УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Головного слідчого управління Служби безпеки України, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

в с т а н о в и в:

04 жовтня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Головного слідчого управління Служби безпеки України, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань, викладених у його заяві від 01 жовтня 2024 року № 967.

Як на підставу звернення до суду зі скаргою, ОСОБА_3 посилається на положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України та обґрунтовує її тим, що 01 жовтня 2024 року він звернувся із заявою до Головного слідчого управління Служби безпеки України про вчинення кримінальних правопорушень, яка була отримана уповноваженою особою органу досудового розслідування того ж дня та зареєстрована за вх. № С-1461-сг. Однак, на час звернення до суду зі скаргою, відповідні відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені та досудове слідство не розпочато, що свідчить про порушення вимог ст. 214 КПК України.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав у ній наведених. Крім того повідомив, що він звернувся з заявою про вчинення кримінальних правопорушень від 01 жовтня 2024 року № 967 одночасно до Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного слідчого управління Національної поліції України, Київської міської прокуратури, Офісу Генерального прокурора. При цьому зазначив, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року (справа № 757/46319/24-к, провадження № 1-кс-39909/24) вже зобов`язано уповноважену особу (прокурора) Офісу Генерального прокурора невідкладно, але не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин після отримання органом прокуратури копії ухвали слідчого судді, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень, викладених в його заяві від 01 жовтня 2024 року року № 967 про вчинення кримінальних правопорушень. Вказану ухвалу у судовому засіданні скаржник надав слідчому судді для ознайомлення.

Уповноважена особа (слідчий) Головного слідчого управління Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилась. Разом із цим, на адресу суду надійшов лист начальника 2 управління Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_4 від 31 жовтня 2024 року № 6/13903 про залишення скарги ОСОБА_3 без задоволення, оскільки за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 01 жовтня 2024 року № 967, на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року у справі №761/19105/24, Головним слідчим управління Служби безпеки України було розпочате досудове розслідування кримінального провадження № 0000966 від 15 жовтня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, на підставі колективної заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 17.05.2024 №964/4 (від 11.06.2024 №964/5) за фактами ймовірних протиправних дій керівників Головного слідчого управління СБУ, Головного слідчого управління ДБР, Управління внутрішнього контролю ДБР, Офісу Генерального прокурора.

Заслухавши доводи скаржника ОСОБА_3 , дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, 01 жовтня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Головного слідчого управління Служби безпеки України з заявою про вчинення кримінальних правопорушень за фактами ймовірних протиправних дій керівників Головного слідчого управління СБУ, Головного слідчого управління ДБР, Управління внутрішнього контролю ДБР, Офісу Генерального прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 КПК України, слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може ухвалити рішення про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

В той же час, як вбачається з матеріалів скарги та самої заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01 жовтня 2024 року № 967, ОСОБА_3 одночасно звернувся з заявою про вчинення кримінальних правопорушень від 01 жовтня 2024 року № 967 до Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного слідчого управління Національної поліції України, Київської міської прокуратури, Офісу Генерального прокурора за фактами ймовірних протиправних дій керівників Головного слідчого управління СБУ, Головного слідчого управління ДБР, Управління внутрішнього контролю ДБР, Офісу Генерального прокурора.

При цьому, як встановлено в ході судового розгляду, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року (справа № 757/46319/24-к, провадження № 1-кс-39909/24) вже зобов`язано уповноважену особу (прокурора) Офісу Генерального прокурора невідкладно, але не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин після отримання органом прокуратури копії ухвали слідчого судді, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень, викладені в аналогічній за змістом заяві ОСОБА_3 від 01 жовтня 2024 року № 967.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, які набрали законної сили є обов`язковими до виконання.

Кримінальним процесуальним кодексом України не врегульовано, які рішення має приймати слідчий суддя у разі, якщо питання, які підіймає заявник у своїй скарзі на дії слідчого або прокурора вже були предметом розгляду в суді, та за якими вже було прийнято відповідне процесуальне рішення, що набрало законної сили.

Натомість, згідно п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься обов`язковість судових рішень.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями статті 9 КПК України передбачено, що у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року, «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Більше того, обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, якими визначено, що право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим, на шкоду одній зі сторін.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» від 26 липня 2012 року та у справі «Глоба проти України» від 05 липня 2012 року вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, оскільки ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року вже зобов`язано уповноважену особу (прокурора) Офісу Генерального прокурора невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень, викладені в аналогічній за змістом заяві ОСОБА_3 від 01 жовтня 2024 року № 967, поданій ним до Офісу Генерального прокурора, слідчий суддя приходить до висновку, що відсутні підстави для повторного внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, викладених у заяві ОСОБА_3 від 01 жовтня 2024 року № 967, поданій ним до Головного слідчого управління Служби безпеки України, та зобов`язання уповноваженої особи Головного слідчого управління Служби безпеки України виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України.

Враховуючи, що доводи, викладені у скарзі ОСОБА_3 , вже були предметом судового дослідження і щодо них прийнято рішення по суті, яке набрало законної сили та є чинним, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Головного слідчого управління Служби безпеки України, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7-9, 60, 214, 303, 306-307, 309, 376, 532 КПК України, ст. 129 Конституції України, ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Головного слідчого управління Служби безпеки України, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань - залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1