіля ключ (гайковий), розбив вікно водійських дверей автомобіля потерпілої, взяв темно синю сумку мами, сів у свій автомобіль і поїхав на своїй машині з місця події. Свідок зауважив, що на самому перехресті вулиць нікого не було, лише по дорозі бачив ОСОБА_30 і запитав його чи не проїжджали повз нього автомобілі, а він повідомив, що бачив як його батько доганяв його маму. Також самого моменту зіткнення свідок не бачив, лише пригадує, що місце зіткнення було приблизно на відстані 20 м від будинку Реймана. Також свідок зауважив, що коли його батько вибивав скло у дверях автомобіля, в цей момент проїжджав повз його друг Назар Конет. Що робила в цей час його мама свідок не бачив, бо у машині тоноване скло. Лише після того, як батько поїхав, мама вийшла із машини із пасажирської передньої сторони і сіла на бордюр. Після цих подій до них вийшла власниця будинку, неподалік якого відбулася подія, ОСОБА_31 , а потім підійшов і його знайомий ОСОБА_15 . Згодом (орієнтовно за 10 хвилин) повернувся ОСОБА_32 . Також свідок зауважив, що його мама точно мала сумку з собою, бо вона завжди із нею ходить і у неї там знаходилися ключі, банківські картки, гроші та інші речі. Ще там були кошти на закупівлю товару (орієнтовно 70 тис. грн), які вона взяла у будинку в сейфі та поклала у свою сумку (свідок це бачив). Серед іншого свідок повідомив, що батько з січня 2021 із ними не проживав, тому свідок вважає, що кошти, які були у сейфі і які взяла мама - це виключно її кошти. Разом з цим, його батько інколи залишався ночувати з ними в будинку, оскільки це його власність. Зауважив, що у них в будинку є два сейфи: один із зброєю, а інший із грошима. Щодо документів не пригадує чи вони зберігались у сейфі. Додав, що після даної події спілкувався із батьком і той йому повідомив, що так вчинив через те, що ОСОБА_7 хоче його покинути. На час події батьки були одружені. Після події свідок із братом, сестрою та мамою проживали у бабусі з дідусем. Також свідок зауважив, що приїжджав на місце події та запитував людей про те, хто що бачив;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який суду повідомив, що обвинувачений є його знайомим і потерпілу свідок також добре знає. В березні 2021 року він разом із ОСОБА_4 були у селі на городі, проте до останнього передзвонив син та повідомив, що ОСОБА_33 виселяється із будинку. Відтак, вони вирішили поїхали до ОСОБА_34 . Приїхавши, обвинувачений припаркував свій автомобіль позаду автомобіля потерпілої на подвір`ї, а сам пішов до хати. Свідок бачив як потерпіла вискочила із вікна, сіла в своє авто ОСОБА_16 та поїхала. В слід за нею поїхав обвинувачений на своєму автомобілі Мерседесі. На подвір`ї залишився ОСОБА_8 , син обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_18 та його дівчина. Син ОСОБА_18 поїхав за батьками. Що там відбувалося свідку невідомо. Через деякий час (20-25 хв) прийшов ОСОБА_22 та повідомив, що машина поламана, не заводиться і попросив свідка принести цінні речі з його автомобіля, який був припаркований на сусідній вулиці. З автомобіля свідок забрав жіночу сумку. Він відкрив цю сумку і туди поскладав: страхівку, блокнот, печатку та якісь документи. Всі речі заніс у будинок та віддав ОСОБА_22 . Гайкового ключа свідок не бачив, а також не бачив у сумці грошових коштів, перемотаних резинкою;

- показаннями свідка ОСОБА_35 , який суду повідомив, що у 2021 працював у секторі дізнання Червоноградського РВП і до них у поліцію надійшло повідомлення, що в АДРЕСА_1 сталась подія щодо пошкодження авто. За вказівкою чергового свідок разом із оперативним працівником та водієм виїхали на місце події. Там перебувала потерпіла та її пошкоджений автомобіль (з ознаками ДТП). Під час розмови з потерпілою було встановлено, що її чоловік здійснив наїзд на її транспортний засіб, погрожував їй. Він залишив місце ДТП. Чи повідомляла потерпіла свідку про викрадення її сумки свідок не пригадав, проте повідомив, що потерпіла повідомляла, що чоловік забрав якісь документи. Також свідок пригадав, що оскільки ним не було встановлено ознак кримінального правопорушення, то було викликано працівників Червоноградського РВП щодо дорожньо-транспортної пригоди. Після їх приїзду свідок залишив місце події. Серед іншого свідок пригадав, що сусід, який проживає поруч з місцем ДТП і який також перебував на місці події продемонстрував йому відео, на якому було видно момент ДТП, а також як потерпіла виходила із пасажирських дверей автомобіля. Також пригадав, що потерпіла була стривожена та перелякана. Інші деталі події свідок не пригадав;

- показаннями свідка ОСОБА_36 , яка суду повідомила, що подія відбулась у 2021 році, проте точної дати не пригадала. Вона разом із своїм сином ОСОБА_37 та другом її сина ОСОБА_14 в цей день пили чай у неї вдома. Почули, що на вулиці дуже швидко їде машина і вирішили вийти подивитись на дорогу. Побачили, що їде попереду ОСОБА_7 , а позаду їхав ОСОБА_38 , які згодом зупинилися. Обвинувачений вийшов з машини і у них з потерпілою виникла сварка, проте у зв`язку з чим свідку невідомо. Самого ж удару машин вона не бачила, оскільки стояла у себе на подвір`ї. Що було далі їй невідомо, оскільки свідок пішла додому. Лише пригадала, що згодом приїхала поліція;

- показаннями свідка ОСОБА_39 , який суду повідомив, що у нього на паркані розміщені камери відеоспостереження. Відеозапис з камер він не переглядав і нікому не показував, оскільки відео зберігається три дні та автоматично стирається. Працівники поліції приходили і хотіли отримати запис, але на той час він вже стерся. Щодо самої події повідомив, що він виїжджав із свого подвір`я та бачив, як на перехресті вул. Стрілецької та Довбуша стояли автомобілі, один з яких виїхав колесом на бордюр і біля нього було багато людей. До даного автомобіля свідок не підходив. Самої ДТП свідок не бачив, ударів чи звуків не чув, що відбувалося далі свідку також невідомо.

Крім показань свідків та потерпілої, наданих суду, вина ОСОБА_4 повністю доводиться та підтверджується сукупністю доказів, зібраних в даному кримінальному провадженні та безпосередньо досліджених судом під час судового розгляду, а саме наступними письмовими доказами:

- заявою ОСОБА_7 від 31.03.2021, яка просила прийняти міри до її чоловіка ОСОБА_4 , який 31.03.2021 близько 16:10 год за адресою проживання вчинив конфлікт, в телефонному режимі погрожував їй фізичною розправою. Після цього приїхав додому почав вламуватись у двері, переслідувати її, чинив на неї психологічний та моральний тиск, чим принижував її громадську гідність та мораль (т. 2 а. с. 9);

- заявою ОСОБА_7 від 01.04.2021, яка просить притягнути до кримінальної відповідальності її чоловіка ОСОБА_4 , який 31.03.2021 близько 21:00 год погрожував їй фізичною розправою (т. 2 а. с. 10);

- заявою потерпілої ОСОБА_7 від 02.04.2021, у якій зазначено, що 31.03.2021 о 16:25 год на перехресті вулиць Стрілецька і Довбуша у м. Червонограді Львівської області її чоловік ОСОБА_4 відкрито викрав у неї її дамську сумочку, застосувавши фізичну силу і вирвав сумку з рук. З викраденою сумкою з місця події втік на автомобілі Мерседес вишневого кольору НОМЕР_7 . У викраденій сумці знаходились її особисті речі, а саме: паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, посвідчення водія, техпаспорт, страховий поліс на автомобіль, банківські картки 3 шт, флешка з інформацією діяльності її як ФОП, ключі від приміщень її роботи, мобільний телефон «Samsung» А7, гаманець і готівка у сумі 71 533 грн і 300 доларів США. Відтак, просить притягнути до відповідальності її чоловіка за незаконне відкрите викрадення її майна (т. 2 а. с. 8);

- даними, які містяться у схемі місця ДТП з додатком, яка сталась 31.03.2021 о 16:28 год на АДРЕСА_4 (т. 2 а. с. 11-12) та у фотокопіях пошкоджень автомобіля NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 , якими підтверджується подія ДТП (т. 2 а. с. 13-17);

- даними, які містяться у протоколі огляду речей (документів) від 18.05.2021 та фото таблицею до протоколу, відповідно до яких було оглянуто коробку від мобільного телефону «Samsung Galaxy А7» синього кольору та документацію на даний мобільний телефон, яка знаходиться у вищевказаній коробці (т. 2 а. с. 21-27);

- даними, які містяться у протоколі огляду речей (документів) від 20.05.2021 та фото таблицею до протоколу, відповідно до яких було оглянуто жіночу сумку темно-синього кольору, гаманець вишневого кольору, в якому знаходились три банківські картки та вісім дисконтних карток, дві косметички м`ятного кольору в яких заходились: страховка на автомобіль, технічний паспорт на автомобіль NISSAN X-TRAIL, ключі від складських приміщень в кількості 5 штук, посвідчення водія, паспорт громадянина України та картка платника податків (т. 2 а. с. 30-41);

- даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 03.06.2021 та додатку до нього компакт-диску, який був досліджений у судовому засіданні, відповідно до якого було проведено слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_7 , яка відтворила події, що відбулись 31.03.2021 на перехресті вулиць Стрілецької та Довбуша у м. Червонограді (т. 2 а. с. 46-48);

- даними, які містяться у протоколі обшуку від 08.06.2021 та додатку до нього компакт-диску, відповідно до яких обшук проведено у будинку АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено два флеш носії та два металевих гайкових ключа (т. 2 а. с. 58-61);

- даними, які містяться у протоколі огляду речей (документів) від 08.06.2021, з яких вбачається, що було проведено огляд двох флеш носіїв та двох металевих гайкових ключі (т. 2 а. с. 71-74);

- даними, які містяться у протоколі огляду речей (документів) від 30.06.2021 та фото таблицею до протоколу, відповідно до яких було проведено огляд автомобіля NISSAN X-TRAIL, д. н. з. НОМЕР_1 . Станом на момент огляду на автомобілі відсутні явні пошкодження, проте зі слів потерпілої ОСОБА_7 даний транспортний засіб був учасником ДТП 31.03.2021 у м. Червонограді на перехресті вулиць Стрілецької - Довбуша (т. 2 а. с. 79-85);

- даними, які містяться у протоколі огляду речей (документів) від 30.06.2021 та додатку до нього компакт-диску, відповідно до яких було проведено огляд аудіозапису розмови з оператором 102, з якого встановлено, що ОСОБА_33 просить допомоги їй, оскільки її чоловік переслідує її, побив машину на перехресті вулиць Стрілецької Довбуша та забрав її сумку і поїхав із документами (т. 2 а. с. 86-89);

- даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 01.07.2021 та додатку до нього компакт-диску, який був досліджений у судовому засіданні, відповідно до якого було проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_14 , який відтворив події, що відбулись на перехресті вулиць Стрілецької та Довбуша у м. Червонограді, а саме як ОСОБА_4 розбив вікно в транспортному засобі NISSAN X-TRAIL та після чого вирвав сумку в жіночки, яка знаходилась в даному авто (т. 2 а. с. 90-92);

- даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 01.07.2021 та додатку до нього компакт-диску, який був досліджений у судовому засіданні, відповідно до якого було проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_15 , який відтворив події, що відбулись 31.03.2021 на перехресті вулиць Стрілецької та Довбуша у м. Червонограді, а саме як ОСОБА_4 розбив вікно в транспортному засобі NISSAN X-TRAIL та після чого вирвав сумку в жіночки, яка знаходилась в даному авто (т. 2 а. с. 93-95);

- даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 01.07.2021 та додатку до нього компакт-диску, який був досліджений у судовому засіданні, відповідно до якого було проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_27 , який відтворив, що 31.03.2021 ОСОБА_4 за допомогою гаєчного ключа розбив вікно у автомобілі з водійської сторони, належного ОСОБА_7 , після чого відкрито заволодів сумкою, яка знаходилась у автомобілі та належала ОСОБА_7 (т. 2 а. с. 114-115);

- даними, які містяться у висновку експерта №СЕ-19/114-21/9698-ТВ від 14.06.2021, відповідно до якого ринкова вартість гаманця жіночого торговельної марки «Bond», станом на 31.03.2021, становить 280 грн (двісті вісімдесят грн 00 коп.) (т. 2 а. с. 123-127);

- даними, які містяться у висновку експерта №СЕ-19/114-21/9697-ТВ від 24.06.2021, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону торговельної марки «Samsung» серії «Galaxy А7» моделі «SM-A100F», об`ємом пам`яті 2/16 ГБ, ІМЕІ: НОМЕР_3 , станом на 31.03.2021, становила 1466,67 грн (одна тисяча чотириста шістдесят шість грн 67 коп.) (т. 2 а. с. 128-133);

- даними, які містяться у висновку експерта №СЕ-19/114-21/9695-ТВ від 22.06.2021, відповідно до якого ринкова вартість сумки жіночої зі шкірподібного матеріалу синього кольору з маркувальним позначенням «GIRNAIVE», станом на 31.03.2021 становила 266,67 грн (двісті шістдесят шість грн 67 коп.) (т. 2 а. с. 134-139).

На думку суду, у сукупності перелічені вище докази підтверджують подію і склад вказаного вище кримінального правопорушення, що інкриміноване ОСОБА_4 . Дані докази суд вважає такими, що зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, належними та допустимими та такими, що не містять суперечностей.

Разом з цим, відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відтак, в силу ст. 85 КПК України суд не приймає до уваги та вважає наступні докази неналежними: заяву ОСОБА_7 від 11.06.2021, яка просила прийняти міри до її чоловіка ОСОБА_4 , який систематично телефонує та чинить на неї психологічний тиск, погрожує фізичною розправою (т. 2 а. с. 77); розписку від 29.03.2021, відповідно до якої ОСОБА_7 взяла в борг готівку у сумі 70 000 гривень у ОСОБА_40 на термін до двох тижнів (т. 2 а. с. 45), оскільки відомості, які містяться у них не підтверджують існування чи відсутність обставин, що інкриміновані стороною звинувачення. Також суд вважає неналежним доказом висновок експерта №СЕ-19/114-21/10520-ТВ від 14.07.2021, відповідно до якого ринкова вартість косметички жіночої зеленого кольору у формі півкола з маркувальним написом «Primrose Hill (London)», косметички жіночої зеленого кольору прямокутної, форми з маркувальним написом «Primrose Hill (London)», станом на 31.03.2021 становила 46,66 грн (сорок шість грн 66 коп) (т. 2 а. с. 117-122), оскільки викрадення таких речей не ставиться у вину обвинуваченому.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого, надані під час судового розгляду, про те, що він не винний у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також про те, що у нього не було умислу та корисливого мотиву на його вчинення, оскільки такі його доводи спростовуються показами потерпілої, свідків та іншими допустимими та належними доказами, дослідженими в судовому засіданні, та розцінює таку позицію обвинуваченого як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намаганням уникнути відповідальності.

Суд вважає, що ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому злочини «поза розумним сумнівом», зважаючи на те, що він свідомо, умисно, цілеспрямовано переслідував потерпілу, завдав шкоди її автомобілю, в результаті чого автомобіль потерпілої вийшов з ладу і подальших його рух був неможливий. Тоді він розбив скло у вікні лівих правих водійських дверей автомобіля потерпілої, після чого не вів з нею бесіду, не з`ясовував сімейних відносин (як він пояснював причину своєї такої поведінки), а зразу відкрито висмикнув у потерпілої сумку з речами, сів у свій автомобіль та поїхав з місця події. Обвинувачений не допоміг своїй дружині, не дочекався працівників поліції, а отримавши бажане, покинув її. Такі дії обвинуваченого явно не підтверджують його версію про його намагання порозмовляти з потерпілою та бажання повернути її додому.

Сторона захисту заперечує наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та вважає, що докази, які лежать в основі обвинувачення є неналежними, недопустимими та недостатніми.

Так, захисник обвинуваченого вважає, що у даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки відсутнє викрадення саме «чужого» майна. Захисник зазначила, що потерпіла та обвинувачений на той час перебували у шлюбних відносинах, поділу майна здійснено не було, а тому вищевказане майно, на її думку, не є чужим для обвинуваченого, а є спільним сумісним майном подружжя.

Такі доводи сторони захисту, на думку суду, є неспроможними, виходячи з наступного. Не є чужим для кожного з подружжя, а отже не може визнаватися предметом злочину проти власності майно, яке набуте подружжям за час шлюбу і яке знаходиться у його спільній сумісній власності. Відповідно до норм ЦК України та СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу (крім речей індивідуального користування), є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік розпоряджаються таким майном за взаємною згодою. Водночас, є власністю кожного з подружжя майно, що є особистою приватною власністю дружини та чоловіка (майно, набуте нею (ним) до шлюбу; майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто; речі індивідуального користування, в т. ч. коштовності, навіть тоді, коли вони придбані за рахунок спільних коштів подружжя). Той з подружжя, хто є власником такого майна, сам визначає режим володіння та користування ним. У даному випадку суд вважає, що викрадені речі є речами індивідуального користування потерпілої, а отже є її особистою власністю. Відтак, неправомірне заволодіння таким майном одним із членів подружжя утворює склад відповідного злочину проти власності.

Також захисник обвинуваченого вважає, що в ході судового розгляду не доведено наявності прямого умислу на заволодіння чужим майном та корисливого мотиву, що є обов`язковою умовою для кваліфікації дій обвинуваченого за вищевказаною статтею. Суд вважає такі доводи необґрунтованими, враховуючи наступне.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Грабіж визнається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам тощо). Спосіб розпорядження викраденим майном для кваліфікації дій особи за ст. 186 КК України значення не має. Аналогічного висновку дійшов ККС ВС у своїй постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 511/2543/17 (провадження № 51-2778км20).

Крім цього, ВС ККС у постанові від 16.03.2023 у справі №166/43/22 (провадження № 51-3988 км 22) зазначив, що грабіж вважається закінченим, коли майно фактично вилучене і винувата особа має реальну, хоча б початкову, можливість розпорядитися ним як власним (винести, сховати, передати, викинути, тощо). З суб`єктивної сторони грабіж передбачає тільки прямий умисел, а винувата особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, на яку вона немає жодного права. У диспозиції ст. 186 КК України відсутня вказівка на таку обов`язкову ознаку суб`єктивної сторони грабежу як корисливий мотив, а злочин вважається закінченим з моменту протиправного вилучення майна, коли винувата особа отримала реальну можливість розпорядитися і користуватися ним. При цьому мотиви, зокрема, власне збагачення, помста, або ж інші, які спонукали особу до грабежу, можуть бути різними і від них склад кримінального правопорушення не змінюється.

Також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 22.01.2022 у справі № 583/5308/19 зазначив, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 186 КК України, характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину. З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Виходячи з положень статті 186 КК України, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчиняється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України прямим умисел має місце тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально-осуджуваним, шкідливим для суспільства. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

У даній справі обвинувачений ОСОБА_4 протиправно, умисно, відкрито, у присутності потерпілої ОСОБА_7 викрав належну їй сумку з речами, що містилися у ній, при цьому і обвинувачений, і потерпіла усвідомлювали протиправний характер дій винного, про що особисто повідомляла потерпіла у виклику на телефонну лінію 102, а в подальшому і в судовому засіданні під час розгляду даної справи. Обвинувачений мав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, оскільки покинув місце події з викраденими речами. Викрадене майно є речами індивідуального користування потерпілої, а отже є її особистою власністю, а відтак для обвинуваченого воно являється чужим і охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України. Посилання захисника та обвинуваченого на те, що останній забрав сумку, оскільки хотів, щоб потерпіла повернулась додому правового значення у даному випадку не мають та не впливають на наявність складу вищевказаного кримінального правопорушення. Такі пояснення суд оцінює критично, оскільки дії обвинуваченого суперечать таким поясненням, бо він не намагався порозмовляти з потерпілою та повернути її додому, а заволодівши викраденим, покинув потерпілу на місці події. Доводи сторони захисту про те, що взявши сумку потерпілої, обвинувачений таким чином намагався захистити свої права, які вважав порушеними, та уникнути проблем, які у нього могли виникнути у зв`язку із втратою важливих документів, на думку суду, є голослівними, оскільки заволодівши сумкою потерпілої, він не перевіряв наявність таких документів, не намагався їх віднайти, щоб повернути собі, а забрав сумку із всіма речами, що у ній містилися. Факт того, що згодом обвинувачений повернув потерпілій частину викраденого також не спростовують наявності складу вищевказаного кримінального правопорушення. Крім цього, суд враховує і те, що потерпіла стверджує, що грошові кошти та мобільний телефон обвинувачений їй не повернув, а розпорядився на власний розсуд, а стороною захисту цього не спростовано.

Відтак, враховуючи вищезазначене, суд вбачає у діях обвинуваченого прямий умисел та корисний мотив.

Доводи сторони захисту щодо неналежності у якості доказів заяв, які написані потерпілою судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до позиції ВС від 30 травня 2023 року у справі №761/13685/14-к заява про вчинення злочину не є доказом у кримінальному провадженні, а виступає підставою для відповідного реагування органів досудового розслідування, внесення ними відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами, викладеними в такій заяві, та здійснення їх перевірки. З матеріалів справи вбачається, що написані потерпілою заяви були лише підставою для перевірки відомостей, що в ній вказані та внесення відомостей в ЄРДР.

Також сторона захисту вказує на недопустимість протоколів слідчих експериментів, оскільки вважає, що фактично було проведено допит з відеофіксацією потерпілої та свідків. Суд вважає такі докази належними та допустимими, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Протоколи слідчих експериментів відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК належать до документів. На думку суду, під час слідчого експерименту слідчий, прокурор не допитував особу, а лише перевіряв або уточнював певні відомості, які мають значення для встановлення обставин даного кримінального правопорушення, а тому зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними, наданим слідчому/ прокурору показанням. Відтак, стверджувати про те, що фактично було проведено допит свідків та потерпілої є безпідставним. На думку суду, слідчий експеримент зі свідками та потерпілою відповідає вимогам ст. 240 КПК України. Їм було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, статей 18, 20, 42 КПК України і з`ясовано чи зрозумілі їм права та обов`язки. Протокол за результатами проведення цієї слідчої дії свідки та потерпіла підписали без жодних зауважень, заяв та клопотання від них не надходило. Відповідна слідча дія була зафіксована на відео за допомогою відеокамери, а диск з відеозаписом долучено до протоколу даної слідчої дії. Під час вказаної слідчої дії свідки та потерпіла відтворили обставини події та дії ОСОБА_4 щодо вчинення даного кримінального правопорушення. Таким чином, враховуючи процесуальне призначення і мету проведення слідчого експерименту, заперечення певних відомостей, які слідчий/прокурор перевіряв або уточнював за участю свідків та потерпілої під час такої слідчої дії, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу результатів слідчого експерименту.

Окрім цього, сторона захисту вважає, що протокол обшуку в житлі ОСОБА_4 не може бути доказом його винуватості, проте обґрунтування такої позиції адвокат не навела. Суд не погоджується з такими доводами захисника та вважає такий доказ належним, допустимим та отриманим в передбаченому законом порядку.

Щодо вилучених під час обшуку гайкових ключів захисник вважає, що такі не можуть бути доказом винуватості, оскільки стороною обвинувачення не встановлено яким саме ключем було розбито скло у дверях автомобіля. З цього приводу доводи захисника суд вважає необґрунтованими, оскільки сам обвинувачений не заперечує того факту, що він розбив металевим ключем вікно в автомобілі потерпілої. При цьому, не встановлення яким саме гайковим ключем були вчинені зазначені дії саме по собі не спростовує того, що такі дії були вчинені обвинуваченим.

Суд визнає висновки експертів допустимими доказами, оскільки висновки експертиз отримані відповідно до вимог статей 101-102 КПК України, ґрунтуються на відомостях, які експерт безпосередньо сприймав або стали йому відомі під час дослідження і проведення експертизи. Крім цього, висновками експертиз підтверджується вартість викраденого майна.

Доводи захисника про те, що аудіозапис дзвінка на номер 102 потерпілої не доводить винуватості обвинуваченого, оскільки уся розмова стосується швидше сімейного насильства, а також побоювання потерпілої за себе та дітей судом до уваги не беруться, оскільки з запису даного телефонного дзвінка судом встановлено, що ОСОБА_7 повідомляла працівнику поліції про викрадення у неї сумки, що підтверджує вину обвинуваченого у вчиненні вищевказаних дій.

Переконливих підстав для недовіри показам свідків чи щодо їх неналежності та недопустимості суду наведено не було, а незначні неточності чи суперечності в їх показаннях суд відносить на суб`єктивне сприйняття особою події, її давність та стресовість ситуації, що жодним чином не викликає у суду сумнівів в достовірності свідчень, оскільки стосовно суттєвих та вагомих обставин покази є послідовними, логічними та не суперечать фактичним обставинам. Тому суд вважає за можливе надати їм перевагу та покласти в основу вироку.

Щодо неналежності та недопустимості інших письмових доказів, а саме: витягу з ЄРДР, доручення про проведення досудового розслідування, постанови про призначення групи прокурорів, постанов про визнання речових доказів, ухвал про арешти, про що зазначала сторона захисту, то суд звертає увагу, що такі документи не є доказами у кримінальному провадженні, а лише містять інформацію про рух кримінального провадження чи є процесуальними документами.

Суд звертає увагу, що всі доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів судом взяті до уваги, однак такі не свідчать про необґрунтованість та безпідставність обвинувачення.

На думку суду, усі слідчі дії проводились в межах кримінального провадження, уповноваженими особами, у відповідності до положень КПК України та зміст таких є однозначним.

Порушень КПК України, які б вплинули на правильність висновків суду на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів під час судового розгляду не встановлено, при цьому стороною захисту не наведено жодних доводів, які б давали підстави для висновків, що такі порушення вплинули на забезпечення прав та основоположних свобод ОСОБА_4 або ж поставило під сумнів достовірність зібраних доказів.

За таких обставин, суд вважає помилковими доводи сторони захисту щодо недопустимості, неналежності та недостатності вищевказаних доказів.

Таким чином, дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, оцінюючи наведені вище докази в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєнні даного кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю «поза розумним сумнівом».

Поряд з цим, вирішуючи питання про наявність вини ОСОБА_4 у викраденні грошових коштів у розмірі 71 533 гривні, а також 300 доларів США, які згідно офіційного курсу НБУ в перерахунку на гривні станом на 31.03.2021 становило 8 352, 00 гривні суд дійшов до наступних висновків.

Потерпіла стверджує, що у викраденій сумці, серед іншого, також були грошові кошти в сумі 71 533,00 гривні, які вона отримала у борг у свідка ОСОБА_13 для оплати товару, а в її гаманці, окрім 15 000,00 гривень, ще були 300 доларів США.

Обвинувачений не заперечував, що у сумці потерпілої разом із іншими речами був гаманець, у якому була, за його словами, невелика сума грошей (гривень), проте точної суми, яка там була обвинувачений суду не повідомив. Наявність в сумці 71 533,00 гривень та 300 доларів США він категорично заперечував. При цьому, обвинувачений по суті визнав наявність у гаманці 15 000,00 гривень, хоча і точної суми, яка містилася у гаманці, суду не повідомив. Наявність інших речей, які були викрадені разом із сумкою обвинувачений не заперечував, а також повідомляв суду, що їх потерпілій повернув.

Під час розгляду даного кримінального провадження судом встановлено, що будь-яких безпосередніх очевидців наявності в цей час в сумці потерпілої такої суми грошових коштів (71 533,00 гривень та 300 доларів США) немає.

Свідок ОСОБА_27 (син обвинуваченого та потерпілої) суду повідомляв, що бачив як мама у день, коли відбулася подія брала грошові кошти з сейфу та поклала їх у свою сумку. Ці покази свідка суд оцінює критично, оскільки вважає його заінтересованою особою на користь потерпілої. Також суд враховує і те, що останньому не було відомо яку саме суму грошових коштів мама у день події взяла з сейфу, чи саме про ці кошти йде мова і чи на момент вчинення кримінального правопорушення вони перебували у сумці потерпілої, оскільки пройшов певний період часу (з моменту коли свідок бачив як потерпіла клала грошові кошти в сумку до моменту її викрадення) і потерпіла могла їх з сумки забрати.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що забирав з машини обвинуваченого речі, в тому числі і сумку, у якій знаходились: гаманець, ключі, документи та інше, проте грошових коштів, перемотаних резинкою, свідок там не бачив.

Відтак, суд дійшов до висновку, що покази потерпілої щодо викрадення грошових коштів у сумі 71 533,00 гривень та 300 доларів США не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки досліджені судом докази в сукупності не підтверджують існування обставин щодо викрадення обвинуваченим грошових коштів у розмірі 71 533 грн та 300 доларів США.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вказують положення ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 даного закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Відповідно до п. 2 ч .1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Отже, докази, які надані стороною обвинувачення не підтверджують причетність ОСОБА_4 до викрадення у потерпілої грошових коштів у сумі 71 533,00 гривень та 300 доларів США.

Відтак, ОСОБА_4 в цій частині звинувачення слід виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним викрадення у потерпілої грошових коштів у сумі 71 533,00 гривень та 300 доларів США.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у даній справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного її вирішення.

Таким чином, суд на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 грабежу, тобто відкритого викрадення чужого майна (жіночої сумки темно-синього кольору вартістю 266 гривень 67 копійок та речей, які знаходились в сумці, а саме: паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_7 , реєстраційного номера облікової картки платника податків, виданого на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія, виданого на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 та страхового поліса на автомобіль NISSAN X-TRAIL державний номерний знак НОМЕР_1 , мобільного телефона «Samsung» серії «Galaxy A7» моделі «SM-A100F» IMEI НОМЕР_3 вартістю 1 466 гривень 67 копійок, гаманця, вартістю 280 гривень, а також банківських карток та 15 000 гривень, які знаходились в гаманці, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтями Кримінального кодексу України в суду відсутні.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з п.3 вищевказаної постанови визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Він є особою середнього віку, є фізичною особою-підприємцем, раніше несудимий, розлучений, має міцні соціальні зв`язки.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

При призначенні ОСОБА_4 виду і міри покарання, суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п. 38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 та у п. п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30.10. 2014.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді штрафу в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Щодо цивільного позову суд вважає, що такий підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Потерпіла просила суд стягнути з обвинуваченого 96 898,00 гривень матеріальної шкоди та 30 000,00 гривень моральної шкоди, оскільки обвинуваченим було викрадено належні потерпілій матеріальні цінності та пошкоджено її майно. Через вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_7 була змушена переживати душевні хвилювання з приводу втрати майна внаслідок хуліганської поведінки обвинуваченого, переживати значний стрес, витрачати свій вільний час задля захисту своїх прав. Враховуючи вищенаведене, вона просила цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової, або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

При розгляді даного кримінального провадження суд встановив, що обвинуваченим була завдана потерпілій шкода на загальну суму 17 013 (сімнадцять тисяч тринадцять) гривень 31 копійку. Частину викраденого майна обвинувачений потерпілій повернув.

Відтак, враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що цивільний позов у частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволення у сумі 16 466,67 грн (грошові кошти у розмірі 15000 грн та вартість мобільного телефону у розмірі 1466, 67 грн).

Ухвалюючи рішення про відшкодування моральної шкоди, понесеної потерпілим, суд виходить з того, що право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 п. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У пункті 3 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У даній справі суд вважає доведеним завдання потерпілій моральної шкоди.

Відтак, враховуючи те, що потерпіла понесла моральні страждання, спричинені діями обвинуваченого, керуючись вищевказаними правовими нормами, суд дійшов до висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, слід задовольнити. Такий розмір відповідатиме принципу розумності, пропорційності та справедливості.

У межах даного кримінального провадження проведено ряд експертиз, вартість яких становить 3 432,40 гривень, яка у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави у повному обсязі.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Арешти, накладені в межах даного кримінального провадження слід скасувати.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 16 466 (шістнадцять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 67 копійок на відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) гривень відшкодувальної моральної шкоди.

Процесуальні витрати на залучення експерта, що становлять 3 432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 40 копійок у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого у дохід держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 28.05.2021 на майно, яке надане потерпілою ОСОБА_7 .

Речові докази: коробку від мобільного телефону «Samsung Galaxy А7» (imei НОМЕР_3 ) та документи до даного мобільного телефону, які знаходяться в коробці; шкіряну жіночу сумку темно-синього кольору з двома ручками та з надписом, в якій також знаходилося наступні речі: гаманець вишневого кольору з надписом Bond, в якому знаходять банківські картки: Альфа банку № НОМЕР_8 , Приватбанку№ НОМЕР_6 та карту від ОщадБанку, видані на ім`я ОСОБА_7 та вісім дисконтних карток (Аптека Низьких Цін, Вог Прайм, Econom Class, Шато, Планета Кіно, Dobra Мама, Астерія), дві косметички м`ятного кольору, в яких знаходиться: страховка на автомобіль № НОМЕР_9 від 28.01.2021 року, технічний паспорт серії НОМЕР_2 на автомобіль nissan x-trail державний номерний знак НОМЕР_1 , ключі від складських приміщень в кількості 5 штук, посвідчення водія № НОМЕР_10 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_11 , видані на ім`я ОСОБА_7 та картку платника податків № НОМЕР_12 повернути власнику ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1