УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 Справа №607/17636/21 Провадження №1-кп/607/764/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінального провадження №0001257 від 08.09.2021 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження №0001257 від 08.09.2021 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурор Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 звернувся до суду із письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на шістдесят днів, яке мотивував тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а також наявністю, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України ризику у цьому кримінальному провадженні, а саме - переховування від суду. На думку прокурора, тяжкість злочину, який інкримінуються обвинуваченому та суворість передбаченого покарання, у разі визнання його винуватим, разом з продемонстрованою ним процесуальною поведінкою на стадії судового розгляду даного кримінального провадження, в сукупності свідчить про те, що подальше тримання ОСОБА_5 під вартою є виправдане, та менш суворий запобіжний захід не забезпечить виконання останнім своїх процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти наявному ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні висловив свої заперечення щодо задоволення клопотання прокурора, в мотивування чого зазначив про необґрунтованість такого клопотання та послався на те, що для запобігання єдиному зазначеному у клопотанні ризику, на його думку, в повній мірі буде достатньо застосування відносно його підзахисного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому просив змінити застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні також заперечив відносно задоволення клопотання сторони обвинувачення та просив змінити застосований ухвалою суду щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, пославшись на відсутність у нього наміру в подальшому переховуватись від суду.

Дослідивши клопотання, заслухавши доводи прокурора, заперечення обвинуваченого та його захисника, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.12.2023 року у цьому кримінальному провадженні задоволено клопотання прокурора та застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 00 год. 00 хв. 04 лютого 2024 року, а також визначено ОСОБА_5 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720 гривень.

Вивченням особи ОСОБА_5 встановлено, що він є уродженцем м. Тернопіль Тернопільської області, українець, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, у відповідності до положень статті 89 КК України вважається раніше не судимим.

На думку суду, обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).

За змістом ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

У відповідності до частин 1, 2, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 176 КПК).

Розглядаючи клопотання прокурора, суд має перевірити, чи продовжують існувати ризики, які були заявлені прокурором, їх обґрунтованість та чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно зі ст.178 КПК України обставиною, яка враховується при обранні запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, які зобов`язаний суд оцінити при постановленні ухвали є, зокрема тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Отже, оцінивши обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України, з врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , беручи до уваги його сімейний стан, характер вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у випадку визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, санкція якого передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, з огляду на раніше продемонстровану обвинуваченим процесуальну поведінку на стадії судового розгляду даного кримінального провадження, суд вважає, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду.

Так, ризиком того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.

Наведене свідчить про те, що заявлений ризик, передбачений пунктом 1 ч.1 ст.177 КПК України, який був встановлений судом при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є триваючим та на даний час продовжує існувати, а також те, що вказані обставини згідно з ч.3 ст.199 КПК України, виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

При цьому доводи захисника ОСОБА_4 про достатність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд вважає такими, що не спростовують існування доведених у судовому засіданні стороною обвинувачення обставин та ризику.

Окрім того, судом враховується, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також те, що вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Так, застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на стадії судового розгляду кримінального провадження запобіжний захід, на переконання суду, відповідає характеру та тяжкості протиправного діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а наведений державним обвинувачем ризик є дійсним та триваючим, що виключає на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

З огляду на вищевикладені встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаному ризику та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому слід задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та відмовити у задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 199, 331, 372, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - продовжити до 00 год. 00 хв. 30 березня 2024 року.

Встановити строк дії ухвали у частині продовження строку тримання під вартою - до 00 год. 00 хв. 30 березня 2024 року.

Копію ухвали направити обвинуваченому, вручити його захиснику, та прокурору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду у частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1