КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/5535/23 Провадження №11-кп/824/3953/2024Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001463, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2024 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, кожному.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного їм покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, кожному, та покладено на них обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

В поданій апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати через неправильне застосування кримінального закону.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд неправильно призначив обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, оскільки вона має на утриманні трьох малолітніх дітей 2011, 2016 та 2024 року народження. За таких обставин, відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 по ч.2 ст.345 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та покласти на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинувачених за ч.2 ст.345 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та покладено на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 має на утриманні трьох малолітніх дітей 2011, 2016 та 2024 року народження, що підтверджується наявним в матеріалах кримінального провадження посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.85,86).

Частиною 3 статті 61 КК України визначено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Отже, як вірно посилається прокурор у поданій апеляційній скарзі, законом не допускається призначення жінкам, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, покарання у виді обмеження волі. Таким чином, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.345 КК України суд апеляційної інстанції, діючи у відповідності до положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідност.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, дані про особу винної, яка раніше не судима, має постійне місце проживання та позитивні характеристики, її ставлення до вчиненого, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття та обставини, що обтяжує її покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 по ч.2 ст.345 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, яке буде відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Відповідно до положень ст.79 КК України у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку. У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, суд покладає на засуджену обов`язки відповідно до статті 76 цього Кодексу.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, дані про особу винної, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а також наявність на утриманні обвинуваченої малолітніх дітей, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст.79 КК України звільняє її від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.420 КПК України вирок суду підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

З цих підстав апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2024 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 по ч.2 ст.345 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.79 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, та покласти на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України а саме:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4