1-кп/205/1067/24
У Х В А Л А

14 жовтня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003068 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та угоду між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості від 13 вересня 2024 року,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003068 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України згідно якого ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що будучи раніше засудженим за умисний корисливий злочин, маючи незняту та непогашену судимість, повторно вчинив корисливий злочин, а саме, 05.09.2024 року близько 1.30 год. на вулиці Юркевича в м. Дніпрі, умисно, незаконно, всупереч волі власника транспортного засобу, не маючи ключів від замка запалювання, зняв з підніжки транспортний засіб мотоцикл Yamaha модель YZF-R6L, номер кузова НОМЕР_1 випуску, д/н НОМЕР_2 , який належить на праві власності потерпілому ОСОБА_6 , та відкотив його на ділянку місцевості біля гаражів на перехресті вулиць Караваєва та Василя Сидоренка в м. Дніпрі, чим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

У підготовчому судовому засіданні сторонами надана на розгляд суду угода про визнання винуватості, укладена 13.09.2024 року між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Згідно п. 2 зазначеної угоди підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; б) сприяти в забезпеченні виконання завдання кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого судового розгляду обвинувального акту.

Текст угоди має два пункти «4» поспіль.

Відповідно до першого за текстом угоди пункту 4 угоди сторони погоджуються на призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років, крім того, з урахуванням тяжкості вчиненого підозрюваного кримінального правопорушення, характеристики особи, наявності обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, активне сприяння розкриття вчиненого кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, сторони вважають за доцільне застосувати при призначення покарання норми ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробуванням.

Окрім того, в цьому ж пункті № 4 угоди міститься положення, згідно з яким із запропонованим видом та мірою покарання згодні підозрюваний ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5

Другий за текстом угоди пункт № 4 містить положення, згідно яких підозрюваний ОСОБА_3 розуміє наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 угоду підтримала та просила її затвердити вироком суду з призначенням узгодженого сторонами угоди покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 також угоду підтримав, просив її затвердити, зазначивши, що йому зрозумілі всі обставини пред`явленого йому обвинувачення, умови угоди, наслідки її укладання та затвердження. Зазначив, що угоду укладав добровільно у присутності захисника з метою забезпечення пом`якшення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Захисник адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні також угоду підтримав, просив її затвердити вироком суду. Зазначив, що угоду було укладено його підзахисним у його присутності, добровільно. Метою укладання угоди є узгодження мінімального покарання, передбаченого статтею обвинувачення та звільнення ОСОБА_3 від покарання з випробуванням, що він вважає процесуально прийнятною позицію його підзахисного.

Потерпілий ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що надав прокурору письмову згоду на укладання угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_3 , цивільного позову у кримінальному провадженні він не подавав та подавати не буде. Має наміри звертися до ОСОБА_3 з цивільним позовом про відшкодування збитків після закінчення кримінального провадження в порядку цивільного судочинства.

Суд, вивчивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, укладену сторонами угоду про визнання винуватості, заслухавши учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про відмову у затвердженні угоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам КПК України або закону , а також у разі, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості визначаються ст. 472 КПК України, згідно якої в угоді про визнання винуватості зазначаються, зокрема, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Натомість, вищевказаних вимог процесуального закону, в угоді про визнання винуваті не дотримано, оскільки в її умовах відсутнє зазначення про беззастережне визнання обвинуваченим (підозрюваним) ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Замість цього, в угоді міститься умова, відповідно якої підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у інкримінованому йому діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Суд вважає, що зобов`язання підозрюваного або обвинуваченого у майбутньому визнати обвинувачення в обсязі підозри не є беззастережним визнанням винуватості у розумінні ст. 472 КПК України, оскільки само по собі таке зобов`язання містить умови та обставини його процесуальної реалізації, що, у свою чергу, утворюють застереження при визнанні обвинуваченим своєї вини.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пояснень прокурора у підготовчому судового засідання, угода про визнання винуватості була укладена між сторонами після того, як обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 289 КК України був складений та затверджений прокурором.

Натомість, у порушення вимог ч. 2 ст. 42 та ст. 291 КПК України, згідно умов угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 має статус підозрюваного, та відповідно до п. 2 угоди бере на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у обсязі підозри, що суперечить вимогам ст. 472 КПК України, згідно яких в угоді про визнання винуватості має бути зазначено беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Також, у порушення вимог ст. 472 КПК України угода про визнання винуватості не містить узгодженого сторонами угоди покарання та згоди обвинуваченого на його призначення, а містить лише згоду сторін на призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі та погодження обвинуваченого ОСОБА_3 із запропонованим видом та мірою покарання.

Крім того, у порушення вимог ст. 472 КК України в угоді не зазначено згоду обвинуваченого на звільнення його від призначеного покарання з випробуванням, натомість викладено позицію сторін про доцільність застосування при призначенні покарання норми ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробуванням.

Разом з цим, при укладанні угоди про визнання винуватості прокурором не дотримано вимог ст. 470 КПК України, зокрема в угоді не зазначено про врахування прокурором 1) ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього; 2) характер і тяжкість обвинувачення; 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Зокрема, поза увагою прокурора залишилися обставини, які істотно впливають на характер і тяжкість обвинувачення, зокрема не враховано, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше буз засуджений за ч. 3 ст. 186 КК України до трьох років позбавлення волі і призначене покарання відбував реально та звільнився по відбуттю строку покарання 23.02.2023 року.

Так, при укладанні угоди про визнання винуватості прокурором не враховані положення ч. 2 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Зокрема, прокурором не враховано, що після відбуття покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення корисливого злочину проти власності, обвинувачений ОСОБА_3 повторно вчинив більш тяжкий корисливий злочин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 у вигляді трьох років позбавлення за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, не призвело до реалізації визначеної у ч. 2 ст. 50 КК України мети покарання в частині виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. У зв`язку з цим, суд звертає увагу на те, що в угоді про визнання винуватості не наведено жодних доводів сторін щодо доцільності призначення ОСОБА_3 мінімального покарання, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та доцільності звільнення його від покарання з випробуванням з точки зору перспективи досягнення визначеної законом мети кримінального покарання у вигляді виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд вважає, що умови угоди про визнання винуватості в частині узгодженого покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням не відповідають інтересам суспільства.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням сукупності допущених істотних порушень вимог КПК України при укладанні угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що така угода не підлягає затвердженню у зв`язку з невідповідності її вимогам закону та інтересам суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 315, 372, 376, 474 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні угоди між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості від 13 вересня 2024 року.

Судове провадження продовжити у загальному порядку.

Матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 0003068 повернути прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_7