ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/459/24 Справа № 243/2629/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відеокконференції),

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеокконференції),

обвинуваченого: ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з

ДУ «Дніпровська установа виконання

покарань (№4)»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційні скаргу прокурора ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2023 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000659 від 26.06.2022року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Митків Гайсиньского району Вінницької області, громадянина України, який не працює, не одружений, раніше судимий:

25 квітня 2018 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 10.12.2020, невідбутий строк покарання 10 місяців 23 дні,

зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та виправдано у відповідності до положення п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, цим же вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України і призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, вирішено питання про речові докази та арешт майна.

Вироком суду встановлено, 26 червня 2022 приблизно о 02 год. 00 хв., точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів та маючи не зняту і не погашену в законному порядку судимість, разом з ОСОБА_10 прийшли до свого знайомого потерпілого ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 . В зазначений час у вказаному місці невстановлена особа почала наносити удари ОСОБА_11 невстановленим предметом, схожим на биту, а у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, а саме 2 мобільними телефонами та грошовими коштами, які належать потерпілому ОСОБА_11 .

Під час нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень невстановленою особою ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, будучи достовірно обізнаним про наявність воєнного стану на території України, діючи відкрито, у присутності сторонніх осіб, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, та маючи не зняту і не погашену у встановленому порядку судимість, знаходячись в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , забрав належні родині Борзило грошові кошти в розмірі 400 гривень. Згодом, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_8 забрав 2 мобільних телефони Нокіа загальною вартістю 733 грн., тим самим відкрито викрав чуже майно, чим спричинив потерпілому загальний матеріальний збиток у розмірі 1133 грн., після чого з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий помер на місці вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивстві), за наступних обставин.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що 26 червня 2022 приблизно о 02 год. 00 хв., точний час не встановлено, ОСОБА_8 , будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів та маючи не зняту і не погашену в законному порядку судимість разом з ОСОБА_12 прийшли до свого знайомого потерпілого ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 . В зазначений час у вказаному місці у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи приблизно о 02 годині 00 хвилин 26 червня 2022, більш точного часу не встановлено, з метою умисного протиправного позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , розуміючи, що в результаті його злочинних дій може наступити смерть останнього, і бажаючи настання таких наслідків, наніс 13 ударів кулаком правої руки по голові потерпілого. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій умисел, підняв з підлоги та взяв до правої руки невстановлений під час досудового розслідування металевий предмет, тримаючи який в правій руці, наніс 12 ударів по різним частинам тіла потерпілого, в тому числі голови потерпілого. Від отриманих ударів ОСОБА_11 впав на підлогу та помер на місці.

Внаслідок кримінально протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 були спричинені наступні тілесні ушкодження: численні (десять) забиті рани волосистої частини голови та обличчя, численні синці та садна на шкірі обличчя, крововиливи у м`які покрови голови зі сторони внутрішньої поверхні в проекції ран та крововиливи у скроневих м`язах, перелом кісток носу, травматична екстракція зубів верхньої щелепи, відкритий перелом кісток основи черепу у середній черепній ямці, розповсюджені вогнищеві та плямисті крововиливи під м`які мозкові оболонки майже на усьому протязі великих півкуль головного мозку, особливо виражені в проекції скроневих часток та полюсів лобних часток зі слабо вираженою лейкоцитарною реакцією при негативній реакції ОСОБА_13 , які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя; численні синці на шкірі грудної клітини, численні двобічні неповні переломи ребер по лінії проміж середньо-ключичної та передньо-пахвинної, частково з ушкодженнями, частково без ушкодження пристінкової плеври, оточені вираженими темно-червоними крововиливами у міжреберні м`язи з помірно вираженою лейкоцитарною реакцією при негативній реакції ОСОБА_13 , які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як потребуючі для свого загоєння термін понад 21 день (3 тижні); численні синці на шкірі лівого плеча, лівої бічної поверхні черевної стінки, нижніх кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті ОСОБА_11 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та призначити покарання ОСОБА_8 більш м`яке ніж призначено судом першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_8 вину не визнав, однак ретельно розповів про обставини події, що він робив та які дії вчиняв.

Зазначає, що грабіж ОСОБА_8 не вчиняв, оскільки діяв під тиском ОСОБА_10 , однак під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_8 визнає себе винним у інкримінованому грабіжу.

В апеляційній скарзі та змінах до неї прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчинені злочинів передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 8 років позбавлення волі, остаточно призначити покарання у виді 14 років позбавлення волі.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що виправдовуючи ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції врахував лише показання обвинуваченого в частині непричетності до вбивства, частково позасудовий допит померлої ОСОБА_14 , однак не врахував інші докази, надані стороною обвинувачення.

Так, свідок ОСОБА_10 категорично заперечив нанесення ним ударів ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , зазначивши, що ОСОБА_11 бив палкою саме ОСОБА_8 . Показання ОСОБА_10 щодо фактичних обставин, експертом визнані можливими.

Зауважує, що суд зробив хибні та необґрунтовані висновки, що тілесні ушкодження, які потягли смерть ОСОБА_11 , вчинені безпосередньо та лише ОСОБА_10 , чим вийшов за рамки обвинувачення. При цьому, під час слідчого експерименту, ОСОБА_14 показала, що її чоловіку наносили чисельні удари двоє чоловіків та вказала на механізм нанесення ударів, які відповідно до висновків експертів співпадають з локалізацією спричинених тілесних ушкоджень. Ккрім того, під час впізнання потерпіла впізнала саме ОСОБА_8 , як особу, яка наносила удари її чоловіку.

Звертає увагу, що стороною захисту протягом досудового розслідування та судового розгляду не ініційовано внесення відомостей до ЄРДР за фактом вбивства ОСОБА_11 , саме ОСОБА_10 .

Вказує, що судом залишилось поза увагою доводи обвинуваченого про застосування щодо нього недозволених методів ведення слідства, при цьому висновок суду про допустимість доказу має ґрунтуватись на результатах проведення належної перевірки, шляхом офіційного розслідування. Разом з цим, свідок ОСОБА_15 , який був понятим під час проведення слідчої дії та показав, що не бачив з боку працівників поліції здійснення тиску на обвинуваченого та домовленість працівників поліції із потерпілою. Під час проведення слідчої дії обвинувачений за участю захисника, добровільно та детально розповів як наносив удари. Однак, суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка, які вказують на причетність ОСОБА_8 у спричинені смерті ОСОБА_11 .

Крім того, судом безпідставно не взято до уваги слідчі експерименти за участю обвинуваченого, потерпілої, свідка ОСОБА_10 , якими зафіксовано механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , які є логічними, послідовними та в цілому знайшли своє підтвердження.

Наголошує, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, залишив поза увагою докази, що безпосередньо стосуються предмета доказування, окрім того обґрунтував позицію щодо недоведеності вчинення кримінального праворушення виключно тим, що з показань допитаного судом обвинуваченого, позасудового допиту померлої потерпілої, кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, вчинив саме ОСОБА_10 .

Звертає увагу, що слідчим суддею проведений допит ОСОБА_8 в частині можливого вчинення фізичного та психологічного тиску з боку працівників поліції, самооговору, погроз та вмовлянь з боку ОСОБА_10 , однак ОСОБА_8 під час судового засідання свою вину визнав в повному обсязі та детально розповів слідчому судді про вчинені ним кримінальні правопорушення передбачені ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 115 КК України.

Зауважує, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, що у ОСОБА_8 відсутній мотив на вчинення вбивства, оскільки у ОСОБА_8 був присутній мотив помсти та можливість відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої протиправними діями ОСОБА_11 , які виразились у пограбуванні та спробі зґвалтування ОСОБА_16 , яка є матір`ю дівчини ОСОБА_8 .

Вказує, що обґрунтовуючи, що ОСОБА_8 був вимушений визнати себе винним на стадії досудового розслідування та вказуючи на вчинення злочину іншою собою, вийшов за рамки обвинувачення

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав, зокрема, у межах кримінального судочинства України. Право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 124 Конституції України, статті 5, 7, 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Наведені законодавчі норми спрямовані на реалізацію гарантованого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Згідно з тлумаченням даної статті в практиці Європейського Суду з прав людини, це право включає в себе три елементи: право доступу до правосуддя, ряд вимог щодо організації та складу суду і процесуальні гарантії, що стосуються проведення судового розгляду.

Практична реалізація цих норм пов`язана, зокрема, з чітким регулюванням у кримінальному процесуальному законі питання визначення суду, який вправі розглядати конкретне кримінальне провадження, що виступає гарантією доступності правосуддя та забезпечує належне виконання передбачених у ст. 2 КПК завдань кримінального провадження, серед яких застосування належної правової процедури до кожного учасника кримінального провадження.

Відповідно до п. 7,8 ст. 11 «Про судоустрій і статус суддів» учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом. Обов`язок забезпечити проведення відеоконференції покладається на суд, який отримав судове рішення про проведення відеоконференції, незалежно від спеціалізації та інстанції суду, який прийняв таке рішення. Судові засідання проводяться виключно в спеціально обладнаному для цього приміщенні суду - залі засідань, яке придатне для розміщення сторін та інших учасників судового процесу і дає змогу реалізовувати надані їм процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Наведені вимоги також викладені в ст. 318 КПК України.

Виходячи з наведених норм Закону, можливість дистанційної участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції передбачена лише для сторін кримінального провадження, при цьому здійснення правосуддя дистанційно суддею, законом заборонено, оскільки передбачено, що судове засідання проводиться виключно у залі суду.

Слід наголосити, що Слов`янський міськрайонний суд Донецької області свою роботу в умовах військового стану не припиняв, підсудність справ цього суду не змінювалася.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового засідання, судовий розгляд суддею ОСОБА_1 проведений поза межами приміщення суду, з іншого приміщення, яке не є залом судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнає, при цьому судом першої інстанції докази у кримінальному провадженні досліджені в повному обсязі, однак поза межами приміщення суду, що прямо суперечить чинному законодавству.

Колегія суддів зазначає, що проведення судового провадження у такому порядку суперечить положенням кримінального процесуального законодавства України та може перешкодити учасникам судового провадження реалізувати свої права.

При цьому, неможливість суду з об`єктивних причин здійснювати правосуддя з дотриманням належної процедури не може бути підставою для скорочення чи прискорення встановленої процесуальним законом форми судочинства (ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Водночас, виходячи із системного аналізу норм кримінального процесуального законодавства, у кримінальній юрисдикції правосуддя не може здійснюватися поза приміщенням суду з огляду на дію принципу безпосередності. За вимогами кримінального процесуального закону суддя здійснює правосуддя безпосередньо у залі судового засідання. І тільки у випадках, передбачених ч. 1 ст. 336 КПК, саме учасники кримінального провадження (крім секретаря судового засідання та судового розпорядника), котрі перебувають поза межами приміщення суду, який здійснює це судове провадження, можуть брати участь у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції.

Вказана позиція наведена в ухвалі Верховного суду від 03.01.2023 року справа № 220/529/22.

Наведені обставини є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та відповідно є підставою для скасування вироку суду.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням вищенаведених підстав колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки встановлено, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що завадило ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Разом з цим, суду першої інстанції при новому розгляді необхідно належним чином перевірити доводи прокурора та захисника, надати оцінку доказам у кримінальному провадженні та на підставі сукупності всіх зібраних доказів у залежності від встановленого, ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2023 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000659 від 26.06.2022року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 186 КК України, скасуватита призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в іншому складі суддів.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 серпня 2024 року включно.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді