УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/813/24

Провадження № 1-кс/486/140/2024

07 травня 2024 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції № 3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000200, внесеному 04.05.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

06.05.2024 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ відділення поліції № 3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000200, внесеному 04.05.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що СВ відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000200 від 04.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що близько на початку квітня 2024 року, не пізніше 16 год. 45 хв. 04.05.2024 року, ОСОБА_6 , діючи умисно та розуміючи протиправний характер своїх дій, не маючи передбаченого законом дозволу, порушуючи норми Положення «Про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576 (576-92-п), а також Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими кулями чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 року № 622, у невстановленому місці, час та спосіб, придбав бойові припаси гранату типу ручна граната наступальна з маркуванням «РГН 254-67-88», споряджену підривачем типу УДЗ, зберігаючи їх при собі, переніс вищевказані бойові припаси до місця свого мешкання: АДРЕСА_1 , де розпочав їх зберігання, чим вчинив усі дії, пов`язані із придбанням, носінням та зберіганням вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.

Так, 04.05.2024 року, в період часу з 16:40 год. по 19:45 год. працівниками відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області проведено огляд місця події за адресою: прибудинкова території між третім та четвертим під`їздом, АДРЕСА_2 , в ході якого, в належному ОСОБА_6 рюкзаку сірого кольору фірми «Reebok» виявлено та вилучено бойові припаси гранату типу ручна граната наступальна з маркуванням «РГН 254-67-88», споряджену підривачем типу УДЗ, яку ОСОБА_6 , без передбаченого законом дозволу, зберігав при собі у належному йому рюкзаку, до моменту їх вилучення працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у носінні, зберіганні та придбанні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

04.05.2024 року о 16 годині 45 хвилин в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України було затримано ОСОБА_6 .

Крім того, 04.05.2024 року проведено огляд місця події за адресою: територія двору буд. АДРЕСА_2 , в ході чого виявлено, зокрема особисті речей підозрюваного ОСОБА_6 , а саме мобільний телефон «Redmi» моделі «220333QNY», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 синього кольору з чохлом чорного кольору, павербанк «Mi» сріблястого кольору з шнуром живлення білого кольору, котрі поміщено до експертного пакету №PSP2003815 та вилучено до ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області.

04.05.2024 року слідчим СВ відділення поліції № 3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області вилучені матеріальні об`єкти визнанні речовими доказами.

На підставі викладеного слідчий просить накласти арешт на вилучене 04.05.2024 року майно, а саме на мобільний телефон «Redmi» моделі «220333QNY», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 синього кольору.

У судовому засіданні слідча підтримала клопотання та просила про його задоволення.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, заслухавши слідчого, слідчий суддя приходить до наступного.

05.05.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та останнього допитано як підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 04.05.2024 року, ОСОБА_6 було затримано о 16:45 год. 04.05.2024 року.

З постанови про визнання матеріальних об`єктів речовим доказом та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 04.05.2024 року вбачається, що 04.05.2024 року було проведено огляд місця події за адресою: територія двору буд. АДРЕСА_2 , в ході чого виявлено, зокрема особисті речей підозрюваного ОСОБА_6 , а саме мобільний телефон «Redmi» моделі «220333QNY», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 синього кольору з чохлом чорного кольору.

Слідчий посилається на те, що мобільний телефон «Redmi» моделі «220333QNY», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 синього кольору необхідний слідству для проведення з ним подальших слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення джерела отримання підозрюваним ОСОБА_6 бойових припасів, так як останній в ході його допиту в якості підозрюваного відмовився надавати будь-які докази, чим завадив встановленню важливих обставин вчинення ним злочину, а встановлені по результату проведення слідчих (розшукових) дій фактичні обставини можуть бути використані, як докази під час проведення досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 ст. 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно частини 2 вказаної статті, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто є речовим доказом. Так, ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що надані слідчим матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що вилучені в ході огляду речі можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на їх відповідність критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вказане майно має ознаки речових доказів. Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В силу ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

В даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вищевказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України (тобто є речовими доказами), а тому арешт на це майно слідчим суддею накладається обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому слід зауважити, що до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Вознесенського районного управління ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000200, внесеному 04.05.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні за № 0000200 від 04.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, на вилучене 04.05.2024 року майно, а саме на мобільний телефон «Redmi» моделі «220333QNY», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 синього кольору, заборонивши користування та розпорядження вказаним майном, з метою позбавлення можливості його приховування, зникнення, втрати та відчуження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1