Провадження № 1-кп/537/287/2024
Справа № 537/3579/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2024 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука колегіально в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2024 року за №0000103, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коротченкове Шосткинського району Сумської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який не одружений, не працює, був військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді номера обслуги третьої обслуги міномета мінометного взводу 3-ї роти спеціального призначення 6-го батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у військовому званні старший солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

у с т а н о в и в:

Крюківським районним судом м. Кременчука розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

09 вересня 2024 року прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, за що законом визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років. Враховуючи обставини та характер інкримінованого особливо тяжкого злочину та установлене санкцією закону покарання, вбачаються ризики, наведені у п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме для уникнення відповідальності ОСОБА_6 може ухилитися також і від суду, перешкоджати встановленню істини у справі, незаконно впливати на свідків для зміни ними показань, оскільки він з ними добре знайомий, проходив військову службу. Застосування до обвинуваченого жодного з більш м`яких запобіжних заходів, зокрема застави, не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. А крім того за вимогами ч.8 ст.176, ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід тримання під вартою, можливо без визначення застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів з наведених вище підстав. Зазначив, що строк дії попередньої ухвали суду про застосування строку тримання під вартою закінчується, але не зменшились і продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не можливо закінчити розгляд справи у строки, визначені попередньою ухвалою про його застосування, оскільки суд ще не розпочав розгляд справи по суті.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просили застосувати до обвинуваченого менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його реєстрації у Сумській області. Повідомили, що у обвинуваченого відсутні грошові кошти для внесення застави, відсутнє житло у Полтавській області.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд установив наступне.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30.05.2024 року у справі №554/5704/24, провадження №1-кс/554/6106/2024, у кримінальному провадженні №0000103, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2024 року, застосовано відносно ОСОБА_6 , підозрюваного за ч.5 ст.407 КК України, запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, який обчислювати з 21 год. 02 хв. 28 травня 2024 року до 26.07.2024 року, 21 год.02 хв. Визначено розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240,00 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09.07.2024 року у справі № 554/5704/24, провадження №11-сс/814/433/24 апеляційну скаргу з доповненнями захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 30.05.2024 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.07.2024 року обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 22.07.2024 року по 19.09.2024 року включно.

Строк дії запобіжного заходу тримання під вартою для обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 19.09.2024 року.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Одночасно, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його майновий стан, наявність судимостей, наявність у обвинуваченого місця роботи.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст.5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183, 199 КПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений, з дотриманням положень ст.199 КПК України. (ст.197 КПК України).

У ст.199 КПК України встановлено порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, - дезертирство, вчинене в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

Слідчими суддями Октябрського районного суду м. Полтави та Полтавського апеляційного суду в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000103 від 06.03.2024 року, при вирішенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , дії якого на той момент були кваліфіковані ч. 5 ст. 407 КК України, за фактом самовільного залишення військової частини, вчиненого в умовах воєнного стану установлено обґрунтованість його підозри.

Склад тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за фактом самовільного залишення військової частини, вчиненого в умовах воєнного стану, від складу особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, за фактом дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, - відрізняється зокрема суб`єктивною стороною, тобто спеціально зазначеною у диспозиції ст.408 КК України метою ухилитися від військової служби.

При вирішенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченим, суд з дотриманням положень ст.178 КПК України враховує особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_6 раніше не судимий, молодого віку (22 роки), має задовільний стан здоров`я, не одружений. ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання у матері, але до затримання не проживав за місцем своєї реєстрації. Проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Але наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 21.03.2024 №72мтд, старший солдат ОСОБА_6 був виключений зі списків особового складу військової частини, оскільки 01.01.2024 року він самостійно залишив місце дислокації військової частини.

З огляду на наведене, суд вважає наявними для обвинуваченого ОСОБА_6 існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України: переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконний вплив на свідків, яких добре знає, бо разом служив.

Щодо доводів обвинуваченого та його захисника про відсутність вказаних ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, сама суть пред`явленого обвинувачення (дезертирство) вказують на вірогідність переховування від суду, ризик незаконного впливу на свідків, з якими він проходив військову службу, для зміни ними своїх показань, а за відсутності легальних джерел доходу ризик вчинення іншого кримінального правопорушення , чим спростовуються доводи захисту про відсутність для обвинувачених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід тримання під вартою.

Частиною 4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений виявив бажання повернутися на військову службу, повідомив, що зараз шукає військову частину в якій за згодою командира зможе продовжити служити, тому суд вважає за необхідне визначати розмір застави обвинуваченому ОСОБА_6 в розмірі мінімальному, установленому у ст.182 КПК України.

За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та особливу тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , з метою запобігання ризиків, передбачених п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів із визначенням розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 194, 331, 370-372, 383, 392, 393 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 17.09.2024 року по 15.11.2024 року включно.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.183 КПК України, визначити обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб що становить 242240 грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Полтавській області, ЄДРПОУ: 26304855, МФО:820172, Банк: Державна казначейська служба України м.Києва, рахунок у форматі IBAN р/р НОМЕР_2 , призначення платежу запобіжний захід до спливу терміну тримання під вартою ОСОБА_6 .

При внесенні визначеної застави ОСОБА_6 звільнити з-під варти.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

- повідомляти прокурора, суд про зміну місця свого проживання або перебування;

- носити електронний засіб контролю.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду державного бюджету України.

Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом до прокурора, суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечити належну поведінку обвинуваченого; забезпечити явку, належно повідомленого обвинуваченого до прокурора, суду; повідомлення прокурора, суд про причини неявки обвинуваченого.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або перебування.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самого обвинуваченого обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримуються під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складений та оголошений 17.09.2024 року о 16:16 год.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3