Справа № 177/2582/24
Провадження № 1-кп/177/237/24
У Х В А Л А

Іменем України

05.11.2024 Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 вересня 2024 року за №0001250 за обвинуваченням ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, суд

встановив:

У провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт, затверджений прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , як було подане 01.11.2024 року. Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України. Посилався на те, що на теперішній час не зникли ризики, зазначені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання останньому міри запобіжного заходу, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, оскільки розуміє високу імовірність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, враховуючи наслідки вчиненого ним злочину у вигляді смерті особи, у разі доведеності винуватості у скоєнні злочинів; обвинувачений може реально здійснювати незаконний вплив на експертів та потерпілих у кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності; обвинувачений може вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху будучи засудженим 13 травня 2014 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 286 КК України, що свідчить про схильність обвинуваченого до скоєння нових кримінальних правопорушень, крім того обвинувачений не позбавлений права керування транспортним засобом та офіційно працевлаштований на посаді водія.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора та просив його задоволення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши учасників судового провадження, розглянувши клопотання прокурора, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінально-процесуальних обов`язків; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своїм рішенням має забезпечити не лише їх права, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Розглядаючи заявлене клопотання прокурора відносно ОСОБА_6 суд приходить до висновку про необхідність та доцільність його задоволення та продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 вересня 2024 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд приходить до висновку, що заявлені під час досудового розслідування ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та ризик незаконного впливу на експертів та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися і виправдовують застосування обраного запобіжного заходу.

Беручи до уваги вищезазначені ризики, та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, те, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні нетяжкого злочину передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді обмеженням волі на строк до двох років або позбавленням волі на той самий строк та тяжкого злочину передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України проти безпеки руху та експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, санкцією якого передбачено найсуворіше покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, отже за умов не перебування ізольованим від суспільства в межах запобіжного заходу обвинувачений може вчити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, експертів, а тому для запобігання вказаним ризикам є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Суд враховує дані щодо особи ОСОБА_6 , який офіційно працює, одружений, не має на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей, осіб похилого віку, не є особою з інвалідністю, має зареєстроване місце проживання.

Суд зазначає, що зазначені дані про особу, не зменшують існування вищезазначених ризиків, оскільки вони існували як на час вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, так і на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників та не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити йому дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Оцінюючи сукупність обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому в тому числі те, що вони вчинені у стані алкогольного сп`яніння, даних про особу обвинуваченого, характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , їх наслідків - смерть людини, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і потерпілого.

Крім того суд доходить висновку, що стороною захисту не повідомлено жодних нових обставин, що не були враховані при застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 або нових обставин, що свідчать про відсутність на цей час підстав для продовження запобіжного заходу, а саме, що заявлені ризики зменшились на стільки, що забезпечити належну поведінку обвинуваченого можливо без застосування виняткового запобіжного заходу, а тому застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню, підстав для зміни запобіжного заходу не має.

Також суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. 315 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 03 січня 2025 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 06.11.2024 о 11-30 годині.

Суддя ОСОБА_1