Справа № 201/5220/22
Провадження № 1-кп/0182/68/2024
У Х В А Л А

Іменем України

01.07.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні на стадії судового розгляду в залі суду в місті Нікополь Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у кримінальному проваджені з обвинувальним актом №№0000467 від 29.04.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чкалове Веселівського району Запорізької області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

обвинувачених (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,

захисників (в режимі відеоконференції) адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

1.У провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває вказане кримінальне провадження.

2.Прокурором заявлені клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожному окремо, строком на два місяці посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки останні обвинувачуються у скоєнні корисливого тяжкого злочину та повною мірою усвідомлюють невідворотність покарання і настання для них передбачених законом обмежень їхніх прав та свобод. Вважає, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених. Крім того, обвинувачені не мають постійного джерела доходу що свідчить про відсутність у обвинувачених стимулюючих факторів від вчинення нових злочинів.

3.Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою, де проживала співмешканка, яка на даний час виїхала з міста, в квартирі ніхто не мешкає, а ключі у сусідів, або на особисте зобов`язання.

4.Захисник адвокат ОСОБА_6 підтримала позицію підзахисного та просила задовольнити його клопотання, зазначивши, що перелічені прокурором ризики не доведені, також послалася на практику ЄСПЛ.

5.Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення заявленого прокурором клопотання та просили суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації обвинуваченого. Захисник ОСОБА_7 послався на практику ЄСПЛ та тривалий час тримання під вартою обвинуваченого.

6.Прокурор щодо заявлених стороною захисту клопотань про зміну запобіжних заходів заперечив та підтримав раніше заявлені клопотання.

7.Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд враховує таке.

8.Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою (продовження строку) дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

9.При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення/зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

10.Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

11.Суд, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, повинна з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

12.Щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 04.05.2022 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Строк дії запобіжного заходу спливає 06 липня 2024 року включно.

13.Суд звертає увагу на те, що наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

14.При цьому, слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, яка, згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа «Руденко проти України»).

15.В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду), навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суду, в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

16.Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинне носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

17.Національне законодавство у вигляді змісту положень ч.3 ст.199 КПК України і, зокрема, ст.331 КПК України, накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

18.Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує з усталеної практики Європейського суду з прав людини (справа «Тодоров проти України»).

19.Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бакчиєв проти Молдови»).

20.Ризики переховування обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від суду та вчинення іншого кримінального провадження, поряд із наявністю місця реєстрації, проживання та їх соціальних зв`язків, що встановлено і органом досудового розслідування, і судом, хоча й існує, однак, зі спливом часу є малоймовірним.

21. Крім того, враховуючи наведені вище положення наявність цих ризиків хоч і існує, однак за відсутності доказів та зі спливом часу в даному випадку не можуть бути підставою для подальшого тримання обвинувачених під вартою.

22.Таким чином, керуючись принципом верховенства права та враховуючи недоведеність прокурором продовження існування ризиків, які були враховані при обранні та продовженні запобіжного заходу, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному кримінальному проваджені щодо обвинувачених є неспівмірним меті заходу.

23.У даному кримінальному провадженні, зваживши всі обставини у їх сукупності, в тому числі, і відомості щодо особистості обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд вважає, що запобігти ризикам переховування, вчинення інших кримінальних правопорушень, можливо шляхом застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу.

24.При цьому, покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в умовах здійснення нагляду з боку працівників поліції надасть додаткових гарантій дотримання обвинуваченими належної процесуальної поведінки та покладеного обов`язку явки до суду.

25.Отже, клопотання обвинувачених про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою слід відмовити за відсутності достатніх підстав.

Керуючись статтями 177, 181-184, 331, 371, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , кожного окремо, відмовити.

2. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

3. Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання із покладенням обов`язків строком не більш ніж два місяці до 30.08.2024 включно.

Покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-утриматися від спілкування зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні.

4. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого ОСОБА_3 були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

5. Обвинуваченому ОСОБА_3 письмово під розпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

6. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

7. Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід, застосувавши до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби (з 22.00 год. до 05.00 год. наступної доби) за адресою: АДРЕСА_2 , на строк не більш ніж на два місяці, до 30 серпня 2024 року включно.

8. Покласти на ОСОБА_4 на строк до 30 серпня 2024 року включно такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утриматися від спілкування зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні

- не відлучатися з місця фактичного проживання ( АДРЕСА_2 ) з 22.00 год. до 05.00 год. наступної доби, без дозволу суду.

9. Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 , який перебуває під домашнім арештом, та за виконанням особистого зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_8 покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

10. Виконання ухвали щодо домашнього арешту покласти на відділення поліції Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

11. Звільнити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 03.07.2024 року.

Суддя: ОСОБА_1