ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/450/24 Справа № 705/1935/24 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

захисника в режимі

відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2024 року про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16.06.2024, -

в с т а н о в и л а :

У провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження № 0000089 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 на 60 днів.

Уманський міськрайонним суд Черкаської області своєю ухвалою від 18.04.2024 задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16.06.2024 та залишив визначений розмір застави - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 214720 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій, вважаючи її незаконною, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилається на те, що клопотання прокурора є необґрунтованим, ним не надано жодного доказу, які б доводили існування ризиків, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні.

Від явки в судові засідання вона не ухилялася, тиснути на свідка не може, так як він їй не знайомий, за станом здоров`я потребує постійного прийому ліків.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої, просив її задовольнити; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, виділені матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 КПК України цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з врахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду клопотання прокурора суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачена ОСОБА_8 може переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке є умисним особливо тяжким кримінальним правопорушенням у сфері обігу наркотичних засобів, вчиненим з корисливих мотивів, в складі організованої групи, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк з конфіскацією майна.

Суд першої інстанції врахував, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 та встановлена обґрунтована наявність ризиків, визначених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що у кримінальному провадженні в суді першої інстанції проведено лише підготовче судове засідання.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, з огляду на стадію судового розгляду, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій, характер і обставини вчинення кримінальних правопорушень, надав оцінку особі останньої, з врахуванням чого дійшов вірних висновків про те, що ризики, наведені прокурором, продовжують існувати і є доведеними, що не дає підстав для обрання обвинуваченій інших, більш м`яких запобіжних заходів, зважаючи на серйозність висунутого їй обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, так як вона може переховуватися від суду, впливати на свідків та продовжувати вчиняти нові злочини.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої особи кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволяють стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи обвинуваченої про недоведеність ризиків, які обумовлюють продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час її апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підстав для зменшення розміру застави, визначеної ухвалою слідчого судді від 23.10.2023, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення. Порушень вимог КПК України, які б істотно обмежували права обвинуваченої та могли бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не виявлено. На думку колегії суддів, існування ризиків у ході судового розгляду було доведено прокурором, наявність цих ризиків обґрунтовано відображено в ухвалі суду першої інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,-

у х в а л и л а :

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2024 року про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16.06.2024, - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді