Справа № 199/5537/23
УХВАЛА

іменем України

2024 року червня місяця 12 дня м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000352 від 09.05.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000352 від 09.05.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1, ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме майнового комплексу, який складається з торговельного павільйону, площею 466 кв.м., Б-1 мийки, площею 153,4 кв.м., №1 ворота, №2 огорожа, І замощення, площею 1400 кв.м., ІІ замощення, площею 992 кв.м., ІІІ замощення, площею 378 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), шляхом заборони будь-яким особам відчужувати вказане майно та розпоряджатися ним.

Клопотання обґрунтовується тим, що 08.05.2023 до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло анонімне повідомлення від особи (номер телефону НОМЕР_1 ), яка просила прийняти заходи до невстановлених осіб, які 08.05.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно заволоділи територією автопаркувального майданчика, шляхом встановлення металевих перешкод для проїзду автомобілів (ЖЄО № 8882 від 08.05.2023).

Також, 06.03.2024 до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт від дізнавача СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000352 від 09.05.2023 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 197-1 КК України в діях невстановленої особи встановлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, які виразились у пред`явленні завідомо підробленого документа (ЖЄО 5942 від 06.03.2024).

Так, 06.03.2024 СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудового розслідування за вказаним фактом внесені відомості за №0000115 з попередньою правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 358 КК України.

12.03.2024 винесено постанову про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень №0000352 та №0000115 в кримінальне провадження №0000352 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 197-1, ч. 4 ст. 358 КК України.

Дізнавач зазначає, що предметом кримінального правопорушення є майновий комплекс, який складається з торговельного павільйону, площею 466 кв.м., Б-1 мийки, площею 153,4 кв.м., №1 ворота, №2 огорожа, І замощення, площею 1400 кв.м., ІІ замощення, площею 992 кв.м., ІІІ замощення, площею 378 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 42335873), з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовим доказом, оскільки останній містить відомості про вчинення кримінального правопорушення і може бути використаний, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Таким чином, в органу досудового розслідування є підстави вважати, що майновий комплекс, який складається з торговельного павільйона літ. А-1, площею 500 кв.м.; мийки літ. Б-1, площею 165 кв.м.; ворота металеві площею 12 п.м.; №2 огорожа з бетонних плит площею 159 п.м.; І замощення площею 1425 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 є предметом, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, тому згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України підпадає під майно, яке підлягає арешту.

У судовому засіданні прокурор Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 клопотання підтримав з підстав викладених у ньому. Просив суд задовольнити клопотання в повному обсязі та накласти арешт на нерухоме майно яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник ТОВ «УКРТРАНССЕРВІС ДНІПРО» адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання, просила суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі, підтримала надані заперечення на клопотання органу дізнання.

Дослідивши матеріали внесеного дізнавачем клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст.197-1, ч.4 ст.358 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та в подальшому об`єднані постановою прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра від 12.03.2024 в одне кримінальне провадження №0000352.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.05.2023 до ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло анонімне повідомлення від особи (номер телефону НОМЕР_1 ), яка просила прийняти заходи до невстановлених осіб, які 08.05.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно заволоділи територією автопаркувального майданчика, шляхом встановлення металевих перешкод для проїзду автомобілів (ЖЄО № 8882 від 08.05.2023).

Як слідує зі змісту поданого клопотання, дізнавач посилається на те, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташований майновий комплекс, який складається з торговельного павільйона літ. А-1, площею 500 кв.м.; мийки літ. Б-1, площею 165 кв.м.; ворота металеві площею 12 п.м.; №2 огорожа з бетонних плит площею 159 п.м.; І замощення площею 1425 кв.м., який підпадає під ознаки, перераховані в ч. 1 ст.98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України метою арешту майна є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Необхідність накладення арешту на майно, дізнавач обґрунтовує метою збереження речових доказів.

Частина 3 статті 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Натомість дізнавачем не доведено та не надано жодного доказу в порядку вимог КПК України, що вищезазначений майновий комплекс підпадає під ознаки речового доказу та містить в собі інформацію, що має суттєве значення по кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, з Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що дізнавач неодноразово звертався з клопотаннями про накладення арешту на зазначений майновий комплекс, обґрунтовуючи необхідність арешту збереженням речових доказів.

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду від 23.05.2024 ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року про відмову в арешті майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000352 від 09 травня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 197-1, частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у постанові від 23.05.2024 зазначила, що «У клопотанні дізнавача не обґрунтовано, як застосування арешту є необхідним для запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, якщо самого нерухомого майна не існує в натурі. При цьому, здійснюючи дізнання за ознаками ст. 197-1 КК, предметом злочинного посягання якого є земельна ділянка, дізнавач та прокурор не просять застосувати заходи забезпечення кримінального провадження саме до певної земельної ділянки, яка за їх твердження, самовільно зайнята. У даному кримінальному провадженні, якщо власник вказаної земельної ділянки вважає, що порушується його право власності на цю земельну ділянку, то він має можливість звернутись з відповідним позовом для захисту свої прав або прокурор, в залежності від обставин, може звернутись з відповідним позовом в інтересах громади, якщо буде встановлено незаконність передачі у власність та/або користування вказаної земельної ділянки.».

Звертаючись втрете 06.06.2024 з клопотанням про накладення арешту на майновий комплекс розташований за адресою АДРЕСА_1 , дізнавач у клопотанні та прокурор у судовому засіданні посилаються на те, що новою підставою для звернення з таким клопотанням є перепродаж майна 06.04.2024 іншій особі ОСОБА_6 , який на підставі ст.63 Конституції України відмовився від надання показів органу досудового розслідування, що, на думку органу досудового розслідування свідчить про мету приховування фактичних обставин, які мають відомості для доказування вчинення кримінального правопорушення. Проте, дана обставина на думку слідчого судді не може бути новою підставою накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки, як зазначалося вище майновий комплекс не відповідає критеріям передбаченим ч.1 ст.98 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що внесене дізнавачем клопотання є необґрунтованим, а тому в його задоволення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 369-372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000352 від 09.05.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1, ч. 4 ст. 358 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

12.06.2024