Справа №522/1918/22
Провадження № 1-кп/522/539/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 07 січня 2022 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, місця реєстрації не маючого, раніше судимий:

18.04.2011 р. Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 06.06.2014 за відбуттям строку покарання;

03.12.2020 р. Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з випробувальним терміном на 1 рік;

23.03.2021 р. Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з випробувальним терміном на 2 роки;

28.07.2022 р. Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці,

22.12.2023 р. Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2022 року ОСОБА_3 , перебуваючи в нічний час біля магазину «Обжора», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , побачив біля входу в магазин велосипед. В цей час, у ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеду. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, 06.01.2022 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 підійшов до велосипеду, який знаходився біля входу в магазин «Обжора», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними, умисно, повторно та з корисливих мотивів, таємно викрав велосипед торгової марки «Schwinn», бежевого кольору, вартістю 7 900 гривень, який належить ОСОБА_6 . Таємно викравши майно ОСОБА_6 вартістю 7 900 гривень, ОСОБА_3 покинув місце вчинення ним кримінального правопорушення, майном потерпілого розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив останньому матеріальний збиток у вказаному розмірі.

07.01.2022 року ОСОБА_3 , перебуваючи в ранковий час у дворі будинку АДРЕСА_2 , побачив на території двору велосипед. В цей час, у ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеду. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, 07.01.2022 року приблизно о 09 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 підійшов до велосипеду, який знаходився на території двору будинку АДРЕСА_2 , та впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними, умисно, повторно та з корисливих мотивів, таємно викрав велосипед торгової марки «QT», салатового кольору, вартістю 12 000 гривень, який належить ОСОБА_7 . Таємно викравши майно ОСОБА_7 вартістю 12 000 гривень, ОСОБА_3 покинув місце вчинення ним кримінального правопорушення, майном потерпілого розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив останньому матеріальний збиток у вказаному розмірі.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальні правопорушення, передбаченні ч.2 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся та вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав, підтвердив обставини кримінальних правопорушень, що описані в обвинувальному акті. ОСОБА_3 пояснив, що дійсно умисно вчинив інкриміновані йому правопорушення у зв`язку з тим, що мав проблеми з грошима та мав на меті продати викрадене майно й заробити грошові кошти для життя. Обвинувачений пояснив, що поховав померлу дружину й зловживав алкогольними напоями, тому його психологічний стан був таким, який підштовхував до вчинення правопорушень. Разом з тим, від розкаявся й зазначив про відсутність бажання порушувати закон у майбутньому.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на судові засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового провадження повідомлялись належним чином. Також, до суду від потерпілих надійшли заяви про розгляд кримінального провадження без їх участі.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. ОСОБА_3 пояснив суду, що раніше зловживав алкогольними напоями, не мав офіційної роботи, його життя було стихійним, а психологічний стан нестабільним. На його психологічне становище вплинула смерть дружини, що було додатковим стимулом для вчинення кримінальних правопорушень. На даний час ситуація змінилася, він активно працює за місцем позбавлення волі й характеризується позитивно, 01 квітня 2024 року судом буде розглядатись клопотання про умовно-дострокове звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Інкриміновані ОСОБА_3 правопорушення відноситься до нетяжких злочинів, згідно зі ст.12 КК України. Злочин було вчинено з прямим умислом та корисливим мотивом. Матеріальну та моральну шкоду потерпілим не відшкодовано.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів,суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства та вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

В ході судового розгляду встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 р. ОСОБА_3 засуджено до покарання у виді позбавленні волі на строк 2 (два) роки 2 (два) місяці. Враховуючи це, суд, відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначає ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового складання покарань, призначеним за цим вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 р.

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 3 (три) місяці.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 19 березня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в даному кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речовий доказ: СД-диск білого кольору без маркування з файлами video_2022-01-11_17-03-29, video_2022-01-11_17-03-44, video_2022-01-11_17-03-49 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1