Справа №:755/4033/24
Провадження №: 1-кс/755/948/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" березня 2024 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000009 від 06 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту шляхом позбавлення права на відчуження майна квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Клопотання мотивовано тим, що Дніпровська окружна прокуратура міста Києва здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 06.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за заявою Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 .

Під час досудового розслідування станом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.02.1998 року відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва. Місце проживання ОСОБА_4 було зареєстровано за вказаною адресою з 23.01.1983 року по 06.12.2016 року.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Київський відділ державної реєстрації смерті склав актовий запис про смерть № 18652 від 06.12.2016 року, згідно якого причина смерті не встановлена внаслідок гнильних змін трупа, заявником щодо реєстрації смерті вказано співробітника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи; паспорт померлої не здано; свідоцтво про смерть не видано.

Десята Київська державна нотаріальна контора 22.06.2017 року, завела спадкову справу № 679/2017 (60836209) після смерті ОСОБА_4 , заявник ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка у заяві про прийняття спадщини від 20.06.2017 року, вказала, що померла ОСОБА_4 є її тіткою.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23.10.2018 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено та визначено додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 22.04.2019 року, задоволено апеляційну скаргу Київської міської ради та рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23.10.2018 року, скасовано. Таким чином станом на цей час не встановлено спадкоємців ані за законом, ані за заповітом, які б у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , а тому вказана квартира, згідно ст. 1277 ЦК України та ст. 338 ЦПК України, має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти до територіальної громади міста Києва.

Однак, згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на цей час право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 12.09.2017 року за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 .

Сторонами вказаного договору вказані ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (продавець) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (покупець).

Згідно пункту 2 вказаного договору документом, що підтверджує право власності ОСОБА_8 як продавця на відчужувану квартиру є Договір дарування квартири, посвідчений 22 січня 1997 року за реєстровим номером 1047 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Разом з тим, згідно інформації Київського державного нотаріального архіву, куди були передані нотаріальні справи ОСОБА_9 після припинення ним здійснення нотаріальної діяльності, в справі №2-27 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» приватного нотаріуса ОСОБА_9 міститься запис від 10.02.1997 року за реєстровим номером 1047 про посвідчення вірності двох копій на одному аркуші.

Вказане означає, що під час укладення угоди 12.09.2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 був використаний підробний бланк із текстом договору дарування, оскільки він не був зареєстрований в БТІ згідно чинного на той час законодавства, а також такий договір дарування не посвідчувався приватним нотаріусом ОСОБА_9 .

Таким чином, невстановлені на цей час особи незаконно заволодію вказаною квартирою шляхом використання підробленого договору.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

У зазначеному кримінальному проваджені майно зазначена квартира у повному обсязі відповідає критерієм, зазначеним у статті 98 КПК України, які встановлені для речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки зазначений об`єкт нерухомого майна є об`єктом кримінально протиправних дій, набутим кримінально протиправним шляхом. Окрім того, зазначене майно є беззаперечним доказом вчинення кримінального правопорушення та має важливе доказове значення для цього кримінального провадження.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 05.03.2024 року вказана квартира визнана речовим доказом.

Таким чином, з метою виконання завдань кримінального провадження (стаття 2 КПК України), що полягає у захисті суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене вище майно, право власності на яке на цей час зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 .

Без відповідного арешту шляхом заборони відчуження зазначеним майном воно може вибути з власності поточного власника та передано у власність та/або користування іншим особам, що утруднить чи унеможливіть в подальшому скасування державної реєстрації права власності на це майно, визнання вказаного договору дарування недійсним, у тому числі й заходами цивільно-правового характеру шляхом витребування його на корить потерпілої сторони. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням цього кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали додані до клопотання, суд приходить до наступного.

За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження № 0000009 від 06 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 170-173, 310, КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000009 від 06 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження майна квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя :