Справа№347/1896/24
Провадження № 1-кп/938/135/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2024 за №0000194, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , не одруженого, утриманців не має, з середньою-спеціальною освітою, працюючого фельдшером Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради», раніше не судимого, депутатом не обирався,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора- ОСОБА_4 ;

представника потерпілої- ОСОБА_5 ;

обвинуваченого- ОСОБА_3 ;

захисника - ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

В провадженні Верховинського районного суду Івано- Франківської області перебуває вказане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він будучи особою, яка керує транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинило потерпілій особі середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, досудовим розслідуванням було встановлено, що, ОСОБА_3 15 червня 2024 близько 15 години 50 хвилин року в світлу пору доби, в суху погоду, керуючи автомобілем марки «Nissan» моделі «Terrano» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався прямою ділянкою автодороги Р-24 по АДРЕСА_2 зі сторони міста Косів у напрямку селища Яблунів Косівського району, зі швидкістю, відповідно до висновку експерта 99...103 км/год. При цьому, ОСОБА_3 , порушуючи правила експлуатації транспортного засобу, керував зазначеним автомобілем, робоча ОСОБА_7 система якого знаходилась у стані часткової відмови.

Всупереч ст.14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, ОСОБА_3 порушив вимоги чинних правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка в той час переходила проїжджу частину дороги зліва на право по відношенню до керованого ОСОБА_3 . автомобіля.

При цьому ОСОБА_3 порушив наступні вимоги пунктів Правил дорожнього руху України:

п. 1.3., який зазначає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 1.7., відповідно до якого водії зобов?язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний:

а) перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1., згідно якого від час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., яким визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об?єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди;

п. 12.4., згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

У результаті порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів правої лобкової та правої сідничної кісток; закритої внутрішньо-черепної травми зі струсом головного мозку; забійної рани правого стегна; саден верхньої губи, в ділянках правого ліктьового суглобу та обох гомілок; синців (крововиливів) в ділянках підборіддя та слизової ротової порожнини.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта, виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження, у вигляді закритих переломів правої лобкової та правої сідничної кісток відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров?я і не були небезпечними для життя. Тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньо-черепної травми зі струсом головного мозку відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров?я. Інші тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 , відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням винного з потерпілою особою, на підставі ст.46 КК України, оскільки він примирився з потерпілою, повністю відшкодував завданні їй збитки і вона не має до нього ні моральних ні майнових претензій. Крім цього зазначив, що беззастережно визнає вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у вчиненому щиро розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_8 також звернулася до суду з заявою про закриття кримінального провадження, оскільки вона примирилася з обвинуваченим, він відшкодував їй моральну та матеріальну шкоду, попросив у неї вибачення, допомагав їй у лікуванні, і жодних претензій до обвинуваченого вона не має. Також зазначила, що наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням обвинуваченого із потерпілою, відповідно до ст. 46 КК України, їй зрозумілі.

У підготовчому судовому засідання обвинувачений та його захисник підтримали подане обвинуваченим клопотання, просили звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, оскільки останній примирився з потерпілою ОСОБА_9 їй відшкодовано завдані збитки.

Потерпіла ОСОБА_9 подала заяву в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі, однак, за участю її представника адвоката ОСОБА_5 . Просила подану нею заяву задовільнити, звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.

Адвокат ОСОБА_5 в підготовчому засіданні підтримав позицію потерпілої ОСОБА_8 , просив задовільнити подану нею заяву та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності в порядку передбаченому ст.46 КК України.

Прокурор також не заперечив проти закриття кримінального провадження, у зв`язку з примиренням винного з потерпілою особою.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, обговоривши заявлене клопотання, суд вважає, що воно підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

У відповідності до змісту п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності

Згідно з положеннями ч.1,3 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно ст.46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 р. "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", примирення винної особи з потерпілим належить розуміти як акт прощення її ним в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, яке є необережним нетяжким злочином. Органом досудового розслідування не інкриміновано обвинуваченому порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обвинувачений раніше не судимий, що підтверджується вимогою щодо наявності/відсутності судимостей від 15.07.2024 №2-12072024/26012, відшкодував потерпілій заподіяні збитки.

Також обвинувачений не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, про що подав письмове клопотання.

Потерпіла також подала заяву в якій підтвердила, що обвинуваченим повністю відшкодовано заподіяну їй шкоду, вона немає до обвинуваченого жодних претензій, та не заперечує проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України.

За змістом ст. ст. 44, 45, 46 КК України за наявності підстав, передбачених ст. 46 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності - є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадку, передбаченому ст. 46 КК України є обов`язковим.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч.1 ст.286 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої його позиції .

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст.285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягав на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 46 КК України.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України не пов`язує таке звільнення з визнанням обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину.

З врахуванням вищенаведеного, суд не з`ясовував у обвинуваченого щодо визнання чи невизнання ним вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Будь-яких обставин, які згідно з правилами кримінального процесуального закону перешкоджали б суду прийняти процесуальне рішення за заявленим обвинуваченою клопотанням, не встановлено.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням зазначеного, оскільки обвинувачений вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, в момент вчинення не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та не перебував під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, примирився із потерпілою та відшкодував заподіяні їй збитки, суд дійшов висновку про наявність визначених ст.46 КК України підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

У відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, слід вирішити питання про скасування арешту майна, а також у відповідності до вимог ст.100 КПК України вирішити питання про долю речових доказів.

Крім того у відповідності до ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

З постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 вересня 2021 у справі № 342/1560/20 та від 01 лютого 2024 року у справі № 930/497/23 вбачається, що закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим є нереабілітуючою підставою, тому у разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Із врахуванням наведеного, оскільки кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою, що є нереабілітуючою підставою, то з обвинуваченого слід стягнути процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 6058,24 грн.

Керуючись статтею46 КК України, статями 100, 314, 284, 285, 286, 372 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою ОСОБА_8 .

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2024 за №0000194 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1ст. 286 КК України закрити на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 6058,24грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19.06.2024 року на майно, а саме на автомобіль марки "NISSAN ТЕRRANO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , та який належить на праві власності ОСОБА_10 , що проживає у АДРЕСА_3 .

Речові докази по справі після набрання ухвалою законної сили:

- автомобіль марки "NISSAN ТЕRRANO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_10 , що проживає у АДРЕСА_3 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя ОСОБА_11