Справа № 138/542/24
Провадження №:1-кп/138/118/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого, судді: ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000065 від 09.06.2023 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севєродонецьк Луганської області, жителя та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше працюючого інспектором прикордонної служби 3 категорії - номером обслуги 1 відділення інспекторів прикордонної служби 2 прикордонної застави 1 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної номенклатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак виведеного поза штат, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ:

У порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

09.01.2023 о 09 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини НОМЕР_2 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану не прибув з місця проживання до військової частини НОМЕР_2 , що дислокується по АДРЕСА_2 , чим самовільно залишив вказану частину та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби по 28.06.2023, коли прибув до правоохоронних органів та повідомив про своє місце перебування.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_6 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також учинене ним самовільне залишення військової частини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. Розуміє, що вчинив злочин, у вчиненому кається, просить суд суворо його не карати.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , за обставин, викладених у обвинувальному акті, винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується наступними доказами:

висновком службового розслідування по факту неналежного виконання службових обов`язків інспектором прикордонної служби 3 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби 4 прикордонної застави 1 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування штаб - сержантом ОСОБА_8 та інспектором прикордонної служби 3 категорії - номеру обслуги 1 відділення інспекторів прикордонної служби 2 прикордонної застви 1 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування молодшим сержантом ОСОБА_6 викладеному в рапорті начальника комендантського відділення підполковника ОСОБА_9 за №50/437/23-Вн від 13.01.2023 (а.с. 51- 64 т. 1);

наказом №154-АГ від 16.01.2023 про призначення службового розслідування (а.с. 65 т. 1);

наказом №170-АГ від 15.02.2023 про продовження терміну службового розслідування (а.с. 66 т. 1);

витягами з наказів №76-ОС від 28.02.2022, №121-ОС від 18.03.2022, №25-ОС від 13.01.2023 (а.с. 69-71 т. 1).

рапортом начальника комендантського відділення ОСОБА_9 від 13.01.2023 (а .с.68 т.1);

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази підтверджують обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання цих доказів недопустимими.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 85, 94 КПК України, вказані всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, працює у військовій частині, однак виведений поза штат, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують його покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено.

На підставі викладеного, беручи до уваги досудову доповідь, враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд вважає, суд вважає можливим при призначенні покарання ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 407 КК України застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

На підставі ст. 58 КК України, наявні підстави для заміни покарання у вигляді позбавлення волі на покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців, з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_6 , так як останній продовжує проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Крім того, 27.01.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2839-IX від 13.12.2022 (далі Закон № 2839-IX).

Законом № 2839-IX внесені зміни до ст. 69 КК України, якими встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Ч. 2 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Стаття 69 КК України у попередній редакції передбачала можливість застосування її до засуджених за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. У новій редакції статті 69 КК України заборонено застосовувати її до кримінального правопорушення, передбаченого статтею 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, суд застосовує статтю 69 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім того, на підставі ст. 58 КК України, суд, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, який на даний час є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, бажає продовжити службу, вважає за можливе замінити покарання у вигляді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців.

З огляду на вказане, а також на законослухняну процесуальну поведінку обвинуваченого упродовж провадження у справі без застосування жодного з запобіжних заходів, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу останньому.

Керуючись ст. 4, 12, 50, 58, 63, 65-67, 69, ч. 5 ст. 407 КК України, ст. 368-370, 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України і призначити покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України призначити ОСОБА_6 замість основного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1