Справа № 308/3520/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання процесуального прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000058 від 31.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні - прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000058 від 31.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2024 за N?0000058.

Як вказано у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, у період з 05 лютого по 18 лютого 2024 року, ОСОБА_4 , користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, опрацював протиправний механізм незаконного збагачення, шляхом незаконного переправлення військовозобов?язаних громадян України через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір на протиправне збагачення шляхом отримання грошових коштів за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, достовірно знаючи, що з 24.02.2022, у відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану, на період дії якого чоловікам - громадянам україни, віком від 18 до 60 років, обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов?язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організував незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_5 , що виразилось в наступному.

Так, ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір на протиправне збагачення шляхом незаконного переправлення осіб через державний кордон, 16.02.2024 засобами додатків мобільного зв?язку (месенджерів) виказав ОСОБА_7 вимогу про надання йому грошових коштів, а саме 4000 доларів США за організацію незаконного переправлення його через державний кордон з України поза межами пунктів пропуску в районі с. Грушово, Тячівського району, Закарпатської області.

З цією метою ОСОБА_4 надав ОСОБА_7 особовий рахунок для перерахунку частини коштів в сумі 2000 доларів США, що в еквіваленті по відношенню до гривні складає 75 000 гривень, як завдаток.

В подальшому, 16 лютого 2024 року, ОСОБА_7 здійснив переказ грошових коштів в сумі 75 000 гривень, як завдаток на особовий рахунок, який йому надав ОСОБА_8 . Відразу після чого останній повідомив ОСОБА_7 , щоб він прибув на потягу до залізничної станції м. Мукачево 18.02.2024, де його зустрінуть та в подальшому відвезуть до с. Грушово, Тячівського району, Закарпатської області, з метою переправлення за межами пункту пропуску через державний кордон України через річку Тиса.

З метою реалізації вищенаведеного злочинного умислу, 18 лютого 2024 року, ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, діючи конспіративно, о 05 годині 00 хвилин зателефонував ОСОБА_7 та повідомив йому, щоб останній взяв таксі та приїхав до автобусної зупинки в АДРЕСА_1 .

Окрім цього, о 05 годині 49 хвилин цього ж дня, в с. Лалово, Мукачівського району на центральній зупинці по автодорозі «Мукачево - Рогатин», ОСОБА_4 під?їхав до ОСОБА_7 , на автомобілі марки «Лексус», із державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , перебуваючи в салоні вказаного автомобіля ОСОБА_6 підтвердив свою вимогу та попросив передати іншу частину коштів у сумі 2000 доларів США за організацію переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України поза межами пункту пропуску в районі с. Грушово, Тячівського району, Закарпатської області. На що ОСОБА_7 змушений був погодитися, та передав ОСОБА_4 вказані суму грошових коштів.

Після отримання зазначених грошових коштів ОСОБА_4 до них під?їхав автомобіль марки «Вольксваген» моделі «Транспортер», із державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 , червоного кольору, і ОСОБА_4 попросив ОСОБА_7 пересісти до вказаного автомобіля, який відвезе його на місце де буде здійснено його переправлення, в с. Грушово Тячівського району Закарпатської області.

В подальшому ОСОБА_7 на зазначеному транспортному засобі, з метою подальшого незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску, доставлено до будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Цього ж дня, о 18 годині 25 хвилин, вищенаведену протиправну діяльність ОСОБА_4 припинено та затримано працівниками поліції, в АДРЕСА_3 .

Прокурор зазначає, що 02.04.2024 на підставі ухвали слідчого судді ужгородського міськрайонного суду, за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 , проведено санкціонований обшук. В ході проведення якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Айфон Х, чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету №PSP2282586, балоновий дощовик, взуття та рукавиці зеленого кольору, які поміщено до спеціального пакету №PSP4084593, резинові чоботи - штани, зеленого кольору, які поміщено до поліетиленового пакету, білого кольору із маркуванням «Наша Ряба».

При цьому у клопотанні міститься покликання на ст.ст. ч.2 ст. 64-2, п. 7 ч. 1 ст. 131, ст. 2 ч.1 ст. 170, п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170, ч. 10 ст. 170 КПК України.

Беручи до уваги викладене вище, керуючись ст. ст. 40, 64-2, 98, 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, прокурор просить слідчого суддю: задовольнити дане клопотання та накласти арешт на речі, які були вилучені в ході санкціонованого обшуку, проведеного 02.04.2024 за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , за адресою АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон марки Айфон Х, чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету №PSP2282586, балоновий дощовик, взуття та рукавиці зеленого кольору, які поміщено до спеціального пакету №PSP4084593, резинові чоботи штани, зеленого кольору, які поміщено до поліетиленового пакету, білого кольору із маркуванням «Наша Ряба».

Прокурор у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, підтримує та просить задоволити.

Власники майна, в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомляла, клопотань не подавала.

Так, слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що неприбуття у судове засідання вказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчий суддя, на підставі ч.2 ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності належним чим повідомлених сторін кримінального провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що: у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2024 за N?0000058.

02.04.2024 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2024, за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 , проведено санкціонований обшук. В ході проведення якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Айфон Х, чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету №PSP2282586, балоновий дощовик, взуття та рукавиці зеленого кольору, які поміщено до спеціального пакету №PSP4084593, резинові чоботи - штани, зеленого кольору, які поміщено до поліетиленового пакету, білого кольору із маркуванням «Наша Ряба».

Згідно ст. п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч3. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені в ході обшуку житлового приміщення за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

При цьому, вказане в клопотанні майно на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно, може бути приховано, пошкоджено або знищено володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно протоколу обшуку вказане у клопотанні майно було виявлено та вилучено 02.04.2024, із вказаним клопотанням прокурор звернувся 04.04.2024 року.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України.

Слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчим, слідчому судді доведено необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання прокурора про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000058 від 31.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на речі, які були вилучені в ході санкціонованого обшуку, проведеного 02.04.2024 за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , за адресою АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон марки Айфон Х, чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету №PSP2282586, балоновий дощовик, взуття та рукавиці зеленого кольору, які поміщено до спеціального пакету №PSP4084593, резинові чоботи штани, зеленого кольору, які поміщено до поліетиленового пакету, білого кольору із маркуванням «Наша Ряба».

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1