Дата документу 24.07.2024Справа № 554/5989/24
Провадження № 1-кс/554/7736/2024
У Х В А Л А

24 липня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді надійшло вищезазначене клопотання, в якому ОСОБА_3 просить частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року на автомобіль марки Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 , в частині користування ними.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалами слідчого судді від 10 червня 2024 року накладено арешт на автомобіль марки Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності з позбавленням права відчуження, користування та розпоряджання до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку, а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 .

Зазначив, що він є інвалідом ІІ групи та цей транспортний засіб необхідний йому для користування з метою пересування до лікувальних установ. В червні 2024 року йому було здійснено хірургічне втручання, по причині чого він має проблеми з вільним пересуванням. Так, накладення арешту на майно перешкоджає його законному праву користуватися майном. При цьому послався також на те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б вказували на необхідність застосування саме такого виду арешту автомобіля, а саме в частині позбавлення його права користування та розпоряджання ним. Вважав, що необхідність в застосуванні арешту в частині розпоряджання та користування автомобілем відпала. Крім того, вказав, що зазначене майно на даний час не має відношення до предмету доказування у кримінальному провадженні та не відповідає ні одному з критеріїв, визначених ч. 1 ст. 98 КПК України.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання в повному обсязі й просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Слідчий СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Свою позицію обґрунтував тим, що санкцією ч. 3 ст. 368 КК України, з вчинення кримінального правопорушення за якою ОСОБА_3 повідомлено про підозру, передбачене покарання у виді конфіскації майна, а тому збереження арешту, накладеного на належний йому транспортний засіб є необхіднім з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000039 від 02 травня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

07 червня 2024 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення та невчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

Ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року було накладено арешт на автомобіль марки Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпоряджання та користування, та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 , до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Як вбачається із змісту ухвали слідчого судді, метою накладення арешту на вказане майно було забезпечення їх збереження в якості речових доказів у кримінальному провадженні, а також для забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Так, під час даного судового розгляду встановлено, що на даний час збереження накладеного на належний ОСОБА_3 транспортний засіб Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 , арешту є необхідним для забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна, оскільки санкцією ч. 3 ст. 368 КК України передбачене покарання у виді конфіскації майна та у випадку доведеності вини ОСОБА_3 суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна.

Разом із тим, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до пункту 5 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104, умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування.

Згідно з пунктом 12 Інструкції «Про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125, під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання.

Слідчий суддя вважає, що зберігання транспортного засобу Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 , на відкритому спеціальному майданчику для зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів, може призвести до його пошкодження, так як в таких умовах останній постійно піддається негативним впливам кліматичних чинників, що може призвести до порушення його істотних ознак та властивостей, тобто до пошкодження майна, на яке накладено арешт, що є недопустимим, а відтак, з метою належного збереження транспортного засобу, вважає за необхідне передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , як його власнику.

Зважаючи на викладене, оскільки із арештованим автомобілем ніякі слідчі чи процесуальні дії не здійснюються та експертні дослідження щодо нього не проводяться, слідчий суддя не вбачає перешкод для передання транспортного засобу Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 та відповідно свідоцтва про його реєстрацію серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , на відповідальне зберігання та в користування ОСОБА_3 , попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Наведене, на переконання слідчого судді, не створить перешкод у проведенні досудового розслідування, буде співмірним та пропорційним завданням кримінального провадження та потребам досудового розслідування, а обмеження у виді розпоряджання та відчуження такого майна будуть достатніми для його збереження, так як виключають можливість особи розпоряджатися відповідним майном на власний розсуд та відчужувати його на користь третіх осіб, а отже, в такий спосіб може бути виконане завдання арешту майна, а також буде досягнута його мета в частині забезпечення можливої конфіскації майна в разі доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначення йому покарання у виді конфіскації майна. З цих підстав, слідчий суддя вважає доцільним відмовити в задоволенні клопотання підозрюваного в частині зняття заборони розпоряджання належним йому майном.

З огляду на викладене, клопотання ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 174 і 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна, - задовольнити частково.

Транспортний засіб Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 , передати на відповідальне зберігання з правом користування власнику ОСОБА_3 .

Попередити власника транспортного засобу ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5