Справа № 308/7531/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисників адвокатів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження № 11-кп/4806/303/24 за апеляційними скаргами: адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувача ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинуваченої ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 , адвоката ОСОБА_19 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 та адвоката ОСОБА_21 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_22 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2024 року, клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено повністю.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених: ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 строком на 60 днів, тобто до 18 липня 2024 року.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачених, задоволено.

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 дію обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 місяці, тобто до 19.07.2024, а саме:

- прибувати до суду на першу вимогу; - не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання; - не спілкуватися зі свідком ОСОБА_27 .

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження за №0000334, внесене 29.06.2022 до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_26 , ОСОБА_24 , ОСОБА_28 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_25 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317; ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307; ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 309 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні, в судовому засіданні, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим: ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_28 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підставою для продовження застосованих запобіжних заходів є наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які, на переконання прокурора, не змінилися, є реальними та на час розгляду клопотання існують. Також прокурор вважає, що перебування обвинувачених на волі може негативно вплинути на хід судового розгляду, оскільки обвинувачені можуть вчиняти тиск на основного свідка у кримінальному провадженні. Крім того, прокурор звертає увагу на те, що більшість обвинувачених є мешканцями інших регіонів, тому не зможуть виконувати покладені на них обов`язки та матимуть змогу ухилятися від суду, знаючи про покарання, яке їм загрожує, а також зможуть продовжити злочинну діяльність. Просив задовольнити клопотання у повному обсязі.

Разом з тим, прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 строку дії обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Підставою для продовження вищезгаданих обов`язків є необхідність у запобіганні переховуванню обвинувачених від суду, впливу на свідків та вчиненні в подальшому інших злочинів. При цьому за обставин цього кримінального провадження, на переконання прокурора, мета продовження строку дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, виправдовує ступінь втручання у права і свободи обвинувачених.

Задовольняючи клопотання прокурора, судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а також те, що ризики переховування обвинувачених від суду та незаконного впливу на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, є реальними і такими, що існують. Судом також констатовано, що застосування менш суворих запобіжних заходів, які не пов`язані з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки кожного з обвинувачених, а також не зменшить наявних ризиків. Судом враховано характеризуючі відомості про особу кожного з обвинувачених, характер пред`явленого їм обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує їм. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що застосування альтернативних запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання на цій стадії судового процесу є недоцільним з огляду на їх непропорційність встановленим ризикам. Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що судове провадження щодо обвинувачених триває, суд констатує про відсутність підстав для зміни обраного запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинувачених: ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_22 . Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом взято до уваги тяжкість та характер інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, зокрема те, що кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів. При цьому кримінальні правопорушення, передбачені статтями 307, 311 і 317 КК України, віднесені до злочинів у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення. У свою чергу, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 255 КК України, посягають на громадську безпеку. Тому, суд обґрунтованими визнав доводи сторони обвинувачення про доведеність ризиків, передбачених п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо цих обвинувачених. Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Разом з тим, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд також дійшов висновку про те, що на даний час стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України

Тому, суд дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відносно обвинувачених ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 а.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , вказує на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що слід звернути увагу на те, що питання про тримання підзахисного під вартою вже вирішується в 7 раз, проте сторона обвинувачення не вказала нових доказів, які б свідчили про те, що існуючі раніше ризики продовжують існувати та не зменшилися. Фактично, ОСОБА_12 утримується за таких обставин під вартою більше 1 року. Звертає увагу на те, що підзахисний раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Вважає, що появилася нова обставина, яка не досліджувалася судом першої інстанції, оскільки 29.03.2024 ОСОБА_12 написав письмову заяву, в якій частково визнав вину в пред`явленому йому обвинуваченню, а саме: що отримав 16.09.2022 від ОСОБА_15 посилку з наркотичними речовинами масою 1021г у відділенні ТОВ «Нова Пошта» №123 в м. Одеса, тому вважає, що дана обставина є важливою та позитивно характеризує особу обвинуваченого, однак вона не досліджувалася судом першої інстанції та не була врахована під час вирішення питання про продовження тримання під вартою ОСОБА_12 . Звертає увагу на те, що ОСОБА_12 частково визнав свою вину і що з тих же підстав, судом раніше було визначено запобіжний захід у вигляді застави іншим обвинуваченим у справі: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 , який в повній мірі забезпечує виконання останніми покладених на них процесуальних обов`язків. У зв`язку з викладеним, просить суд оскаржувану ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_12 інший, більш м`який запобіжний захід у вигляді застави в сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн. та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_13 , адвокат ОСОБА_7 , вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що 20.05.2024 в судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора, сторона захисту звертала увагу на те, що ризики визначені ст.177 КПК України по відношенню до ОСОБА_13 перестали існувати з тих підстав, що підзахисний визнає себе винним в одному із злочинів в якому його обвинувачують, а саме ст.317 КК України. З цих підстав переконували суд, що ОСОБА_13 не має на меті впливати на свідка, так як свідок вказує у своїх показах на те, що ОСОБА_13 визнає, тобто злочин ст.317 КК України, а тому в підзахисного не має підстав впливати на цього свідка чи якогось іншого свідка, однак такі судом першої інстанції залишено поза увагою. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_13 утримується під вартою з 19 грудня 2022 року, тобто більше одного року, за цей час умови запобіжного заходу обвинувачений не порушував, на слідчі дії з`являвся, не чинив жодних перешкод у проведенні слідчих та процесуальних дій, відносно учасників кримінального провадження не має наміру чинити який-небудь тиск. Зазначає, що ОСОБА_13 раніше не судимий, має вищу освіту, можливість працевлаштуватись, у нього є сім`я, на утриманні троє дітей, позитивно характеризується за місцем проживання та перебування. Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду не наведено виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права ОСОБА_13 на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_13 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням на нього обов`язків, які визначені ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, тому її слід скасувати. Зазначає, що підозра ОСОБА_12 є необґрунтованою та незаконною, ґрунтується виключно на припущеннях. Зазначає, що матеріалами кримінального провадження підтверджується факт незаконності документування вчинення кримінального правопорушення, а саме: контрольні поставки проведені у порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 271 КПК України (під час контрольної поставки було поширено речовину небезпечну для багатьох людей, а саме наркотичну); огляд виїмки кореспонденції проводився у порушення вимог ч. 2 ст. 262 КПК України (під час огляду кореспонденції не проведено заміну речовини, яка заборонена у вільному обігу на їх безпечні аналоги). Судом залишено поза увагою те, що сторона обвинувачення не надала належних доказів, які б підтвердили те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Апелянт вказує на належну процесуальну поведінку свого підзахисного за період дії запобіжного заходу, а також на те, що ОСОБА_12 утримується під вартою з 19 грудня 2022 року, тобто більш ніж десять місяців. Окрім того, захисник зазначає, що ОСОБА_12 не має на меті вчиняти тиск на свідка про якого вказує в клопотанні прокурор, у зв`язку з тим, що вказаний свідок вже в суді допитаний в порядку ст.225 КПК України, а також підзахисний взагалі не знає особу свідка і ніколи його не бачив. Сторона захисту вважає, що такий вид запобіжного заходу, як застава, яку в подальшому останній зобов`язується перерахувати на користь ЗСУ, з застосуванням електронного засобу контролю, що в повній мірі може забезпечити процесуальну поведінку ОСОБА_12 з покладенням певних обов`язків на нього. Просить суд, оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_12 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою та покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , в апеляційній скарзі вказує на те, що ухвала суду є незаконною, та підлягає скасуванню. На переконання захисника, підозра його підзахисному ОСОБА_14 є необґрунтованою. Ризики, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні не підтверджені доказами та ґрунтуються на припущеннях. Апелянт також зазначає, що ОСОБА_14 утримується під вартою більше 10 місяців, упродовж цього часу процесуальна поведінка обвинуваченого відповідала вимогам закону, тобто ОСОБА_14 з`являвся на всі процесуальні і слідчі дії, не чинив жодних перешкод у проведенні таких дій, до всіх учасників кримінального провадження ставиться з повагою, тому ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадження існувати не може. Сторона захисту також вважає, що інкриміновані ОСОБА_14 злочини є сфальсифікованими. Захисник зазначає, що такий вид запобіжного заходу, як застава, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_14 із покладенням відповідних процесуальних обов`язків. Просить суд, оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_14 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, суду, на їх першу вимогу; не спілкуватися зі свідками, експертами, іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні; не відлучатися з населеного пункту, де проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти про зміну свого місця проживання слідчого, прокурора, суд.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_16 , вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, тому її слід скасувати. Зазначає, що підозра ОСОБА_16 є необґрунтованою та незаконною, ґрунтується виключно на припущеннях. Зазначає, що матеріалами кримінального провадження підтверджується факт незаконності документування вчинення кримінального правопорушення, а саме: контрольні поставки проведені у порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 271 КПК України (під час контрольної поставки було поширено речовину небезпечну для багатьох людей, а саме наркотичну); огляд виїмки кореспонденції проводився у порушення вимог ч. 2 ст. 262 КПК України (під час огляду кореспонденції не проведено заміну речовини, яка заборонена у вільному обігу на їх безпечні аналоги). Судом залишено поза увагою те, що сторона обвинувачення не надала належних доказів, які б підтвердили те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Апелянт вказує на належну процесуальну поведінку свого підзахисного за період дії запобіжного заходу, а також на те, що ОСОБА_16 утримується під вартою з 19 грудня 2022 року, тобто більш ніж десять місяців. Окрім того, захисник зазначає, що ОСОБА_16 не має на меті вчиняти тиск на свідка про якого вказує в клопотанні прокурор, у зв`язку з тим, що вказаний свідок вже в суді допитаний в порядку ст.225 КПК України, а також підзахисний взагалі не знає особу свідка і ніколи його не бачив. Сторона захисту вважає, що такий вид запобіжного заходу, як застава взмозі забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_16 з покладенням певних обов`язків на неї. Просить суд, оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченої ОСОБА_16 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою та покласти на обвинувачену процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , в апеляційній скарзі вказує на те, що ухвала суду є незаконною, та підлягає скасуванню. На переконання захисника, підозра його підзахисному ОСОБА_15 є необґрунтованою. Вважає, що матеріалами кримінального провадження підтверджується факт незаконності документування вчинення кримінального правопорушення, а саме: контрольні поставки проведені у порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 271 КПК України (під час контрольної поставки було поширено речовину небезпечну для багатьох людей, а саме наркотичну); огляд виїмки кореспонденції проводився у порушення вимог ч. 2 ст. 262 КПК України (під час огляду кореспонденції не проведено заміну речовини, яка заборонена у вільному обігу на їх безпечні аналоги). Місцевим судом залишено поза увагою те, що сторона обвинувачення не надала жодних належних доказів, які підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Апелянт вказує на належну процесуальну поведінку свого підзахисного за період дії запобіжного заходу, а також посилається на те, що ОСОБА_15 утримується під вартою більше 7 місяців. Також посилається на дані про особу обвинуваченого: ОСОБА_15 раніше не судимий, має змогу працевлаштуватись, у нього є сім`я, що свідчить про те, що останній заслуговує на довіру до суду і те, що він ніяким чином не буде переховуватися від суду та сторони обвинувачення. Захисник зазначає, що такий вид запобіжного заходу, як застава, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_15 із покладенням відповідних процесуальних обов`язків. Просить суд, оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_15 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_16 , вказує на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість судового рішення, вважає, що ухвалу суду необхідно скасувати. На переконання апелянта, на момент розгляду клопотання відсутні будь-які докази, які би підтверджували неналежну процесуальну поведінку обвинуваченої. Крім того, у клопотанні прокурора немає доказів, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано те, що обвинувачена ОСОБА_16 має постійне місце проживання, є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась. Окремо звертає увагу на те, що під час перебування під вартою у обвинуваченої погіршився стан здоров`я, вона неодноразово зверталась до медичної частини зі скаргами на стан здоров`я. Просить суд, оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченої ОСОБА_16 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_17 , адвокат ОСОБА_9 , вказує не незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати. Вважає, що підозра її підзахисному є необґрунтована. Зазначає, що ризики, на які вказує прокурор у клопотанні не підтверджені жодними належними доказами, дане клопотання прокурора містить загальні і абстрактні фрази про наявність ризиків і не вказано обставини на підставі яких він дійшов висновку про наявність таких і відсутнє посилання на конкретні матеріали, що підтверджують ті обставини, а також необґрунтовано можливість запобігти ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тобто наявне недотримання вимог ст.184 КПК України. Щодо впливу на свідка, звертає увагу на те, що ОСОБА_17 з ним не знайомий, як він виглядає не знає, де мешкає не знає, а відтак будь якого впливу на незнайому особу здійснювати не збирається, крім того, п`ятеро осіб, які є учасниками кримінального провадження знаходяться на волі і жодним чином не здійснювали впливу на свідка. Крім того, вважає, що при розгляді клопотання, судом не враховано наявність у ОСОБА_17 міцних соціальних зв`язків, те, що він має дружину та батьків пенсійного віку, які перебувають на його утриманні, а також наявність у ОСОБА_17 офіційного місця проживання дає підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Також судом залишено поза увагою погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_17 , що у майбутньому може призвести до ампутації нижньої кінцівки. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду змінити в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, постановити нову, якою змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_17 на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт із забороною залишати місце проживання з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. Якщо суд прийде до переконання щодо правомірності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, сторона захисту просить визначити мінімальний розмір застави, передбачений ч.5 ст.182 КПК України з покладанням на обвинуваченого обов`язків, визначених ст.194 КПК України.

Адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 в апеляційній скарзі вказує на те, що оскаржувану ухвалу суду вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із допущеними судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства. Вказує, що колегія суддів в черговий раз задовольнила стереотипне клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підзахисному помилково, залишивши поза увагою те, що сторона обвинувачення не надала нових доказів, які б свідчили про те, що наведені прокурором у клопотанні, майже 17 місяців тому ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились. Щодо ризику незаконного впливу на основного свідка, сторона захисту звертає увагу на те, що це є припущенням прокурора, оскільки з досліджених судом доказів технічного запису свідчень свідка ОСОБА_27 , які він надавав слідчому судді Перечинського районного суду слідує, що такий свідок не вказував про причетність ОСОБА_18 до інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України. Таким чином апелянт зазначає, що прокурором у заявленому клопотанні не наведено обґрунтованих доводів, що в даному випадку судовий розгляд кримінального провадження потребує саме продовження позбавлення свободи підзахисного ОСОБА_18 , докази раніше надані прокурором у справі № 304/1798/22, на цей час за спливом майже 17 місяців з моменту затримання ОСОБА_18 не доводять заявлених у клопотанні від 17.05.2024 ризиків, а тому за відсутності таких, тривалість тримання підзахисного під вартою є такою, що не відповідає критерію розумності. Разом з тим, зауважує, що ОСОБА_18 вже тривалий час перебуває під вартою, не є молодим за віком, має постійне місце проживання, будь-яких спроб переховуватися від правоохоронних органів ніколи не вчиняв, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, доглядав за дружиною, що має онкозахворювання та згідно консультативного заключення КНП «Київський міський онкологічний центр» від 27.02.2024, потребує догляду сторонньої допомоги та супроводу догляду повнолітнього члена родини. У зв`язку з цим, вважає, що ризики, які були підставою для обрання судом запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_18 , згідно Ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 30.05.2023, та знову наведені прокурором в обґрунтування клопотання про продовження строків тримання під вартою, на цей час відсутні. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_18 запобіжний захід грошову заставу.

Адвокат ОСОБА_19 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 , в апеляційній скарзі вказує на те, що ухвала суду є незаконною, та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. На переконання апелянта, зазначене обвинувачення є необґрунтованим та не вмотивованим. Зазначає, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються на припущеннях. Звертає увагу на те, що його підзахисний перебуває під вартою більше дванадцяти місяців. Також апелянт зазначає, що ризик переховування ОСОБА_20 від органів досудового розслідування та суду є недоведеним, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, одружений. Крім того, ризик незаконного впливу на свідка у кримінальному провадженні є безпідставним, позаяк свідок у кримінальному провадженні допитаний слідчим суддею та попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів. Також сторона захисту зазначає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не існує, оскільки його підзахисний ОСОБА_20 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. Вважає, що у клопотанні належним чином не обґрунтовано та не доведено неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_20 . Прокурором безпідставно та необґрунтовано у клопотанні не ставиться питання про визначення розміру застави. Просить суд, оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_20 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у тому числі визначити розмір застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_21 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_22 огли, вказує на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. звертає увагу на те, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підзахисного ОСОБА_22 огли, вирішується вдесяте, при цьому стороною обвинувачення не долучено жодних доказів, які б свідчили про існування ризиків. Також звертає увагу, що підзахисний перебуває під вартою більше 12 місяців. Вважає, що у клопотанні належним чином не обґрунтовано та не доведено неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки прокурором безпідставно та необґрунтовано у клопотанні не ставиться питання про визначення розміру застави. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_22 огли обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, у тому числі визначити розмір застави та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників, прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Оскільки апеляційні скарги подані лише в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , то ухвала судді переглядається лише в цій частині.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 . огли, колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 огли обвинувачуються, у тому числі, у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, зокрема санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у свою чергу, ч. 1, 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років, відповідно. До того ж кримінальні правопорушення, передбачені статтями 307, 311 і 317 КК України, є злочинами у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення і такі мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 огли, тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не завершено, основний свідок сторони обвинувачення не допитаний, закінчено, існують ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та незаконно впливати на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення.

Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано і ту обставину, що всі обвинуваченні окрім ОСОБА_13 , зареєстровані поза межами Закарпатської області, що додатково свідчить про можливість перешкоджанню встановлені істини у даному кримінальному провадженні та ризику переховування їх від суду.

Таким чином, колегія суддів констатує, що продовжує залишатися реальним ризик того, що кожний з обвинувачених, перебуваючи на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Крім того, актуальним залишається ризик незаконного впливу на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, з метою зміни ним показань на їх користь, зокрема, будучи на волі обвинувачені зможуть здійснити підкуп чи застосувати насильство щодо нього. При цьому колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту, про неможливість впливу на вказаного свідка, через що останній допитаний в порядку ст. 225 КПК України, оскільки такі не спростовують того, що залучений до конфіденційного співробітництва свідок, який обвинуваченим добре знайомий, не зможе почувати себе у безпеці у випадку, якщо знатиме, що будь-хто з числа обвинувачених перебуватиме на волі.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 огли ризики, - на даний час не зменшилися й не відпали.

Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 .

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційних скаргах.

Колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 огли строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував і те, що останні обвинувачуються в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів, вважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченим розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. 177, 178, ч. 5 ст. 183 КПК України.

Щодо обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 колегія суддів дійшла наступного висновку.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції про неможливість запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до вказаних обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.

Колегія суддів також враховує практику ЄСПЛ, згідно якої « Розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу …», а також « …що саме національні суди повинні організовувати провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним…» (див. пункти 90 та 93).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п.3 ст.5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Також, відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувало підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

Крім того, ЕСПЛ, 13 січня 2022 року виніс рішення у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), де зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Під час апеляційного перегляду захисниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були заявлені і судом перевірені дані про те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 частково визнають вину у пред`явленому їм обвинуваченні.

Вказана обставина підтверджує сприяння вказаними особами встановленню істини і прискорює судовий розгляд.

Про безпідставний тривалий розгляд кримінального провадження судом першої інстанції, зазначено, що вирішення питання про тримання під вартою їх підзахисних відбувається вже 7-й раз, проте сторона обвинувачення не надала нових доказів, які б свідчили про те, що існуючі раніше ризики продовжують існувати та не зменшились.

Встановлено, що ОСОБА_12 позитивно характеризується, є не судимим, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері не перебуває. 29.03.2024 ОСОБА_12 написав письмову заяву, в якій частково визнав вину в пред`явленому йому обвинуваченню, а саме: що отримав 16.09.2022 від ОСОБА_15 посилку з наркотичними речовинами масою 1021г у відділенні ТОВ «Нова Пошта» №123 в м. Одеса.

ОСОБА_13 позитивно характеризується, є не судимим, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має сім`ю (дружину, дітей, внуків), за місцем проживання характеризується позитивно, є особою не молодого віку. Тривалий час перебування під вартою стан здоров`я ОСОБА_13 значно погіршився і йому необхідно пройти амбулаторне відвідування лікаря ортопеда в подальшим лікуванням, а також здійснити оперативне втручання щодо сторонніх тіл в суглобі, що стверджується медичними документами поданими до суду та долученими до матеріалів справи.

Згідно характеристики виданої від сусідів характеризується виключно позитивно та згідно характеристики з ДУ УВП №9 м. Ужгород характеризується позитивно. В 2011 році являвся директором ТОВ Віяс займався будівництвом та продажем будівельних матеріалів. До 2019 року був фізичною особою підприємцем. З 2019 року по день затримання займався реконструкцією будинків, тобто старі будинки купляв їх ремонтував і далі продавав цим і заробляв на життя. ОСОБА_29 перебуваючи на волі допомагав сім`ям переселенців, які залишили свої домівки на Сході України. Його допомога проявилась в тому, що він надав безкоштовне місце проживання на необхідний термін сім`ї Сірих. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_13 має позитивну репутацію та заслуговує на довіру до суду.

За вказаних обставин, а також враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та тривалість перебування обвинувачених під вартою, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

При цьому, посилання прокурора в суді апеляційної інстанції на неможливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави чи іншого більш м`якого, є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на характер інкримінованих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 злочинів, майнового стану обвинувачених, а також доведених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що застава в 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти вищевказаним ризикам.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням обставин кримінального правопорушення, обсягу обвинувачення, пред`явлених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , майнового та сімейного стану останніх, інших даних про їх особу та доведених ризиків, до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 необхідно, разом з продовженням строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити заставу у розмірі 80 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн., яка в повній мірі відповідає майновому стану обвинувачених, не є завідомо непомірною для них, здатна забезпечити виконання останніх покладених на них обов`язків та відповідає вимогам КПК України та практиці ЄСПЛ.

За таких обставин, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинуваченої ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 , адвоката ОСОБА_19 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 та адвоката ОСОБА_21 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_22 , слід залишити без задоволення, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2024 року змінити.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинуваченої ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 , адвоката ОСОБА_19 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 та адвоката ОСОБА_21 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_22 огли, - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 - задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2024 року, якою обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 продовжено строк тримання під вартою змінити в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , який продовжено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2024 року на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень.

В разі сплати застави покласти на ОСОБА_12 наступні обов`язки:

прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; -не спілкуватися з визначеними судом особами.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , який продовжено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2024 року на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень.

В разі сплати застави покласти на ОСОБА_13 наступні обов`язки:

прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; -не спілкуватися з визначеними судом особами.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді