Справа № 686/5654/24
Провадження № 1-кс/686/1968/24
27 лютого 2024 року м. Хмельницький
Прокурор Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт на автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , з позбавленням права відчуження, розпорядження ним, власником якого згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 , житель АДРЕСА_1 ,
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 23 лютого 2024 року близько 22 год. 10 хв. на автодорозі Н-03 сполученням «Житомир -Чернівці» поблизу с. Скарженці, 197 км +900 м., водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони смт. Ярмолинці в напрямку м. Хмельницький здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїжджу частину дороги по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, госпіталізований до відділення невідкладних станів в Хмельницьку обласну лікарню.
23.02.2024 в ході огляду місця події ДТП, було оглянуто автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , який причетний до вказаної ДТП, на підставі ч. 5 та 7 ст. 237 КПК України, вилучено та поміщено на майданчик тимчасового утримування транспортних засобів ГУНП в Хмельницькій області, що по вул. Р. Шухевича 120 Д в м. Хмельницький, Хмельницького р-ну.
24.02.2024 винесено постанову на підставі ст. ст. 98, 100 КПК України про визнання автомобіля марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, так як він являється матеріальним об`єктом, знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
В ході досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні встановлено, що саме за участю автомобіля марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , мала місце дорожньо-транспортна пригода в результаті якої отримав тілесні ушкодження пішохід ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником автомобіля марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Користувачем автомобіля марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
В судове засідання учасники кримінального провадження не з`явились.
Володілець транспортного засобу ОСОБА_5 повідомлений про розгляд справи телефонограмою.
Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Матеріали клопотання свідчать, що зазначений транспортний засіб безпосередньо контактував із потерпілим, який зазнав травм внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Матеріали провадження свідчать, що на цій стадії кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У силу ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
За положеннями ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цій стадії кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, зокрема для збереження та належної фіксації наявних на транспортному засобі пошкоджень, слідів контакту із потерпілим та дослідження технічного стану автомобіля.
Ненакладення арешту на вилучене майно із забороною права на відчуження, розпорядження та користування майном або менш обтяжливий спосіб його накладення може призвести до втрати слідів дорожньо-транспортної пригоди, ремонту або відчуження майна, що, в свою чергу, призведе до втрати доказів у кримінальному провадженні і перешкодить досягненню мети кримінального провадження.
Разом із цим, слідчий суддя зазначає, що арешт майна є тимчасовим заходом. У разі встановлення обставин, за яких в подальшому застосуванні цього заходу буде відсутня потреба, він може бути скасований повністю або частково слідчим суддею, зокрема за клопотанням власника майна.
За таких обставин, клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Виконання ухвали покласти на слідчого СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 .
Ухвала про арешт виконується негайно.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя