У Х В А Л А

про відмову в затвердженні угоди

17 липня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 17 липня 2024 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000900, яке внесене до ЄРДР 03 жовтня 2023 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (далі угода про визнання винуватості),

У С Т А Н О В И В :

згідно з угодою про визнання винуватості, ОСОБА_4 щиро каючись, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті психотропної речовини, у великих розмірах за таких фактичних обставин.

ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової служби за контрактом, у військовому званні «капітан», перебуваючи на посаді начальника відділення логістики штабу військової частини НОМЕР_1 .

У невстановлені дату та час, в невстановленому місці, але не пізніше 20 серпня 2022 року, у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин з метою збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку та наслідки своїх дій, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ОСОБА_4 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - «амфетамін» та почав її зберігати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на збут психотропної речовини «амфетамін», у невстановлені дату та час, в невстановленому місці, але не пізніше 20 серпня 2022 року, ОСОБА_4 , з метою збагачення, домовився про збут психотропної речовини «амфетамін» ОСОБА_6 за 3500 грн за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_4

20 серпня 2022 року, приблизно о 11 год 30 хв, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, з метою збагачення шляхом незаконного збуту психотропної речовини, обіг якої обмежено, з корисливих спонукань, незаконно, під час проведення контролю за вчиненням злочину - оперативної закупки, ОСОБА_4 особисто збув, тобто продав за грошові кошти в сумі 3500 грн ОСОБА_6 , який являється особою, що дав добровільну згоду для проведення оперативної закупки, згорток з фольги, в якому знаходилась речовина білого кольору збита в грудку, яка являється психотропною речовиною «амфетамін», обіг якої заборонено, загальною масою 2,153 г.

Згідно з таблицею № 2 «Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженою Наказом МОЗ України від 01 серпня 2000 року № 180 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29 липня 2010 року № 634), психотропна речовина, що знаходиться в незаконному обігу «амфетамін», масою 2,153 г - становить великий розмір.

Сторони погодились, що за вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_4 має бути призначене покарання, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Визначаючи таке покарання, сторони врахували обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття ОСОБА_4 , беззаперечне визнання ним винуватості, а також суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження.

У ході судового засідання, прокурор ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості, вважав, що вона відповідає вимогам закону.

Обвинувачений ОСОБА_4 , також, просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Він беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Суд роз`яснив йому, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Захисник ОСОБА_5 не бачила перешкод в затвердженні угоди про визнання винуватості.

Суд заслухавши учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити, з таких мотивів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Суд дослідивши зміст угоди про визнання винуватості вважає, що в її затвердженні слід відмовити, оскільки призначене у ній покарання, не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Судом установлено, що згідно з угодою про визнання винуватості, ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті психотропної речовини, у великих розмірах.

Суд зазначає, що санкція ч. 2 ст. 307 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Отже, окрім основного покарання позбавлення волі, вказана норма передбачає додаткове конфіскація майна, яке є безальтернативним.

Всупереч зазначеному, сторони угоди про визнання винуватості, не визначились із призначенням ОСОБА_4 додаткового покарання.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 59 КК України, відсутність у ОСОБА_4 нерухомого майна, відомості про яке надані прокурором, не впливає на можливість призначення йому додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Своєю чергою, суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав винуватість за ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

Отже, покарання ОСОБА_4 має бути визначене в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України, а не ч. 5 ст. 407 КК України, як зазначено в угоді про визнання винуватості.

Отож, оскільки сторони угоди про визнання винуватості, не визначилися з призначенням додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, зважаючи на те, що ОСОБА_4 визначене покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, а не в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України, суд дійшов висновку, що згідно з п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, в її затвердженні слід відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 7 ст. 474, 392-395, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, яка укладена 17 липня 2024 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

Розгляд кримінального провадження № 0000900, яке внесене до ЄРДР 03 жовтня 2023 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - продовжити в загальному порядку.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1