ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/502/24
Провадження №1-кс/477/317/24
УХВАЛА

про арешт майна

11 березня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000703 від 14 грудня 2023 року про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2024 року старший слідчий СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження №0000703 від 14 грудня 2023 року із клопотанням про арешт майна, що було вилучено 06 березня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля, марки «Nissan Almera classic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що у провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000703, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 14 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, за фактом незаконного зберігання та збуту вибухових пристроїв, бойових припасів та вогнепальної зброї.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб після проведення бойових дій у 2022 році на території Вознесенського та Миколаївського районів Миколаївської області незаконно придбали шляхом привласнення знайденого та стали зберігати без передбаченого законом дозволу, облаштувавши так звані «схрони», зброю та боєприпаси з метою їх подальшого збуту та отримання матеріальної вигоди.

Оскільки здобуті органом досудового розслідування дані вказували, що ОСОБА_6 , у транспортному засобі, що перебуває у його фактичному володінні ймовірно незаконно зберігає та перевозить бойові припаси, вибухові пристрої, слідчий просив надати дозвіл на проведення обшуку цього транспортного засобу.

06 березня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля, марки «Nissan Almera classic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено майно: транспортний засіб автомобіль, марки «Nissan Almera classic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Цього ж дня, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 263, а саме у придбанні, зберіганні та збуті вибухових речовин та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Оскільки вилучене майно відповідає критеріям означеним у статті 98 КПК України та є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт цього майна з метою збереження його як речового доказу.

В судове засідання старший слідчий СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 не з`явився. Від прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд клопотання без її участі.

Особа, у якої було вилучено майно ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду клопотання про арешт майна, повідомлений належним чином.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 грудня 2023 року, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000703 від 06 березня 2024 року.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та у невстановлений час, але не пізніше 05 березня 2024 року у підозрюваного ОСОБА_6 , в порушення в порушення вимог Постанови ВРУ від 17 червня 1992 року №2471-ХІІ, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ від 12 жовтня 1992 року №576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, виник злочинний корисливий умисел, спрямований на придбання, зберігання та збут без передбаченого законом дозволу вибухових речовин та бойових припасів.

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на незаконний збут вибухових речовин та бойових припасів, ОСОБА_6 06 березня 2024 року приблизно о 08.15 годині, попередньо узгодивши умови продажу вибухових речовин та бойових припасів та призначивши зустріч ОСОБА_7 (особисті дані якого змінені відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні»), зустрівся з останнім за адресою: АДРЕСА_1 , куди ОСОБА_6 прибув на автомобілі марки «Nissan Almera Classic», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належному його батьку ОСОБА_5 , а ОСОБА_7 , в свою чергу, діючи під контролем працівників поліції, при проведенні негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, прибув у якості покупця на власному автомобілі.

В ході зустрічі 06 березня 2024 року, перебуваючи за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Шляхова, навпроти буд. №3, ОСОБА_6 , збув без передбаченого законом дозволу раніше придбані ним за невстановлених обставин вибухові речовини та бойові припаси, а саме: тротилову шашку Т-400 з маркувальним позначенням «Т-400 г.» 1 шт., тротилові шашки з маркувальним позначенням «TNT 010389» 3 шт., тротилові шашки ТШ-200 з маркувальним позначенням «тротилова шашка 200 г.» 35 шт., тротилові шашки з маркувальним позначенням «тротилова шашка 400 г.» 6 шт., ручний протитанковий гранатомет типу «Bullspike - AT» з маркувальним позначенням «Bullspike AT 11-1-22VP-22 4В72», ручний протитанковий гранатомет типу «NМ-72» із маркувальним позначенням «NОМ 91-018- NМ-72», вогнепровідний шнур та два капсуля-детонатора типу КД-8А, отримавши від ОСОБА_7 за це грошові кошти у сумі 2000 доларів США (несправжні (імітаційні) засоби) в якості оплати за придбані боєприпаси.

В той же день ОСОБА_7 добровільно в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії видав співробітникам правоохоронних органів придбані за вищевказаних обставин у ОСОБА_6 предмети.

Згідно довідок ВВТС ГУНП в Миколаївській області №151, №152, №153, №154 від 06 березня 2024 року придбані ОСОБА_7 у ОСОБА_6 предмети відносяться до категорії небезпечних (ручний протитанковий гранатомет типу «Bullspike - AT»., ручний протитанковий гранатомет типу NМ-72, вогнепровідний шнур та два капсуля-детонатора типу КД-8А) та обмежено небезпечних (45 тротилових шашок).

06 березня 2024 року ОСОБА_6 затримано в порядку статті 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру за частиною першою статті 263 КК України, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання про арешт майна, 06 березня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля, марки «Nissan Almera classic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено майно: транспортний засіб автомобіль, марки «Nissan Almera classic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 06 березня 2024 року, майно, вилучене цього ж дня в ході обшуку іншого володіння особи транспортного засобу, який перебував у фактичному володінні ОСОБА_6 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000703 від 14 грудня 2023 року.

З метою збереження речових доказів, слідчий 07 березня 2024 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, слідчий суддя виходить з такого.

Порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

У свою чергу, зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів, зокрема протоколу обшуку від 06 березня 2024 року вбачається, що під час обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля, марки «Nissan Almera classic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слідчим не віднайдено жодного доказу, на відшукання яких було надано дозвіл ухвалою слідчого судді, після чого вилучено сам транспортний засіб.

При цьому, звертаючись із цим клопотанням слідчий ОСОБА_3 просив накласти арешт на вилучене майно, виключно з метою збереження речових доказів, посилаючись на відповідність вилученого майна ознакам, визначених статтею 98 КПК України.

У свою чергу, слідчий суддя вважає неналежними доводи слідчого у цій частині клопотання, так як ним не наведено підстав та обставин вважати вказане вилучене майно речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Так, за змістом клопотання слідчого взагалі неможливо зрозуміти обставини вчинення кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, обставини які встановлені органом досудового розслідування.

З тексту поданого клопотання вбачається, що слідчим описано незаконна діяльність широкого кола осіб, направлена на вчинення дій, що можуть містити ознаки злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України. При цьому, відомості, щодо протиправних дій ОСОБА_6 містять стисле викладення посилання на вчинення ним протиправних дій, та про проведення обшуку у його транспортному засобі.

При цьому, відомості про інкриміновані ОСОБА_6 діяння слідчим суддею встановлено виключно з долученої до клопотання підозри від 06 березня 2024 року, тоді як необхідність накладення арешту на вилучене майно залишена слідчим на розсуд слідчого судді, що вказує на невідповідність поданого клопотання частині другій статті 171 КПК України.

Так, слідчим у поданому клопотанні не зазначено яким чином транспортний засіб автомобіль, марки «Nissan Almera classic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відноситься до кримінального провадження, які сліди зберіг на собі, чи є вказаний транспортний засіб предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

За змістом долученого протоколу обшуку від 06 березня 2024 року вбачається, що під час проведення слідчої дії, дозвіл на яку надано слідчим суддею, а саме проведення обшуку транспортного засобу, у салоні, багажному відділенні не знайдено ні речей ні документів, що зазначені в ухвалі слідчого судді. Не містить протокол обшуку і відомостей про наявність чи хоча б ймовірну наявність у транспортному засобі слідів вчиненого правопорушення, якими, з огляду на характер кримінального правопорушення, могли б бути сліди пороху, мастила, тощо, що могло б підтвердити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Матеріали поданого клопотання не містять відомостей та належних підстав вважати вилучені речі засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення, слідчим не наведено які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати вилучене майно, яким чином воно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на не обґрунтованість необхідності арешту цього майна з метою його збереження як речового доказу, через його невідповідність критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Підстав вважати, що вказане майно могло бути здобуто незаконним шляхом, що могло мати своїм наслідком застосування до нього спеціальної конфіскації слідчим не наведено.

З огляду на викладене, оскільки за загальним правилом, визначеним частиною третьою статті 132 КПК України, застосування заходу забезпечення кримінального провадження можливе лише тільки коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йшлося в клопотанні сторони обвинувачення, а накладення арешту, без з`ясування вище вказаних обставини може бути надмірним тягарем та перешкоджати реалізації підозрюваним та членами його родини гарантованих Конституцією України прав, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про арешт майна не обґрунтовано належним чином.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

З урахуванням вищевикладеного доводи клопотання про необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна для запобігання його зникнення, втрати або пошкодження, або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також те, що таке майно відповідає зазначеним у частині другій статті 167 КПК України критеріям, слідчий суддя відхиляє як такі, що не підтвердженні належними доказами й спростовуються матеріалами судового провадження.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує вимоги статті 26 КПК України, зокрема, і те, що органом досудового розслідування жодних клопотань щодо приєднання доказів до та під час розгляду не подавалося.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу прокурора як процесуального керівника у кримінальному провадженні, що відмова у задоволенні клопотання слідчого буде слугувати прикладом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна підозрюваного, про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України», враження про яке може скластися враховуючи хід проведення досудового розслідування по цьому кримінальному провадженню.

Керуючись статтями 170-173, 309, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , яке внесене у кримінальному провадженні №0000703 від 14 грудня 2023 року про арешт майна, що було вилучено 06 березня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля, марки «Nissan Almera classic» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення його збереження як речового доказу відмовити.

Роз`яснити слідчому та прокурору у цьому кримінальному провадженні, що за приписами частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8