ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/395/24 Справа № 705/1653/24 Категорія: адміністративний нагляд Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 19.03.2024 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою стосовно ОСОБА_6 , який наро-

дився 24.05.1988 р. у м. Канів, Черкаської обл.,

українця, громадянина України, має середню ос-

віту, раніше неодноразово судимий, за даною

справою був засуджений 14.12.2022 р. Канів-

ським міськрайсудом Черкаської обл. за ч. ч. 2, 3

ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років1 місяця

позбавлення волі, зареєстрований

АДРЕСА_1 ,

встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік 6 місяців та встановлено наступні обмеження:

- заборона виходу з будинку (квартири) з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.;

- заборона виїзду чи обмеження часу виїзду в особистих справах за межі району (міста);

- реєстрація в поліції 4 рази на місяць;

- заборона відвідувати заклади, де дозволено продаж спиртних напоїв на розлив.

Не погоджуючись з ухвалою суду? ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки висновки про те, що на нього не мають впливу заходи профілактично-виховного характеру, на його думку, є упередженими і безпідставними.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що те, що дані про наявність у нього стягнень за час його перебування у СІЗО, відповідно до п. 14 ст. 134 КВК України, є недійсними.

Стягнення, які на нього були покладені за час відбування ним покарання в СВК АДРЕСА_2 не мають під собою правового підґрунтя та доказової бази, оскільки відсутня відеофіксація даних правопорушень та немає свідчень свідків, які б засвідчили, що ним були скоєні правопорушення. Таким чином, дані стягнення є неправомірними, а тому не можуть братися до уваги при постановленні рішення стосовно нього.

Також апелянт зазначив, що заохочень не має, оскільки адміністрація установи не доручала йому виконання суспільно-корисних робіт по благоустрою установи.

Вважає, що висновки адміністрації СВК № 92 про не реагування ним на заходи профілактично-виховного характеру є необґрунтованими, оскільки такі заходи проводяться неналежним чином.

Засуджений ОСОБА_6 належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням на сайті Черкаського апеляційного суду (а. пр. 46) та SMS-повідомленням про його виклик в судове засідання. Заяви про відкладення розгляду засуджений не надав. Справу було розглянуто без його участі, тому що відповідно до ст. 405 КПК України його участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», адміністративний нагляд встановлюється щодо осіб, зазначених у пунктах «б», «г» і «ґ» ст. 3 цього Закону.

Відповідно до п. «б» ст. 3 ЗУ «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», адміністративний нагляд встановлюється щодо повнолітніх осіб засуджених до позбавлення волі за тяжкі, особливо тяжкі злочини або засуджених два і більше разів до позбавлення волі за умисні злочини, якщо під час відбування покарання їх поведінка свідчила, що вони вперто не бажають стати на шлях виправлення і залишаються небезпечними для суспільства.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 більше двох разів був засуджений до позбавлення волі за умисні злочини, останній раз засуджений за тяжкий злочин, а саме 14.12.2022 р. Канівським міськрайсудом Черкаської обл. за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 25.04.2019 р. Канівським міськрайсудом Черкаської обл. за ч. 3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 4.07.2022 р. Канівським міськрайсудом Черкаської обл. за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі (а. пр. 2-3, 6-8) на шлях виправлення не став (а. пр. 1, 4 - оборот), а тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що стосовно нього необхідно встановити адміністративний нагляд строком на 1 рік 6 місяців.

Крім того, суд встановив, що за час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_6 зарекомендував себе негативно. Допустив двадцять два порушень режиму відбування покарання, стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має. Бажає змінити своє життя, але за поведінкою особи та інших джерел зрозуміло, що це не відповідає дійсності. Усвідомлює, що саме необхідно змінювати, але при цьому нічого не робить. Має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє, яким чином їх втілити. Не став на шлях виправлення.

Вмотивованість рішення передусім полягає у фактичних, правових, логічних мотивах, які суд наводить у рішенні, в них відображається особисте осмислення судом сукупності доказів, їх оцінка та оцінка обставин провадження, що характеризують як вчинений злочин так і особу винного, особисте розуміння суддями застосування норм процесуального та матеріального права.

Апеляційний суд повністю погоджується з такою мотивацією судового рішення, вважає її переконливою, оскільки вона заснована на матеріалах провадження із зазначенням підстав, які слугували для прийняття рішення судом.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про необхідність скасувати ухвалу місцевого суду, оскільки висновки про те, що на нього не мають впливу заходи профілактично-виховного характеру є упередженими і безпідставними, до задоволення не підлягають та спростовуються сукупністю зібраних доказів у своєму взаємозв`язку.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що дані про наявність у нього стягнень за час його перебування у СІЗО, відповідно до п. 14 ст.134 КВК України є недійсними, що стягнення, які на нього були покладені за час відбування ним покарання в СВК АДРЕСА_2 не мають під собою правового підґрунтя та доказової бази, оскільки відсутня відеофіксація даних правопорушень та немає свідчень свідків, які б засвідчили, що він скоював правопорушення, а тому дані стягнення є неправомірними і не можуть братися до уваги при постановленні судового рішення стосовно нього, то ці доводи не підлягають до задоволення, оскільки з матеріалів провадження (а. пр. 5) вбачається, що з дня відбуття одного стягнення до вчинення наступного порушення режиму утримання, за які засудженого ОСОБА_6 піддано іншому стягнення, минули менші строки чим 6 місяців. Так, зокрема: 15.02.2022 р. догана; 11.07.2022 р. - догана; 18.04.2023 р. догана; 28.04.2023 р. - сувора догана; 15.01.2024 р. - сувора догана; 23.01.2024 р. - догана.

Тобто, ані у вказаних випадках, ані в інших випадках строк між стягненнями, передбачений ст. 134 КВК України 6 місяців з дня відбуття стягнення не був витриманий, а на засудженого ОСОБА_6 накладалися нові стягнення, а тому він не може визнаватись таким, що не має стягнень.

Щодо відсутності відеофіксації правопорушень та відсутності свідчень свідків, які б засвідчили, що засудженим були скоєні правопорушення, то ці доводи не підлягають до задоволення, оскільки вина засудженого ОСОБА_6 у вчиненні порушення режиму утримання під час відбуття ним покарання була доведена іншими, а саме письмовими доказами.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що висновки адміністрації СВК № 92 про не реагування засудженим ОСОБА_6 на заходи профілактично-виховного характеру є необґрунтованими, оскільки такі заходи проводяться неналежним чином, то ці доводи також не підлягають до задоволення, оскільки об`єктивного підтвердження цих даних немає, а тому апеляційний суд вбачає такий спосіб захисту засудженого.

Крім того, якщо засуджений вважає, що адміністрація установи в якій він відбував покарання проводить неналежним чином заходи профілактично-виховного характеру, то він би мав звернутись із відповідною скаргою, проте з матеріалів провадження не встановлено, щоб засуджений з цього приводу звертався зі скаргою.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом вимог законодавчих актів України в апеляційній скарзі не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 19.03.2024 р., якою задоволене подання начальника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» та встановлено адміністративний нагляд відносно ОСОБА_6 строком на 1 рік 6 місяців із встановленням ряду обмежень залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді