КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: № 11-сс/824/1143/2024 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2 Категорія: ч. 2 ст. 309 КПК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 191 000 800 034 25 від 14 травня 2019 року ОСОБА_6 , яка брала участь у судовому провадженні, на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 10.12.2021 ОСОБА_7 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 309 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.

Процесуальні/судові витрати віднесені на рахунок держави.

У провадженні вирішена доля речових доказів.

Як указано у вироку, ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що 14.05.2019, приблизно о 12 год. 00 хв., знаходячись в парку, що по АДРЕСА_2 , під деревом знайшов поліетиленовий пакет з пазовим замком, в середині якого знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору. У подальшому, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що знайдена ним вищевказана порошкоподібна речовина є психотропною речовиною, вирішив залишити її собі, поклавши до відділення своєї сумки, з метою подальшого особистого вживання без мети збуту. Після цього, зберігаючи таким чином при собі, без мети збуту, психотропну речовину, ОСОБА_7 , скориставшись послугами таксі проїхав до вул. Краснова, що на території Святошинського району м. Києва. Однак, коли ОСОБА_7 14.05.2019, приблизно о 13 год. 00 хв., проходив біля будинку АДРЕСА_3 , то його затримали працівники поліції, які з добровільної згоди, виявили та в подальшому вилучили у нього поліетиленовий пакет з пазовим замком, який містить вологу збиту у грудки порошкоподібну речовину білого кольору масою 4,501 г.

Згідно висновку експерта № 11-2/4108 від 24.07.2019 надана на дослідження порошкоподібна речовина білого кольору масою 4,501 г. містить психотропну речовину - амфетамін, маса якого в речовині, становить 2,431 г.

Відповідно до Списку № 2 Таблиці № ІІ Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, амфетамін є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Вказані дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту.

Визнаючи ОСОБА_7 невинуватим та виправдовуючи його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, суд першої інстанції встановив, що не доведено вчинення ним кримінального правопорушення, а саме, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, в якому він обвинувачується.

Так, суд, з посиланням на положення ст.ст. 86, 87 КПК України, визнав недопустимим доказом у провадженні - протокол огляду місця події від 14.05.2019 як такий, що отриманий з порушенням порядку, встановленим КПК України, і як наслідок визнав недопустимим доказом висновок експерта № 11-2/4108 від 24.07.2019, що і лягло в основу виправдувального вироку стосовно ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , яка брала участь у судовому провадженні, в апеляційній скарзі просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 10.12.2021, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 309 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення - скасувати повністю через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, і призначити йому за цим законом покарання у виді штрафу в розмірі 5.000 (п`ять тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор послалась на те, що суд першої інстанції при постановлені виправдувального вироку стосовно ОСОБА_10 дійшов передчасного висновку про його невинуватість у вчиненні злочину, адже висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що свідчить про порушення вимог ст. 94 КПК України, яка передбачає обов`язок суду за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання прокурора, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину не визнав та надав показання, які можуть розцінюватися як спосіб уникнення кримінальної відповідальності, оскільки свого підтвердження вони не знайшли.

Зокрема, прокурор вважає помилковими висновки суду про те, що під час огляду місця події 14.05.2019 за участю ОСОБА_7 фактично було проведеного огляд обвинуваченого та його особистих речей, оскільки з протоколу огляду місця події від 14.05.2019 та його відеозапису слідує, що слідчий, на виконання вимог ст. 237 КПК України, проводив виявлення та фіксацію речових доказів, а саме пакету з порошкоподібною речовиною, який ОСОБА_7 видав добровільно, без жодних ознак примусу. Будь-якого відшукання майна в ході цієї слідчої дії не відбувалося. За таких обставин, проведення огляду місця події, під час якого у ОСОБА_7 було вилучено пакет з психотропною речовиною до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Прокурор звертає увагу, що такі висновки та добровільність видачі ОСОБА_7 пакету з білою речовиною підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які залучалися як поняті при проведенні огляду місця події, а також власноручно написаною самим обвинуваченим заявою від 14.05.2019.

Водночас прокурор вказує, що суд безпідставно відхилив заяву ОСОБА_7 про добровільну видачу працівникам поліції пакету з порошкоподібною речовиною, посилаючись на те, що впродовж усього часу, з моменту зупинення до проведення огляду місця події, обвинувачений залишався поруч з працівниками поліції і не міг вільно пересуватися, при цьому його затримання в порядку ст. 208 КПК України не проводилось, - оскільки наведене спростовується показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , за змістом яких обвинувачений був без кайданок, за руки його ніхто не тримав, не повідомлялося, що він затриманий, та свідка ОСОБА_14 - працівника патрульної поліції, згідно з якими він з напарником зупинили ОСОБА_7 , який здався їм підозрілим, на їх запитання він повідомив, що має при собі заборонену речовину та показав у сумці, після чого вони викликали слідчо-оперативну групу (далі - СОГ), по приїзду якої обвинувачений добровільно видав згорток з речовиною, опору останній не чинив.

На думку прокурора, суд, аналізуючи вищевказані показання свідків, необґрунтовано значив, що своїми показаннями вони підтвердили лише факт вилучення у ОСОБА_7 психотропної речовини, а також те, що останній до проведення слідчої дії, під час та після її проведення знаходився поруч з працівниками поліції, однак суд не взяв до уваги те, що свідки своїми показаннями підтвердили фактичні обставини справи, їх показання узгоджуються між собою та в своїй сукупності з іншими доказами в справі, що доводять винуватість ОСОБА_7 .

Прокурор не погоджується і з висновками суду про те, що за даних обставин слід було складати протокол затримання ОСОБА_7 на підставі ст. 208 КПК України, оскільки, на її думку, це порушувало б основоположні принципи кримінального процесуального законодавства такі, як верховенство права, законність та повага до людської гідності і забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, ще і за тим, що на момент огляду працівники патрульної поліції і слідчий не мали достатніх доказів того, що вилучена у ОСОБА_7 порошкоподібна речовина є психотропною. Це можливо було встановити лише після проведення судово-хімічної експертизи. Відтак, прокурор вважає, що станом на 14.05.2019 не було підстав здійснювати затримання особи в порядку ст. 208 КПК України.

Стосовно тверджень суду про те, що в протоколі огляду місця події, до якого долучено диск з відеозаписом, не зазначено про здійснення відеофіксації, відповідного технічного засобу та його параметрів, то прокурор, з посиланням на вимоги ч. 7 ст. 237 КПК України, вказує, що здійснення відеофіксації огляду місця події є правом слідчого і чинним процесуальним кодексом не передбачено імперативних вимог зазначати відповідні дані у протоколі цієї слідчої дії, проведеної за участі понятих.

Підсумовуючи, на переконання прокурора, суд першої інстанції, помилково та безпідставно відхиливши ряд важливих доказів у кримінальному провадженні, які в сукупності свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, - незаконно ухвалив виправдувальний вирок.

Також прокурор в апеляційній скарзі заявила клопотання про дослідження ряду доказів у провадженні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі з частковим підтримання клопотання про дослідження доказів у провадженні, пояснення захисника та обвинуваченого, що заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, які також заявили клопотання про допит у суді свідка ОСОБА_14 , частково дослідивши письмові докази у провадженні на задоволення клопотання прокурора, відхиливши клопотання сторони захисту, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду - скасуванню з ухваленням нового вироку, виходячи з наступного.

Приписами ст. 370 КПК України задекларована законність, вмотивованість та обґрунтованість судового рішення.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції під час судового провадження та ухвалення вироку належним чином не дотримані, оскільки висновки суду першої інстанції щодо недоведеності вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому, у відповідності до ст.ст. 409, 411 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає безспірному скасуванню з ухваленням нового вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 1 ст. 418 КПК України.

Проаналізувавши досліджені в судах першої та апеляційної інстанцій докази, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні психотропної речовини у великих розмірах, без мети збуту, за наступних обставин.

Так, 14.05.2019, приблизно о 12 год. 00 хв., ОСОБА_7 , будучи в парку по АДРЕСА_2 , знайшов під деревом поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Усвідомлюючи, що знайдена речовина є психотропною, ОСОБА_7 вирішив залишити її собі, поклавши до відділення своєї сумки, з метою подальшого особистого вживання, без мети збуту.

Після цього, зберігаючи таким чином при собі психотропну речовину, без мети збуту, ОСОБА_7 , скориставшись послугами таксі, проїхав до вул. Краснова, що на території Святошинського району м. Києва.

Однак, коли ОСОБА_7 14.05.2019, приблизно о 13 год. 00 хв., проходив біля будинку АДРЕСА_3 , то працівники поліції у результаті добровільної його видачі виявили та в подальшому вилучили поліетиленовий пакет з пазовим замком, який містив вологу збиту у грудки порошкоподібну речовину білого кольору масою 4,501 г., яка, у свою чергу, містила психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін масою 2,431 г.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції свою вину не визнав, проте в судовому засіданні 22.07.2021 не заперечував обставин того, що 14.05.2019, приблизно о 12 год. 00 хв., він їхав додому як пасажир в таксі - автомобілі "Ланос" з АДРЕСА_4 в напрямку станції метро "Берестейська" в м. Києві.

Автомобіль зупинила патрульна поліція, працівники якої почали його оглядати.

У процесі огляду водій таксі відкривав і багажник автомобіля, де знаходився його- ОСОБА_7 пакет з речами.

Після цього, патрульні підійшли до нього-обвинуваченого, попросили вийти з автомобіля та надати документи, яких при ньому не було.

Працівники поліції почали перевіряти його кишені, його пакет, який лежав у багажнику авто, та розкладали речі на тротуарі.

Дістали з пакету і пачку з-під цигарок, з якої дістали пакетик з речовиною білого кольору.

Він повідомив працівників патрульної поліції, що пакетик йому не належить.

Водія "таксі" відпустили, а на нього наділи кайданки, бо він занадто емоційно заперечував, що пачка цигарок йому не належить, після чого його- ОСОБА_7 посадили у автомобіль та поїхали за певною адресою по

АДРЕСА_5 .

Працівники патрульної поліції сказали йому, що саме потрібно говорити на камеру.

Показання, які він надавав на відеозапис, є неправдивими, їх він надавав, бо так йому сказали говорити.

Він звертався до правоохоронних органів з заявами про здійснення тиску на нього, однак отримав негативну відповідь (а.п. 150 т. 1).

Фактично такі ж пояснення надав ОСОБА_7 і суду апеляційної інстанції.

Водночас, ОСОБА_7 не зміг вказати, яку службу "таксі" він викликав, не пам`ятає чи приходило йому смс-повідомлення від служби "таксі", а вказуючи, що йому таксист зателефонував, послався на те, що такий виклик в телефоні не зберігся.

Щодо пачки з-під цигарок, яка начебто перебувала в нього в пакеті з речами в багажнику автомобіля таксі, то він зразу визначив, що то не його, він тоді курив сигарети іншої марки, які були у нього в нагрудній сумці або ж в кишені, про що він повідомив працівників поліції.

Сама пачка з-під цигарок була відкрита працівниками СОГ, де і був пакет з порошкоподібною речовиною.

Посилання захисника ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції на те, що він звертався до слідчого з клопотанням про встановлення особи таксиста на предмет його допиту з приводу подій 14.05.2019 за участю ОСОБА_7 - ні на що не вказують, оскільки таке клопотання є наперед нездійсненим, бо сторона захисту не вказала конкретну службу "таксі", послугами якої користувався 14.05.2019 ОСОБА_7 , номеру автомобіля і т.і.

При цьому необхідно послатися і на те, що захисник не вживав самостійних заходів шляхом запитів щодо пошуку особи таксиста, як те йому дає підстави Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", з чого можна зробити висновок, що позиція сторони захисту про те, що працівники поліції зупинили автомобіль "таксі", в якому пересувався ОСОБА_7 з смт. Коцюбинське до м. Києва, перевіряли багажник автомобіля, де, начебто і виявили пачку з-під цигарок, в якій був пакет з порошкоподібної речовиною, побудована виключно на показаннях ОСОБА_7 , який не бажає бути притягнутим до відповідальності за вчинене, та не має під собою підґрунтя.

У свою чергу, аналіз даних показань обвинуваченого ОСОБА_7 щонайменше вказує на те, що він, не спростовує обставин того, що за досліджуваних обставин, він 14.05.2019 переміщався з смт. Коцюбинське до м. Києва, де по вул. Краснова працівникам патрульної поліції було продемонстровано пакет з речовиною білого кольору, що і слугувало підставою для виклику ними СОГ.

Надалі, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, підтверджуються сукупністю досліджених в судах першої та апеляційної інстанцій доказів.

Так, свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні 28.10.2021 суду першої інстанції показав, що він, як інспектор УПП в м. Києві, 14.05.2019 разом з іншим інспектором поліції патрулювали Святошинський район м. Києва, а саме мікрорайон "Академмістечко".

Вони побачили, ОСОБА_7 , як пішохода, який поводив себе підозріло.

Підійшовши до ОСОБА_7 , вони запитали чи є й нього щось заборонене, на що він повідомив, що "має у сумці".

Він відкрив сумку і вони побачили згорток з речовиною.

Вони викликали СОГ, оскільки були ознаки кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 опір не чинив, був наляканий.

Всі події відбувалися біля колій по АДРЕСА_3 .

Коли приїхала СОГ, то ОСОБА_7 добровільно видав згорток з речовиною.

Час (години/хвилини), коли відбувалися події, він-свідок не пам`ятає, бо пройшло більше двох років.

Також показав, що ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України він- ОСОБА_14 не затримував.

Про дані події був складений рапорт (а.п. 157-158 т. 1).

Аналіз показань свідка ОСОБА_14 частково підтверджує показання самого ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції про те, що пакет з порошкоподібною речовиною начебто віднайшли саме працівники СОГ, які, по приїзду, як стверджує обвинувачений, відкрили пачку з-під цигарок.

Про допит свідка ОСОБА_14 в суді апеляційної інстанції визначеним для розгляду вказаного провадження складом суду - прокурор клопотання не заявляв, а клопотання захисника ОСОБА_9 в судовому засіданні 26.04.2024 по допит цього свідка з підстав визначення часу, протягом якого ОСОБА_7 перебував поряд з працівниками поліції, - було відхилено, як таке, що не має під собою основи, бо сторона захисту в судовому засіданні суду першої інстанції мала можливість задавати питання будь-якого характеру свідкові ОСОБА_14 , чим скористалася, і за спливом часу є незрозумілою позиція захисника, як свідок у судовому засіданні в квітні 2024 року може вказувати більш точний час, ніж в судовому засіданні 28.10.2021, коли він вже не міг вказувати на часові проміжки хронології подій, які відбувалися 14.05.2019.

Інших обставин, щоб слугували підставою для виклику свідка - захисник не вказав.

Водночас, не можна не послатися, що загалом вказані показання свідка ОСОБА_14 стороною захисту не оспорені і колегія суддів знаходить показання свідка такими, що спростовують посилання ОСОБА_7 про те, що:

- він переміщувався саме в автомобілі "таксі", коли начебто був зупинений працівниками поліції;

- що пакет/сумку, де був пакетик з речовиною білого кольору, працівники поліції, начебто, вилучили за відсутності ОСОБА_7 з багажного відділення автомобіля, а не безпосередньо у нього, що, у свою чергу, спростовує версію обвинуваченого, що пакет з незрозумілих йому причин опинився у нього в сумці в пачці з-під цигарок, бо на інші можливі обставини переходу пакетику з речовиною білого кольору до своїх речей обвинувачений і не вказував, тоді як з показань свідка ОСОБА_14 випливає, що пакетик з речовиною був саме у сумці при обвинуваченому ОСОБА_7 , на що останній самостійно і вказав працівникам поліції на запитання про наявність у нього заборонених речовин, предметів тощо, що потребувало подальшого оформлення лише працівниками СОГ/слідчим, а не працівниками патрульної поліції;

- про застосування до ОСОБА_7 кайданок чи інших методів примусу чи впливу.

Ці висновки випливають і з показань допитаного у судовому засіданні суду першої інстанції 24.05.2021 свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що віз доньку на роботу, коли його зупинили працівники патрульної поліції і запропонували бути понятим, на що він погодився.

Патрульні зупинили ще одного чоловіка ( ОСОБА_13 ).

Коли він- ОСОБА_12 підійшов до патрульних, то ОСОБА_7 був без кайданок, стояв поруч.

У його-свідка присутності, ОСОБА_7 дістав із сумки пакетик з білим порошком та добровільно надав поліцейським для вилучення, про що у подальшому було складено протокол.

У протоколі він- ОСОБА_12 та інший понятий поставили свої підписи.

Також було запаковано вилучену порошкоподібну речовину.

Поліцейські не казали, що ОСОБА_7 затримали.

На місці був один автомобіль - "Ланос" зеленого кольору.

Події відбувалися 14.05.2019 по вул. Краснова у м. Києві (а.п. 143 т. 1).

На такі ж обставини суду першої інстанції вказав свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні 22.07.2021, пояснивши про те, що 14.05.2019 він їхав по АДРЕСА_3 , коли його зупинили працівники поліції, перевірили документи і попросили бути понятим, на що він погодився.

Також був ще один понятий ( ОСОБА_12 ).

Стояв чоловік ( ОСОБА_7 ), до якого підійшли працівники СОГ та ввімкнули камеру.

У даного чоловіка запитали чи є у нього щось заборонене і він дістав із сумки пакетик прозорий з білим порошком.

Даний пакетик з речовиною поклали у інший пакет і запечатали.

Чоловік, як потім він дізнався - ОСОБА_7 , добровільно видав даний пакетик з речовиною.

ОСОБА_7 повідомив, що знайшов даний пакетик та зберігав його.

Працівник СОГ пояснив, що у особи ( ОСОБА_7 ) ймовірно є наркотична речовина.

ОСОБА_7 сидів на траві, за руки його ніхто не тримав (а.п. 149 т. 1).

Аналізуючи показання вказаних свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вони підтвердили факт вилучення у ОСОБА_7 психотропної речовини, а також те, що під час проведення слідчої (розшукової) дії останній перебував поряд з працівниками поліції, водночас не вказав, чому він не бере показання вказаних свідків до уваги, ухвалюючи виправдувальний вирок.

Між, тим з показань свідків-понятих та свідка ОСОБА_14 випливає, що ОСОБА_7 міг вільно пересуватися, не послалися вони і на застосування до ОСОБА_7 будь-яких спеціальних засобів, щоб обмежили його рух, зокрема - кайданок, що частково узгоджується і з показаннями самого обвинуваченого про відсутність на ньому спеціальних засобів/кайданок по АДРЕСА_3 .

Підстав для обмовляння свідками обвинуваченого у справі не встановлено.

Не послалася на такі обставини і сторона захисту.

Як далі слідує з вироку, суд першої інстанції, вказавши на положення ст. 237 КПК України, якою не передбачено проведення огляду особи та її особистих речей, визнав що під час огляду місця події фактично проводився огляд особи - ОСОБА_7 , без визначення її процесуального статусу, а тому, на підставі ст.ст. 86, 87 КПК України, визнав протокол огляду місця події від 14.05.2019 недопустимим доказом у провадженні, як такий, що отриманий в порушення порядку, встановленого КПК України, як і диск, на якому міститься відеозапис вказаної слідчої (розшукової) дії, бо у самому протоколі не зазначено, що така фіксація здійснювалася, не вказаний технічний носій запису, спеціальні засоби, їх технічні параметри, а також технічні носії інформації з відеозаписом проведеної слідчої (розшукової) дії.

Суд не взяв до уваги і письмову заяву ОСОБА_7 від 14.05.2019 про те, що він добровільно надав для огляду та вилучення наявний при ньому поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору та не заперечує проти свого поверхневого огляду, - оскільки впродовж усього часу: з моменту його зупинення о 13 год. 00 хв. до проведення огляду місця події в 15 год. 04 хв., ОСОБА_7 залишався поруч з працівниками поліції і не міг вільно пересуватися.

При цьому, як послався суд першої інстанції, достовірно встановлено, що затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК не проводилося, протокол про його затримання не складався, процесуальні права йому не роз`яснювалися.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Так, відповідно до норм ст.ст. 86, 87 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи.

Тобто, надаючи оцінку доказам, суд повинен перевірити дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Як указують дані протоколу огляду місця події від 14.05.2019, складеного у відповідності до ст.ст. 104-106 КПК України на виконання вимог ст. 237 КПК України, та відеозаписом вказаного огляду, дослідженим і судом апеляційної інстанції, слідчим СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_15 , на підставі повідомлення, у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , протягом часу з 15 год. 04 хв. - 15 год. 27 хв., на ділянці місцевості біля будинку АДРЕСА_3 , було виявлено громадянина, який представився ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав при собі тільки сумочку чорного кольору.

На запитання слідчого чи є у нього при собі заборонені до вільного обігу на території України предмети чи речовини, останній повідомив, що є, та самостійно добровільно надав для огляду та вилучення прозорий поліетиленовий пакет з пазовим замковим механізмом, який перебуває в одному з відділень у наплічній сумці чорного кольору під курткою, в яку був одягнутий ОСОБА_7 .

В середині пакету знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору.

Даний поліетиленовий пакет було опечатано на скріплено биркою з підписами понятих (а.п. 114-116 т. 1).

На даному відеозапису зафіксовано і те, що ОСОБА_7 вказує, де він віднайшов пакет з порошкоподібною речовиною, що був накритий розірваною пачкою з-під сигарет у смт. Коцюбинське, - бо у який спосіб у провадженні в подальшому стали б відомі тільки ОСОБА_7 обставини про те, що він, приблизно о 12 год. 00 хв. 14.05.2019 по АДРЕСА_2 під деревом знайшов поліетиленовий пакет з пазовим замком, в середині якого знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору, яку вирішив залишити собі, поклавши до відділення своєї сумки, звідки він її і видав по АДРЕСА_3 , куди переїхав скориставшись послугами таксі.

Дані пояснення ОСОБА_7 на місці події узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_13 .

Водночас з зазначеного відеозапису вбачається, що будь-яких скарг, зауважень щодо проведення працівниками поліції даної слідчої дії у ОСОБА_7 не було, при цьому він поводить себе спокійно, тримає в руках гаджет/девайс, розмірковує над відповідями до запитань.

На відео відсутні і будь-які заходи примусу зі сторони працівників поліції до ОСОБА_7 .

Водночас, при повідомленні працівником поліції, що передана ОСОБА_7 речовина, буде відправлена на експертизу, останній послався, що і йому буде цікаво, що це саме за речовина, - що вказує, по-перше на те, що до ОСОБА_7 будь-яких заходів впливу не застосовувалося, і, по-друге, що він вступає в протиріччя, вказуючи, що у нього - є заборонена речовина, водночас, посилаючись на те, що йому буде цікаво, що саме за речовина була у нього.

Висновок суду першої інстанції, що в протоколі не вказано про фіксування огляду місця події на технічний носій - не відповідає змісту протоколу (а.п. 115 зв. т. 1), диск з записом огляду є додатком до протоколу складеного за результатами проведення відповідної слідчої дії, під час якої працівник поліції озвучує, що проводиться її відеофіксація, який міститься в матеріалах даного кримінального провадження (а.п. 116 т. 1), фіксування на відео саме подій 14.05.2019 за участю ОСОБА_7 - сторона захисту не спростувала.

Твердження суду першої інстанції, як і позиція сторони захисту, про те, що фактично за досліджуваних подій з 13 год. 00 хв. до 15 год. 04 хв. відбулося затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, проте протокол цього затримання не складався, як і не роз`яснювалися ОСОБА_7 його права, - є непереконливими.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії - є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

За положеннями ч. 1 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

У свою чергу, огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів вчинення злочину.

Огляд місця події - є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

Отже, за змістом ст.ст. 214, 223, 237 КПК України, огляд - є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.

У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Підсумовуючи, колегія суддів за аналізом вказаних положень закону та даних, що встановлені у кримінальному провадженні, вважає, що у досліджуваному кримінальному провадженні - 14.05.2019 був проведений огляд місця події з метою безпосереднього виявлення та фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується відповідним протоколом (а.п. 114-116 т. 1).

Підставою для проведення огляду місця події стала інформація надана, зокрема інспектором ОСОБА_14 , який, перебуваючи на службі, як працівник Управління патрульної поліції в м. Києві, разом з напарником по вул. Краснова у Святошинському районі м. Києва виявив ОСОБА_7 , який поводив себе підозріло і на їх запитання про наявність заборонених предметів, повідомив, що дещо у нього є, продемонструвавши згорток/пакет з речовиною, що і стало підставою для виклику СОГ, оскільки були ознаки кримінального правопорушення.

Коли ж приїхала слідчо-оперативна група, то ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції згорток з речовиною.

Таким чином, така слідча дія як огляд місця події була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду.

При цьому, огляд місця події проводився слідчим СОГ за участю понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яким було роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, що засвідчено їх підписами, які наявні у відповідному протоколі, який підписаний і ОСОБА_7 без будь-яких застережень.

Отже, з викладених вище підстав, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що психотропна речовина вилучена у ОСОБА_7 з порушенням процесуального порядку, оскільки пакет з речовиною було добровільно видано обвинуваченим працівникам поліції та в подальшому вилучено за результатами проведення огляду місця події, що не має ознак особистого огляду та обшуку особи, а тому зазначена слідча дія могла бути проведена до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2019 (а.п. 112 т. 1) та не потребувала легалізації шляхом звернення до слідчого судді.

Крім цього, факт добровільної видачі обвинуваченим працівникам поліції пакету з порошкоподібною речовиною білого кольору з подальшим його вилученням та направленням для проведення необхідної експертизи з метою встановлення його вмісту, підтверджується відповідною заявою ОСОБА_7 , яка написана ним власноруч та яка міститься у матеріалах даного кримінального провадження (а. п. 113 т. 1).

Те, що суд першої інстанції не взяв до уваги письму заяву ОСОБА_7 від 14.05.2019 тільки з підстав того, що впродовж усього часу з моменту його зупинення о 13 год. 00 хв. до проведення огляду місця події 15 год. 04 хв. ОСОБА_7 залишався поруч з працівниками поліції - ніяким чином не вказує на недостовірність викладеного в ній волевиявлення ОСОБА_7 щодо його огляду та вилучення у нього пакету з порошкоподібною речовиною.

Про те, що ОСОБА_7 добровільно повідомив та видав пакет з порошкоподібною речовиною не спростовує твердження сторони захисту в суді апеляційної інстанції про те, що незрозуміло у який час така заява обвинуваченим була написана, - бо на ній стоїть власноручно учинена дата - 14.05.2019, яка перебуває у взаємозв`язку з даними протоколу огляду місця події в означений день, у період часу з 15 год. 04 хв. до 15 год. 27 хв.

Дійсно, досліджувана заява написана ОСОБА_7 начальнику Святошинського УП ГУНП у м. Києві, що, у свою чергу, не викликає сумніву щодо бажання ОСОБА_7 саме 14.05.2019 видати пакет з речовиною працівникам поліції до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, коли була визначена група слідчих та прокурорів у провадженні, якими не є працівники патрульної поліції чи слідчий СОГ, що перебували на огляді місця події і на ім`я яких міг написати заяву ОСОБА_7 .

Будь-яких доказів, які би обґрунтовано спростовували добровільність згоди засудженого на видачу пакету з порошкоподібною речовиною - матеріали кримінального провадження не містять, не послалася на такі обставини, щоб заслуговували на увагу і сторона захисту.

Не є переконливим і висновки суду, що перебування біля ОСОБА_7 з 13 год. 00 хв. до 15 год. 04 хв. працівників поліції, вказують на його фактичне затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Проте, працівники патрульний поліції та слідчий СОГ, враховуючи обставини, які мали місце 14.05.2019, на момент огляду місця події, не мали достатніх доказів того, що порошкоподібна речовина білого кольору в пакеті, виданого ОСОБА_7 , - є психотропною речовиною чи іншим засобом, що заборонений до обігу, оскільки це можливо встановити тільки після проведення відповідних експертних досліджень.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 12 КПК України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманий або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Підсумовуючи, за викладеним у сукупності з досліджуваного питання, колегія суддів вважає, що матеріали провадження не містять відомостей про те, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 затримувався в аспекті положень ст.ст. 208, 209 КПК України щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а тому й не потребувало складення відповідного протоколу такої слідчої дії, як і не проводився особистий обшук в порядку ст.ст. 234, 237 КПК України, а також і його поверхневий огляд, оскільки останній добровільно видав відповідний пакет.

Твердження колегії суддів щодо відсутності підстав визнання огляду місця події від 14.05.2019 недопустимим доказом у провадженні ґрунтується і на наступному.

Так, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність, адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання.

Згідно з ч. 1 цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

За ч.ч. 2, 3 цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду за позицією сторони у провадженні констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. "с" ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. "d" ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків має простежуватися чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

Проте, суд у вироку і сторона захисту, у тому числі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, не послалися про вплив, на їх переконання, порушень порядку проведення процесуальної дії - огляду місця події 14.05.2019 на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права ОСОБА_7 , зокрема того, наскільки процедурні недоліки, на їх переконання, "зруйнували" або звузили ці права або ж обмежили ОСОБА_7 в можливостях їх ефективного використання.

Отже, висновки суду і доводи захисника ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 був позбавлений права на належну правову процедуру не ґрунтуються на матеріалах провадження, - оскільки при огляді місця події 14.05.2019, коли не встановлено у передбачений законом спосіб вміст речовини, яку добровільно видав ОСОБА_7 , що не дає можливості і визначити його процесуальний статус у провадженні на стадії до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і, як наслідок, роз`яснити йому відповідні права, які виключають втручання працівника поліції у волевиявлення особи добровільно видати заборонену речовину.

Згідно з даними висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 24.07.2019 № 11-2/4108 та ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого надана на дослідження волога збита у грудки порошкоподібна речовина білого кольору, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса якого в речовині становить 2,431 г. (а.п. 122-125 т. 1), що визнаний речовим доказом у провадженні (а.п. 126 т. 1) та переданий на зберігання (а.п. 127 т. 1).

Вказаний висновок, узгоджується з данимиСписку № 2 Таблиці № ІІ Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, про те, що амфетамін є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Згідно з Таблицею 2, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188 Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, які знаходяться у незаконному обігу, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 за № 513/4734, у послідуючій редакції, амфетамін масою 2,431 г. - є великим розміром.

За наведеним, в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні психотропної речовини у великих розмірах, без мети збуту, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 309 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання колегія суддів, на виконання приписів ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що віднесений законом на час ухвалення вироку, до нетяжких злочинів, та особу винного, який одружений та здобув вищу освіту.

ОСОБА_7 раніше не судимий (а.п. 129 т. 1), на обліку у лікаря нарколога (а.п. 130 т. 1) та у лікаря психіатра (а.п. 132 т. 1) не перебуває.

Як указують дані побутових характеристик від 26.07.2019 за № 19 (а.п. 131 т. 1) та від 21.01.2020 за № 12 (а.п. 161 т. 1), за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується посередньо.

За місцем роботи ОСОБА_7 , як начальника відділу № 3 Міжнародного благодійного фонду "Анжеліко" з 01.08.2019, станом на 05.03.2020 він характеризувався позитивно (а.п. 162 т. 1).

Будь-яких інших даних, що характеризують особу ОСОБА_7 , сторонами у провадженні не надано.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 - колегією суддів не встановлено.

За наведеним, в сукупності, на переконання колегії суддів, ОСОБА_7 слід призначити покарання виходячи з санкції ч. 2 ст. 309 КК України, з урахуванням приписів ст. 5 КК України, у виді штрафу у розмірі 5.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85.000 гривень.

Саме таке покарання за своїм видом та розміром є необхіднім та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, буде справедливим і відповідатиме меті покарання відповідно до положень ст. 50 КК України.

У порядку ст. 100 КПК України, речовий доказ: психотропна речовина - амфетамін, загальною масою 2,431 г., яка передана на зберігання до камери схову Святошинського УП ГУНП в м. Києві, підлягає знищенню.

На виконання ст. 124 КПК України, процесуальні витрати за проведення експертизи № 11-2/4108 від 24.07.2019, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи, в сумі 1.256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп., слід стягнути з ОСОБА_7 .

За наведеним, апеляційна скарга прокурора у провадженні ОСОБА_6 , яка брала участь у судовому провадженні, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , яка брала участь у судовому провадженні, - задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 191 000 800 034 25 від 14 травня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , яким обвинувачений визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 309 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому за цим законом покарання у виді штрафу у розмірі 5.000 (п`яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85.000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

Речовий доказ: психотропну речовину - амфетамін, загальною масою 2,431 г., яка передана на зберігання до камери схову Святошинського УП ГУНП в м. Києві, - знищити.

Процесуальні витрати за проведення експертизи № 11-2/4108 від 24.07.2019 в сумі 1.256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп., - стягнути з ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4