Справа № 573/408/24
Номер провадження 1-кп/573/70/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 24 січня 2024 за № 0000032 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Д`яківка Буринського району, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, незаміжньої, не працюючої, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуваючої, не особа з інвалідністю, згідно ст. 89 КК України не судимої,

за ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26.12.2023 в точно не встановлений час, ОСОБА_4 перебувала за адресою: АДРЕСА_3 за місцем мешкання ОСОБА_6 . Останній надав ОСОБА_4 належну йому банківську карту AT «Приватбанк» № НОМЕР_1 та повідомив пін-код від неї для того, щоб ОСОБА_4 сходила до магазину та купила продукти харчування для святкування Нового року. Цього ж дня, ОСОБА_4 поклала вказану банківську карту до внутрішньої кишені своєї куртки та пішла до магазину. Далі 26.12.2023 ОСОБА_4 біля магазину «Наутілус» в м. Білопілля, вул. Торгова площа зустріла свою знайому ОСОБА_7 , та почали разом вживати спиртні напої, при цьому банківська картка ОСОБА_6 залишилася у кишені куртки.

17.01.2024 близько о 10:00 год. ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: Сумський район, м. Білопілля, вул. Лісова виявила в кишені своєї куртки банківську картку AT «Приватбанк» № НОМЕР_1 належну ОСОБА_6 . У цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на викрадення грошових коштів з банківської карти належної потерпілому ОСОБА_6 . З метою заволодіння грошовими коштами, з отриманої нею раніше банківської картки AT «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , ОСОБА_4 пішла до банкомату «Приватбанк» за адресою: м. Білопілля, вул. Сумська, буд. 24.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, 17.01.2024 о 11.14 год. скориставшись банкоматом AT «Приватбанк», що знаходиться за адресою: м. Білопілля, вул. Сумська, буд. 24 ввела пін-код від картки ОСОБА_6 та здійснила зняття грошових коштів в сумі 2 000,00 грн., без згоди та відома останнього. Викрадені грошові кошти ОСОБА_4 використала у своїх корисливих цілях.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розуміла їх суспільну небезпечність, усвідомлювала можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій та бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала, зокрема пояснила, що у кінці грудня 2023 вона перебувала за адресою: АДРЕСА_3 за місцем мешкання ОСОБА_6 , де на той час тимчасово проживала. ОСОБА_6 надав їй належну йому банківську карту AT «Приватбанк» № НОМЕР_1 та повідомив пін-код від неї для того, щоб вона сходила до магазину та купила продукти харчування для святкування Нового року. Вона цього ж дня поклала вказану банківську карту до внутрішньої кишені своєї куртки та пішла до магазину. Купивши продукти, вона біля магазину зустріла знайому ОСОБА_7 , разом почали вживати спиртні напої, а потім пішли додому до ОСОБА_7 . Картку, яка була у кишені куртки, вона забула віддати ОСОБА_6 і він також про неї не запитував. Пізніше, 17.01.2024 вона виявила в кишені своєї куртки банківську картку AT «Приватбанк» № НОМЕР_1 належну ОСОБА_6 і в цей час у неї виник умисел на викрадення грошових коштів з банківської карти. Вона пішла до банкомату «Приватбанк» по АДРЕСА_4 , там ввела пін-код від картки та здійснила зняття коштів в сумі 2 000 грн., без згоди та відома ОСОБА_6 Викрадені грошові кошти вона використала у своїх цілях. У вчиненому розкаюється та просить суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 та прокурор правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останньої, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Згідно із статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує, що згідно з класифікацією ст. 12 КК України вчинене останнім кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Дані про особу обвинуваченого зокрема те, що ОСОБА_4 згідно ст. 89 КК України не судима, не працююча, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, непрацююча, не особа з інвалідністю (а. с. 26-30 ).

Суд враховує визначену пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_4 обставини, передбачені ст. 66 КК України, якими є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого злочином збитку.

Обставин, які б обтяжували б покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, у судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, беручи до уваги, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов висновку, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, необхідно призначити ОСОБА_4 покарання у виді у виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити останню від призначеного покарання з іспитовим терміном.

Призначення обвинуваченій зазначеного покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Також суд враховує думку потерпілого ОСОБА_6 , який зазначив у письмовій заяві до суду, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої ОСОБА_4 не має, оскільки остання відшкодувала збитки повністю, про що надав відповідну письмову заяву (а. с. 24-25 ).

Цивільний позов та судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України (а. с. 31 ).

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у рамках даного кримінального провадження не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу, суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 ( п"ять ) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_9 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом 1 ( одного ) року вона не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї відповідно до ст. 76 КК України наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженої покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази:

-оптичний диск CD-R, на якому міститься інформація, яка вилучена під тимчасового доступу до речей та документів АТ КБ «Приват банк» від 27.02.2024 за адресою: АДРЕСА_5 , залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя