Справа № 932/4276/23
Провадження № 1-кс/932/1759/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_4 , про скасування повідомлення про підозру, -

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищевказана скарга, яка обґрунтована тим, що 19.12.2012 за погодженням старшого прокурора прокуратури Кіровського району м. Дніпропетровська ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Скаржник вважає, що досудове розслідування було проведено з грубими порушеннями вимог КПК України, кримінальне провадження розпочате без наявності достатніх підстав, поняті, які залучались для проведення оперативної закупки та фіксації результатів обшуку, є працівниками поліції; відеозапис обшуку знищений. Вважає, що з боку працівників поліції була провокація на здійснення злочину.

Таким чином, виклад фактичних обставин, покладених в основу повідомлення про підозру, не відповідає дійсним обставинами кримінального провадження, тобто підозра є необґрунтованою. Посилаючись на викладене, скаржник просить скасувати повідомлення про підозру від 19.12.2012 року, складене слідчим СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором прокуратури Кіровського району м. Дніпропетровська ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000059 від 22.11.2012 року, відносно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а також зобов`язати уповноважену посадову особу Центральної окружної прокуратури м. Дніпра вчинити певні дії, а саме виключити з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В судове засідання скаржник не з`явився, повідомлений належним чином.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, не заперечував проти розгляду справи у відсутність скаржника, надав для огляду матеріали кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу у відсутність ОСОБА_4 , оскільки його неявка не перешкоджає розгляду за наявними матеріалами скарги та матеріалами кримінального провадження.

Вивчивши скаргу, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до норми ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом п. 16 ч. 3 ст. 42 та п. 10 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому розслідуванні може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст.278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

У п. «с» §1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що законний арешт або затримання особи мають здійснюватися «за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення».

Дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» оцінюється ЄСПЛ при встановленні порушення п. «с» §1 ст.5 та § 3 ст.5 конвенції щодо права на свободу та особисту недоторканність при затриманні особи та обранні стосовно неї запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням свободи. Уперше Суд дав визначення цьому стандарту в 1990 р. у рішенні у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom». Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Пізніше це визначення Суд не раз повторював при розгляді інших справ («Selahattin Demirtaє v. Turkey», п.161; «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», п.88; «Erdagoz v. Turkey», п.51). Інакше кажучи, обмеження права на свободу та особисту недоторканність може мати місце лише за наявності обґрунтованої підозри, тільки суб`єктивного переконання (bona fide) недостатньо.

Обґрунтована підозра існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Отже, повідомлення про підозру, як процесуальний акт, яким фіксуються певні факти та стверджується про вчинення особою конкретного злочину, повинно мати первинні, але достатні докази для висновку, що особа може бути причетна до конкретного виду кримінально - караного діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б вчинити злочин.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000059 від 22.11.2012 року, відносно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений слідством час, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись злочинним умислом, направленим на незаконне виготовлення та зберігання, а також збут наркотичних засобів чи психотропних речовин, здійснив шляхом хімічних реакцій із раніше придбаних інгредієнтів, незаконно виготовив психотропну речовину - метамфетамін, об?єм 1 мл., яку почав зберігати з метою збуту за вищевказаною адресою.

Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи виниклий злочинний умисел на збут психотропної речовини, 27.07.2012 приблизно о 14:50, за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно збув гр. ОСОБА_7 медичний шприц ємністю 2 мл., заповнений рідиною об`ємом 1 мл., яка відповідно до висновку хімічної експертизи містить психотропну речовину, обіг якої обмежений - метамфетамін, маса якого складає 0, 0315 г., яку ОСОБА_4 незаконно виготовив та зберігав з метою збуту.

В подальшому ОСОБА_4 за аналогічних обставин, повторно здійснив збут психотропної речовини гр. ОСОБА_7 .

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України.

19 грудня 2012 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Повідомлення про підозру складено слідчим СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджено старшим прокурором прокуратури Кіровського району м. Дніпропетровська, юристом 1-класу ОСОБА_6 .

24.12.2019 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 направлено до суду.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2014, обвинувальний акт повернуто прокурору для приведення його у відповідність до вимог КПК України.

Отже, на даний час фактично триває стадія досудового розслідування, оскільки після повернення обвинувального акта прокурору, повторно із обвинувальним актом до суду сторона обвинувачення не зверталась.

У Постанові Верховного суду від 07 квітня 2021 року по справі № справа № 203/337/19 провадження № 51-4688км20 зазначено, що про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів можуть свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичних засобів або психотропних речовин не вживає, але виготовляє та зберігає їх, тощо.

Якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то в такому випадку мають бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, у тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться в її володінні, та розфасування речовини.

Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби цієї особи у вживанні зазначених речовин, то в такому разі може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться в її володінні (як у випадку зі знахідкою), то умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що обшук за місцем мешкання гр. ОСОБА_4 проводився на підставі Ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, у період з 21 год. 30 хв. 16.10.2012 по 01 год. 00 хв. 17.10.2012, тобто у нічний час.

За положеннями ч. 4 ст. 223 КПК України проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 години до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного, а також крім здійснення кримінального провадження у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Однак матеріали кримінального провадження не містять відомостей, які б вказували на невідкладність даного обшуку та необхідності його проведення у нічний час, зокрема, не зазначено, що існував ризик втрати доказів чи втечі підозрюваного.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 236 КПК України обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису.

Слідчим суддею встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких аудіо чи відеозаписів, які здійснювались під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 .

Отже, обшук за місцем мешкання гр. ОСОБА_4 у період з 21 год. 30 хв. 16.10.2012 по 01 год. 00 хв. 17.10.2012, є незаконним, а зібрані за його результатами відомості та докази, не можуть бути покладені в обґрунтування підозри.

Крім того, у слідчого судді виникають обґрунтовані сумніви, що ОСОБА_4 може бути причетний до збуту психотропної речовини, оскільки такі обставини в ході досудового розслідування не знайшли свого підтвердження. Так, особи, які здійснювали під прикриттям негласну слідчу дію - контроль за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки, є переважно, працівниками поліції, тобто не могли брати участь у вказаній слідчій дії в якості закупників. Єдиний свідок ОСОБА_8 , який надав показання щодо причетності ОСОБА_4 до збуту психотропної речовини, відмовився від своїх попередніх показань та повідомив, що показання надав під тиском. Тому такі покази слідчим суддею не беруться до уваги.

Інших переконливих доказів, що ОСОБА_4 мав намір, або здійснив збут психотропної речовини, стороною обвинувачення не здобуто.

Таким чином, слід дійти висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України, не підтверджується об`єктивними даними, містить суперечливі відомості, а долучені матеріали, якими обґрунтовується підозра, зібрані з порушеннями вимог КПК України, тому не можуть братися до уваги.

Відтак, підозра ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 307 КК України, є необґрунтованою.

За нормою, встановленою ст. 277 КПК України, повідомлення про підозру повинно містити, зокрема, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Пункт третій частини першої ст. 276 КПК України зазначає, що повідомлення про підозру здійснюється у випадку: «наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення». Згідно з п.1 ст. 84 КПК «Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню».

Статтею 9 КПК України закріплений обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Пунктом 11 ч. 2 ст. 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про скасування повідомлення про підозру.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги викладене, приходжу до висновку, що повідомлення про підозру від 19.12.2012 року, погоджене з прокурором прокуратури Кіровського району м. Дніпропетровська ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000059 від 22.11.2012 року, відносно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, складено з порушенням процесуального порядку, зокрема, відсутні достатні відомості про причетність ОСОБА_4 до збуту психотропних речовин, а надані стороною обвинувачення матеріали, зібрані з порушенням вимог КПК України.

За таких обставин, повідомлення про підзору 19.12.2012 року відносно ОСОБА_4 підлягає скасуванню як незаконне і необґрунтоване. Отже, в цій частині скарга підлягає задоволенню.

Що стосується зобов`язання уповноваженої посадової особи Центральної окружної прокуратури м. Дніпра вчинити певні дії, а саме виключити з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ухвала про скасування повідомлення про підозру є обов`язковою для виконання, відтак відповідна уповноважена особа (слідчий чи прокурор), самостійно мають внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про скасування відповідного повідомлення про підозру. Додатково встановлювати такий обов`язок є недоцільним, оскільки такі дії чи бездіяльність не підлягають оскарженню на стадії досудового розслідування, а тому слідчий суддя позбавлений можливості зобов`язати службову особу вчинити певні дії.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 277, 278, 303-307, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_4 , про скасування повідомлення про підозру, задовольнити частково.

Повідомлення про підозру від 19.12.2012 року, складене слідчим СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором прокуратури Кіровського району м. Дніпропетровська ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000059 від 22.11.2012 року, відносно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, скасувати.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_9