23.07.2024
Справа № 641/4296/23
Провадження №1-кп/642/41/24
У Х В А Л А

18 липня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря- ОСОБА_2

сторін кримінального

провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та

ОСОБА_18 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 70001921 від 18.06.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2023 року в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України та Тер- ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України.

В ході судового розгляду справи відносно всіх обвинувачених неодноразово строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжувався судом з можливістю застосування, як альтернативного запобіжного заходу, застави.

Обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 та ОСОБА_14 була внесені визначена судом суму застави та відносно них діє запобіжний захід у вигляді застави , з покладанням на них обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з Харківської області без дозволу суду.

Обвинувачений ОСОБА_14 був звільнений з-під варти у зв`язку з внесенням заставодавцем застави 05.07.2024 року.

Обвинувачені ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 на даний час визначений судом розмір застави не внесли та продовжують утримуватись під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятору».

03.07.2024 року через канцелярію суду процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні- прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_22 подав письмові клопотаннями про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , строком на 60 днів з визначенням розміру застави в сумі 302800 гривень, а обвинуваченому Тер- ОСОБА_20 в сумі 242240 гривень, з покладанням на них обов`язків, у разі сплати застави, а саме: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не відлучатися з Харківської області без дозволу суду.

В обґрунтування клопотань прокурор зазначив, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинувачених від органів досудового розслідування або суду та незаконного впливу обвинувачених на інших обвинувачених, а також потерпілих, свідків, експертів у кримінальному провадженні продовжують існувати, що виправдовує підстави тримання даних обвинувачених під вартою. Інші запобіжні заходи, крім тримання під вартою, на даний час не забезпечать належної поведінки обвинувачених.

Крім того, прокурор ОСОБА_22 також через канцелярію суду 03.07.2024 року подав письмові клопотання про продовження покладених на обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відповідно до ухвали суду від 12.06.2024, а саме: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не відлучатися з Харківської області без дозволу суду. Покладання обов`язків на обвинувачених обґрунтовується необхідністю забезпечення цілей, визначених ст.177 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 звернувся з клопотанням про зміну обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, надавши йому можливість продовжити захист України в лавах сил оборони України, зазначивши про значний термін його перебування під вартою та зменшення ризиків, які були раніше встановлені судом при розгляді аналогічних клопотань та усталену практику ЄСПЛ.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_10 також подав до суду письмове клопотання про зміну обраного відносно ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або будь-якого іншого, не пов`язаного з триманням під вартою, який, як на його думку, забезпечить належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, так як ОСОБА_13 тривалий час перебуває під вартою, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації, працював, є патріотом України, а крім того ризики, зазначені прокурором, ним не доведені.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_17 заперечував проти клопотання прокурора про продовження йому строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подав до суду заяву, в якій просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у виді особистої поруки, зазначивши, що ОСОБА_23 , який є доктором юридичних наук, професором, адвокатом, головним науковим співробітником Національного наукового центру Міністерства юстиції України виявив бажання бути його поручителем у кримінальному провадженні. Він знає його ще з часів до повномасштабного вторгнення рф на територію України, оскільки працював шеф-кухарем в ресторані, який належав ОСОБА_23 , де в найбільш кризові для міста Харкова дні здійснював гуманітарну місію з готування та харчування малозабезпечених, дітей і всіх людей, які потребували їжі. Тому, враховуючи, бездоганну репутацію ОСОБА_23 , просить суд розглянути подане ОСОБА_23 письмове зобов`язання та передати його на поруки для подальшого виконання ним обов`язків покладених судом.

Під час судового засідання, ОСОБА_23 , який не був присутній в судовому засіданні, надав до суду письмове зобов`язання щодо взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_17 , в якому послався на те, що обвинуваченого ОСОБА_17 він знає, як особу, що сумлінно виконував обов`язки шеф-кухаря в одному з ресторанів, який належать його родині. В лютому-березні 2022 року під час повномасштабного вторгнення рф на територію України, зокрема під час намагання агресора взяти м. Харків в облогу, ОСОБА_17 готував страви для нужденних, годував малозабезпечених і дітей під час регулярних обстрілів. Він зарекомендував себе як відповідальна і чуйна до чужого горя людина, як працівник, який сумлінно виконує покладені на нього обов`язки. Враховуючи їх соціальну комунікацію в минулому, не має сумніву щодо виконання ОСОБА_17 процесуальних обов`язків під його відповідальністю. Тому, просив суд передати йому на поруки обвинуваченого ОСОБА_17 .

Прокурор ОСОБА_24 в судовому засіданні відмовився від поданого письмового клопотання прокурора ОСОБА_22 в частині продовження обраного ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з внесенням застави та застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави, однак просив продовжити покладені на ОСОБА_14 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, відповідно до ухвали суду від 12.06.2024 г.

Всі захисники обвинувачених, а також обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотань прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , зазначивши, що вони позитивно характеризуються, працювали, раніше не судимі, тривалий час утримуються під вартою, мають міцні соціальні зв`язки. Ризики, зазначені у клопотанні прокурором, ним не доведені. Резонанс серед потерпілих по цій справі знизився, всі обвинувачені є громадянами з активною громадською позицією, патріотами , частина з них має на утриманні двох малолітніх дітей та батьків пенсійного віку. Всі обвинувачені мають постійне місце реєстрації, не мають наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також будь-якого впливу на учасників кримінального провадження.

Сторона захисту також зазначила, що обвинувачені ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також їх близькі не мають можливості внести визначений судом розмір застави, оскільки цей розмір застави є непомірним для цих обвинувачених.

Щодо продовження покладених на обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, також заперечували, зазначивши, що останні належним чином виконують покладені на них обов`язки, їх не порушують, та що підстав продовжувати додаткові обов`язки не вбачається.

Крім того захисники обвинуваченого ОСОБА_14 - адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а також сам обвинувачений ОСОБА_14 заперечували проти продовження вищевказаному обвинуваченому обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зазначивши, що прокурор до суду з відповідним окремим письмовим клопотанням не звертався, а подане прокурором ОСОБА_22 раніше клопотання стосувалося продовження обраного відносно нього запобіжного засобу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотань обвинувачених та їх захисників з посиланням на продовження існування ризиків кримінального провадження. Зауважив, що визначені слідчим суддею ризики не втратили своєї актуальності, а визначений розмір застави є гарантією належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Під час судового провадження вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК (частина 3 статті 315, частина 2 статті 331 КК).

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що (1) обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, (2) обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (частини 3-5 статті 199 КПК).

В ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується (частина 1 статті 196 КПК).

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В поданих клопотаннях прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, обвинувачених та експертів у цьому кримінальному провадженн.

Наявність ризиків, які враховані судом при обранні запобіжного заходу хоча і зменшились, однак частина з них продовжують існувати.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри всім обвинуваченим у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій, висновками експертів.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі « Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, серед яких є особливо тяжкі злочини, за які чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною.

Згідно постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Вказані обставини у сукупності та дані про особи всіх обвинувачених, тяжкість покарання, що загрожує їм уразі визнання винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує їм у разі визнання винуватими, може побудити їх на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Суд також вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на свідків сторони обвинувачення у кримінальному провадженні, оскільки дані особи не були ще допитані судом, а обвинувачені, після відкриття їм матеріалів кримінального провадження, достовірно дізналися про місця проживання або перебування даних осіб та не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матимуть змогу здійснювати незаконний вплив на цих осіб з метою спонукання їх до зміни своїх показань, що обумовлене невизнанням обвинуваченими своєї причетності до інкримінованих злочинів.

Більш того, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, слід зазначити, що частина потерпілих вже була допитана судом, а інша їх частина не з`являється на численні виклики до суду, що дає підстави вважати про їх ухилення від явки до суду. Прокурором було також зазначено суду, що ті потерпілі, які не були ще допитані в суді, не проживають за вказаними ними адресами, та місця їх проживання наразі йому не відомі.

За таких обставин суд вважає, що ризик незаконного впливу на цих потерпілих, які ще не були допитані в суді, прокурором не доведений.

Також суд вважає не доведеним і ризик незаконного впливу на експертів і самих обвинувачених , оскільки прокурором доказів можливості такого впливу суду не надано, так як всі висновки експертів були долучені до матеріалів кримінального провадження, разом знаходяться в залі суду та мають можливість на протязі тривалого часу спілкуватися між собою при судовому розгляді.

Таким чином, враховуючи встановлені у ході розгляду клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою факти та обставини, суд дійшов висновку, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні .

Судом достовірно встановлено, що обвинувачені ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 були затримані перебувають під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора » відповідно з 29.11.2022 року, 19.09.2022 року та 29.11.2022 року. Тяжкість злочину, по якому пред`явлене обвинувачення цим особам , сама по собі не може бути підставою для їх утримання під вартою. Крім того відпала частина ризики, які існували з моменту обрання їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Белеветський проти росії» (п.11-12), «Вітрук проти України» (п.88) зазначено про обов`язковість доказування стороною обвинувачення наявності ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку. При цьому, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином можливість застосування альтернативних запобіжних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії», п.76).

Так, частина злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких. Разом з цим, відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, а тому, виключно тяжкість інкримінованого правопорушення не може братися судом до уваги при визначенні доцільності тримання підсудного під вартою.

Обраний відносно вищевказаних обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, на думку суду, виходить за межі розумного строку та не кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

ЄСПЛ у справі «Єлоєв проти України» вказав, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, зі спливом певного часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що факт обвинувачення у вчиненні злочину та його тяжкості не є достатньою підставою для продовження запобіжного заходу без можливості врахування обставин для його зміни.

Станом на даний час в ході судового розгляду, судом були допитані частково потерпілі по даному кримінальному провадженню. Частину потерпілих неможливо допитати бо вони умисно ухиляються від явки до суду та прокурором не доведено існування на даний час частини ризиків з посиланням на конкретні докази їх існування, що виправдовують подальше утримання обвинуваченого під вартою, тому суд вважає, що існування справжньої потреби суспільного інтересу на даний час не виправдовує відхід від норми про повагу до особистої свободи.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Обвинувачені ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 мають постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимі, працевлаштовані, має сім`ї, міцні соціальні зв`язки, і запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний часу з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, на думку суду, буде сприяти виконанню процесуальних рішень у справі.

За таких обставин, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені обставини, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня в межах, передбачених ст. 181 КПК України, зможе забезпечити належну поведінку обвинувачених під час судового розгляду.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження уявляється доцільним покладення на обвинувачених, передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язків.

Вказані обов`язки можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців, як це передбачено ч. 7 ст. 194 КПК України.

У зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора в цій частині, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 про зміну обраного відносно ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягають задоволенню.

Щодо застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відносно обвинуваченого ОСОБА_17 слід зазначити наступне:

Особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу (ч. 1 ст. 180 КПК України).

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, у ході яких використовується моральний (психічний) метод впливу на поведінку обвинуваченого.

Довіра до поручителя перш за все полягає в усвідомленні суду того факту, що поручитель зможе сприяти досягненню мети запобіжних заходів та виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Згідно ч. 2 ст.180 КПК України кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Особиста порука як запобіжний захід застосовується з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК), і, крім того, особливих підстав. Особиста порука основана на довірі до поручителя з боку суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та у разі потреби - доставку його до органу розслідування чи в суд на першу вимогу.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку обвинуваченого, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Відповідно до письмового зобов`язання ОСОБА_23 , яке було надано під час судового засідання, він готовий взяти обвинуваченого ОСОБА_17 на особисту поруку та ручається за його належну поведінку, зобов`язуючись забезпечити явку і при необхідності доставку до суду на першу вимогу.

Суд, визначаючи одного поручителя - особу, яка заслуговує на особливу довіру, повинен встановити чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель (в силу особливих моральних якостей, авторитету, фізичного і психічного стану здоров`я тощо) достатньо впливати на обвинуваченого, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку. Авторитет поручителя визначається його службовим становищем, поведінкою в колективі, побуті, його особистими якостями.

Тому, у суду відсутня будь-яка інформація стосовно особи ОСОБА_23 , яка б давала суду підстави вважати дану особу такою, яка заслуговує на особливу довіру. ОСОБА_23 не було надано суду доказів, що характеризують поручителя, з яких би суд міг встановити, чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель достатньо впливати на обвинуваченого ОСОБА_17 , щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин інкримінованого злочину, тяжкості злочину та суворості покарання за його скоєння, а у суду відсутні письмові зобов`язання інших осіб поручитись за виконання ОСОБА_17 процесуальних обов`язків.

З урахуванням усіх обставин, встановлених на цьому етапі здійснюваного кримінального провадження, та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, даний захід, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, наразі, на думку суду, не здатний належним чином впливати на процесуальну поведінку ОСОБА_17 .

Таким чином, достатніх даних, які б свідчили про наявність підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме особисту поруку, як того просив обвинувачений ОСОБА_17 , судом за результатом розгляду клопотання не встановлено, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Крім того, відповідно до вимоги ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно частини третьої вищезазначеної статті за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Судом встановлено , що 05.07.2024 року на рахунок ТУ ДСА України в Харківській області була внесена застава за ОСОБА_14 відповідно до ухвали суду від 12.06.2024 року, у зв`язку з чим останній був звільнений з-під варти в той же день.

Відносно ОСОБА_14 з 05.07.2024 року діє запобіжний захід у вигляді застави з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Строк дії таких обов`язків спливає 12.08.2024 року.

Як вірогідно встановлено судом прокурор з письмовим клопотанням, у відповідності до вимог ч.7 ст.194 КПК України, про продовження покладених на обвинуваченого ОСОБА_14 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відповідно до ухвали суду від 12.06.2024 року не звертався, а тому підстави для задоволення усного клопотання прокурора ОСОБА_24 відсутні.

Щодо клопотання прокурора про продовження покладених на обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відповідно до ухвали суду від 03.05.2024, а саме: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не відлучатися з Харківської області без дозволу суду суд зазначає наступне.

Ухвалою ленінського районного суду м. харкова від 12.06.2024 року обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 було продовжена на два місяці дія обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до абз.3 п.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, з покладенням обов`язків покладених на нього ухвалою суду.

Згідно до ч.7 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Як слідує зі змісту ст.ст.194, 199 КПК України під час розгляду клопотання про продовження строку дії обовязків, покладених на обвинувачених, суд має перевірити існування ризиків, які були заявлені прокурором відповідно до ч.1 ст.177 КПК України та чи є обставини, що обґрунтовують необхідність покладення таких обов`язків.

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено судом, заявлені в клопотанні ризики продовжують існувати на даний час, оскільки наявні у матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених, у тому числі на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Оскільки продовжують існувати наведені ризики, які обумовлюють необхідність продовження строку дії покладних на обвинувачених обов`язків, суд дійшов висновку про достатність підстав для продовження обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 180, 183, 194, 331, 371-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_22 про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних щодо обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відмовити .

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_22 про продовження покладених на обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України задовольнити.

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_24 про продовження на 2 (два )місяці обвинуваченому ОСОБА_14 покладених обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України відмовити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_17 про зміну обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисту поруку відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_10 про зміну обраного відносно ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Змінити обвинуваченим ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обраний щодо кожного з них запобіжний захід у вигляді триміння під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Звільнити ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з-під варти в залі суду негайно.

Заборонити ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 залишати житло за місцем їх проживання відповідно за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 у період з 21-00 години до 07-00 години наступного дня.

Покласти на ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

1)прибувати до суду за першою вимогою;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3) не відлучатися за межі Харківської області без дозволу суду ;

Роз`яснити ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , що в разі не виконання покладених на них обов`язків до нихго може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_22 .

Продовжити на 2 (два )місяці обвинуваченим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, які визначені ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24.04.2024 року, а саме: прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з Харківської області без дозволу суду

Строк дії ухвали- два місяці.

Ухвалу направити для відома до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1