Справа № 639/995/23
Провадження №1-кп/639/129/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000004 від 03.01.2023 р. за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, без місця реєстрації та постійного проживання, судимого:

29.10.1999 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 215-3, ст. 42 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

17.07.2001 Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 81, ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 82, ч. 3 ст. 42 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі постанови Харківського апеляційного суду від 11.03.2002 визнано засудженим за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ст. 69 КК України (2001 р.), ст. ст. 42, ч. 3 ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 18.01.2003 умовно-достроково на підставі постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.01.2003 на невідбутий строк 2 місяці 23 дні;

26.07.2012 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

26.06.2015 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 30.03.2020 умовно-достроково на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2020 на невідбутий строк 9 місяців 14 днів;

20.03.2023 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 , достеменно знаючи про те, що в Україні введений військовий стан, починаючи з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 (остання редакція від 10.09.2022), який в подальшому неодноразово продовжувався та діє безперервно до теперішнього часу, 31.12.2022 приблизно о 17.00 перебував у квартирі раніше йому знайомої ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Саме в той час ОСОБА_10 в кімнаті помітив жіночу сумку, яка належала ОСОБА_8 , та у нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння її вмістом.

Реалізуючи свій злочинний, протиправний умисел, ОСОБА_10 в умовах воєнного стану, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність свого діяння, спочатку наблизився до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є особою похилого віку та, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, використовуючи свою фізичну перевагу над жінкою похилого віку, наніс один удар правою ногою в область лівої ноги потерпілої, внаслідок чого остання втратила рівновагу та впала на підлогу, чим застосував насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, згідно висновку експерта №09-8/2023 від 03.01.2023, за ступенем тяжкості синець відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів (п.п.2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості і тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) та, діючи відкрито у присутності потерпілої, взяв зі стільця жіночу сумку, яка належить останній, дістав звідти грошові кошти у розмірі 350 гривень.

Таким чином, ОСОБА_10 вчинив всі дії, які вважав за необхідне для заволодіння у відкритий спосіб грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_10 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд та завдавши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 350 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, не визнав. Просив перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження).

В ході допиту пояснив наступне. 31.12.2022 в районі 17-00 він проходив біля будинку АДРЕСА_2 , де раніше (з березня 2021 року до літа 2022 року) винаймав кімнату в квартирі АДРЕСА_3 , та вирішив зайти подивитися, в якому стані перебувають його особисті речі. У нього при собі були ключі. В квартирі нікого не було. Він зайшов до квартири, через декілька хвилин прийшла ОСОБА_8 . До кімнати, яку займав ОСОБА_10 , був врізаний новий замок. Потерпіла повідомила, що це зробив її син. ОСОБА_10 побачив у кімнаті потерпілої свої речі (одяг, посуд). Він почав цікавитися у потерпілої, яка перебувала у коридорі квартири, що з його речами. Вона, на його думку, перебувала у стані сп`яніння. Між ними виник конфлікт, потерпіла почала на нього кидатися. Він відштовхнув потерпілу ногою (коліном), після чого повернувся до її кімнати, де знаходився менше хвилини. Потім він почув стук вхідної двері, тобто потерпіла вийшла з квартири, після чого ОСОБА_10 також вийшов з квартири, закрив її на ключ та пішов по своїм справам. Будь-якого майна у потерпілої він не забирав. Його у під`їзді бачила сусідка потерпілої на ім`я ОСОБА_11 . Більше до квартири він не повертався.

Він не бачив, щоб потерпіла падала.

У квартирі залишалися його речі, в тому числі дитячі, посуд. Він домовлявся з сином потерпілої, який пропонував йому виїхати, що зробить це, коли буде можливість, та тоді поверне ключі. Після початку війни він багато часу проводив у бомбосховищі. Тому йому було нікуди вивезти речі. До квартири приходив один-два рази на місяць.

Під час його проживання у кімнаті, де він мешкав з жінкою. Восени 2021 року вона народила дитину, але через декілька днів після пологів жінка померла. Дитина на нього не оформлена.

Потерпілу знає з дитинства, оскільки вона є матір`ю його однокласника ОСОБА_12

31.12.2022 він не перебував у стані сп`яніння. Потерпіла завжди носила ключі прив`язаними до сумки, вона постійно її десь не могла знайти. Грошей у неї ніколи не було, вона харчувалася у сина.

Сумка перебувала у потерпілої на плечі.

Вважає, що потерпіла його обмовлює, щоб заволодіти його речами.

Обвинувачений негативно охарактеризував потерпілу, вважаючи, що вона є скандальною людиною, особливо коли перебуває у стані сп`яніння.

Також зазначив, що в ході досудового розслідування надав визнавальні покази, які йому диктували, щоб швидше вирішити питання про його влаштування у слідчому ізоляторі, оскільки йому погрожували співробітники поліції, тому що він є раніше судимою особою. Прокурору, слідчому судді про це він не повідомляв.

Допускає, що синець на стегні потерпілої міг виникнути він контакту з його ногою.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_10 винуватості за ч. 4 ст. 186 КК України, вона повністю підтверджується наданими суду та дослідженими в судовому засіданні доказами.

В ході проведення допиту слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України 23.01.2023 потерпіла ОСОБА_8 надала показання, що ОСОБА_10 є сином її подруги. Він винаймав у неї кімнату. 31.12.2022 вона перебувала вдома за адресою. До неї прийшов ОСОБА_10 та в ході конфлікту, який виник через виселення, наніс їй декілька ударів, в тому числі удар ногою по нозі, від якого вона впала. Вона намагалася вийти з квартири, ОСОБА_10 відібрав у неї сумку, але потім вона її вирвала. Після цього вона побігла до свого сина, де і ночувала. По дорозі зустріла сусідку ОСОБА_11 . Більше ОСОБА_10 не бачила. Він залишився у квартирі. У квартирі перебували його речі. Зранку вони з сином поїхали до неї додому, ОСОБА_10 там не було. Після цього вона звернулась до поліції. У ОСОБА_10 були ключі. Багато чого іншого свідок не пам`ятає. Вона не впевнена, що після конфлікту у сумці залишилися 350 грн., які там перебували, тому припускає, що їх взяв ОСОБА_10 . Коли вона прийшла до сина, грошей у сумці не було. Ключі були прив`язані до сумки, чи зникли вони - не пам`ятає.

В ході проведення додаткового допиту слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України 02.02.2023 потерпіла ОСОБА_8 додатково надала показання, що після конфлікту з ОСОБА_10 , який її побив, вона звернулася до поліції з відповідною заявою. Він бив її ногами. Писала у заяві, що ОСОБА_10 побив її та забрав гроші та ключі. Конфлікт виник через питання виселення ОСОБА_10 з квартири. На момент конфлікту 31.12.2022 у ОСОБА_10 не було ключів від квартири, вона відкрила йому двері. В ході конфлікту він вихопив сумку, в якій були гроші (350 грн.) та ключі. Сумка перебувала в кімнаті на стільці. Вони почали пручатися за сумку, і ОСОБА_10 почав її бити ногами, наніс 4-5 ударів. Вона вирвала сумку у ОСОБА_10 та вибігла з квартири. ОСОБА_10 залишився в квартирі. Потім вони з сином повернулися додому, квартира була відчинена. Ключі залишились у неї.

Заяву до поліції писала власноручно наступного дня. При первісному допиті говорила правду, але могла щось забути. ОСОБА_10 рився у сумці, але вона не бачила, як він забирав звідти гроші. Ніхто більше не міг їх забрати.

Також потерпіла ОСОБА_8 в ході допиту в судовому засіданні 03.11.2023 пояснила, що ОСОБА_10 знає з його дитинства, він є сином її подруги.

Вона здавала йому кімнату. Він проживав деякий час там. Виник конфлікт через необхідність звільнення кімнати. В ході конфлікту ОСОБА_10 її побив. Це було 31 грудня. Він заштовхав її до кімнати та почав бити по різним частинам тіла, в тому числі по нозі. Взяв сумку, в якій були прив`язані ключі, та гроші. Вона побігла до сина, разом з яким повернулися додому. Потім до квартири повернувся ОСОБА_10 , через що прийшлося двічі міняти замки на дверях.

На питання учасників судового розгляду повідомила, що у ході конфлікту обвинувачений почав її бити, потім ОСОБА_10 схопив сумку, в якій перебували 350 грн., він їх вихопив, відірвав ключі, які були прив`язані до сумки. Де саме перебувала сумка - не пам`ятає. В подальшому сумка залишилася у неї. Коли вона вибігла з квартири, зустріла сусідку ОСОБА_11 .

Потерпіла не пам`ятає, чи повертав їй ОСОБА_10 ключі від квартири раніше, чи перебували в квартирі його речі.

Грошові кошти в сумі 350 грн. - частина пенсії. Як потрапив ОСОБА_10 до квартири - не пам`ятає. Наступного дня вона прийшла до поліції та написала заяву про злочин.

Під час допиту слідчим суддею вона пам`ятала події краще.

Свідок ОСОБА_12 в ході допиту пояснив, що є сином потерпілої ОСОБА_8 . З ОСОБА_10 навчався в одному класі, неприязних відносин з ним немає. Його мати мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Наприкінці 2021 вона здавала кімнату ОСОБА_10 та його цивільній дружині. Приблизно у серпні 2022 року свідку зателефонували сусіди та повідомили, що з кімнати ОСОБА_10 відчуваються запахи наркотичної речовини та до нього ходять особи у стані сп`яніння. Він запропонував ОСОБА_10 покинути дану кімнату. Впродовж місяця він з`їхав, після чого було замінено замок.

31.12.2022 до квартири матері прийшов ОСОБА_10 , мати відчинила йому, він повідомив, що буде знову тут жити, пройшов до її кімнати, вдарив правою ногою по лівій нозі потерпілої. ОСОБА_10 взяв сумку зі стільця в кімнаті, забрав з неї грошові кошти в сумі 350 грн. та ключі від квартири та пішов. Мати прийшла до свідка та повідомила про те, що сталося. Свідок зателефонував ОСОБА_10 , але той не відповідав. Свідок на таксі разом з матір`ю приїхали та замінили замок. У сумки була відірвана ручка, речі з сумки валялися на підлозі. Грошей у сумці не було. Потім свідок поїхав додому, але 01.01.2023 близько 14-20 мати знову прийшла до нього та повідимила, що ОСОБА_10 знову прийшов та забрав ключі, повідомивши, що буде приходити та жити. Вони з матір`ю знову замінили замок. Наступного дня вони з матір`ю звернулися до поліції.

ОСОБА_10 ніде не працює, зловживає наркотиками та алкоголем, притягувався до кримінальної відповідальності, в кімнаті, яку він займав, були знайдені використані шприці.

Мати не викликала поліцію, тому що в неї не було телефону. Після другого візиту ОСОБА_10 вона все ж вирішила це зробити після розмови зі свідком. Оскільки матір є особою похилого віку, свідок її супроводжував. У матері інколи є проблеми з пам`яттю, вона може щось забувати.

Заяву про кримінальне правопорушення писав співробітник поліції зі слів матері, вона прочитала заяву.

Свідок був присутнім з матір`ю в ході її допитів судом на стадії досудового розслідування.

Про обставини вчинення злочину відносно матері свідку відомо саме з її слів, очевидцем подій він не був.

У той період часу окрім матері, інші особи у квартирі не проживали. Кімната, в якій жив ОСОБА_10 , зачинена. З приводу особистих речей ОСОБА_10 свідку нічого не відомо. Після його з`їзду ключі ОСОБА_10 не повертав, але замок було замінено.

Свідок ОСОБА_14 в ході допиту пояснила, що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . В одному будинку з нею проживає ОСОБА_8 . ОСОБА_10 знає як квартиранта останньої, який проживав у неї півроку - рік.

31.12.2022 біля 17-00 вона приїхала додому. Побачила ОСОБА_10 , який зайшов разом з нею у двір та пішов до квартири АДРЕСА_3 . Вона бачила, як двері до квартири зачинялися. Через деякий час свідок виходила з квартири та побачила, що хтось виходив з квартири АДРЕСА_3 (силует чоловіка) та йшов від під`їзду до виходу з двору. За одягом вона впізнала ОСОБА_10 . Потім з квартири вийшла ОСОБА_8 ( ОСОБА_8 ), вона була дуже знервована, та розповіла свідку, що ОСОБА_10 її боляче вдарив та забрав сумку з грошима, тому вона піде до свого сина. На пропозицію викликати швидку потерпіла відмовилася. Ушкоджень у потерпілої свідок не бачила. У подальшому свідок приймала участь у впізнанні ОСОБА_10 . Сусідку може охарактеризувати як літню жінку, нічого поганого про неї сказати не може. ОСОБА_10 під час проживання у будинку шумно себе поводив разом з особами, що приходили до нього. Як потерпіла зачиняла двері, свідок не бачила. Чи давала потерпіла ОСОБА_10 ключі в період його проживання, свідок не знає. Також свідок не бачила, як ОСОБА_10 заходив до квартири потерпілої.

Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_17 пояснив, що 14.01.2023 за запрошенням співробітників поліції приймав участь у слідчому експерименті в якості понятого. Слідчий експеримент відбувався у кабінеті відділу поліції за адресою: м. Харків, просп. Любові Малої, 45. Потерпіла на ім`я ОСОБА_8 розповіла, що чоловік, якому вона раніше здавала кімнату, 31.12.2022 прийшов до неї додому, де наніс їй удар правою ногою в район бедра, від чого вона впала на підлогу. Далі вона продемонструвала механізм удару на статисті. У слідчому експерименті приймали участь: інший понятий, потерпіла, статист, співробітники поліції, а також це фіксувалося на камеру. Підозрюваний присутній не був. Чи був присутній родич потерпілої - не пам`ятає. Всі учасники слідчої дії ознайомилися з протоколом та підписали його.

Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_19 пояснив, що за рік до допиту він, навчаючись в НЮУ ім. Ярослава Мудрого, проходив практику у відділі поліції, слідча запропонувала йому прийняти участь у слідчому експерименті в якості понятого. Йому роз`яснили права та обов`язки. Потерпіла показала, що її вдарили в ногу та вона впала. Що вона ще пояснювала, свідок не пам`ятає. Приймали участь: інший понятий, слідчий, статист та потерпіла (літня жінка). Чи був присутній родич потерпілої - свідок не пам`ятає, але її хтось привів, ймовірно, жінка. Свідок проходив практику в іншого слідчого, ніж той, що проводив слідчу дію.

Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Так, 02.01.2023 ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області прийнято заяву ОСОБА_8 , відповідно до якої вона просить застосувати заходи щодо її колишнього квартиранта ОСОБА_10 , який 31.12.2022 близько 17:00 год. прийшов за місцем її проживання та вчинив конфлікт, після того, як він пішов, було виявлено відсутність речей ОСОБА_8 , а саме: сумки з ключами, пенсійним посвідченням та грошима у розмірі 350 грн. (к/п, а.с. 5).

В ході огляду місця події 02.01.2023 за місцем проживання ОСОБА_8 оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_5 , зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення, в ході огляду нічого не вилучено (к/п, а.с. 8-11).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-8/2023 від 03.01.2023 у ОСОБА_8 виявлено синець на лівому стегні, який утворився від травматичної дії тупого твердого предмету за механізмом удару-стиснення та міг бути отриманий за 2-4 доби до проведення експертизи. За ступенем тяжкості винець відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідку, тривалістю не більше 6 днів (к/п, а.с. 25).

В ході проведення 14.01.2023 слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 останньою продемонстровано, як 31.12.2022 за місцем її проживання ОСОБА_10 наніс їй удар правою ногою по її лівій нозі, від чого вона впала на підлогу (к/п, а.с. 27-30).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-73/2023 від 23.01.2023 у ОСОБА_8 виявлено синець на лівому стегні, який утворився від травматичної дії тупого твердого предмету за механізмом удару-стиснення та міг бути отриманий за 2-4 доби до проведення експертизи. За ступенем тяжкості винець відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідку, тривалістю не більше 6 днів. Тілесне ушкодження у ОСОБА_8 могло утворитися за обставинами та механізмом, на які вона вказує при проведенні слідчого експерименту 14.01.2023 (к/п, а.с. 32).

В ході пред`явлення 14.01.2023 особи для впізнання свідок ОСОБА_14 серед інших осіб впізнала ОСОБА_10 як особу, яка відкрито заволоділа майном (к/п, а.с. 41-45).

Проаналізувавши надані суду докази, суд вважає необхідним задовольнити клопотання захисника ОСОБА_9 та визнати недопустимим доказ - протокол огляду місця події від 02.01.2023.

Як вбачається з зазначеного протоколу, огляд місця події проводився без участі понятих.

Так, відповідно до вимог ч. 7 ст. 223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне. Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії, крім особливостей, встановлених статтею 615 цього Кодексу.

Згідно положень абзацу 3 п. 1 ч. 1 ст. 615 КПК України, у разі введення воєнного стану та якщо при проведенні обшуку або огляду житла чи іншого володіння особи, обшуку особи, якщо залучення понятих є об`єктивно неможливим або пов`язано з потенційною небезпекою для їхнього життя чи здоров`я, відповідні слідчі (розшукові) дії проводяться без залучення понятих. У такому разі хід і результати проведення обшуку або огляду житла чи іншого володіння особи, обшуку особи в обов`язковому порядку фіксуються доступними технічними засобами шляхом здійснення безперервного відеозапису.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження обставин щодо об`єктивної неможливості залучення до участі в огляді місця події понятих або наявності потенційної небезпеки для їхнього життя чи здоров`я. Слідча дія проводилась з 19 год. 10 хв. до 18 год. 30 хв., поза межами комендантської години, у житловій квартирі в секторі щільної приватної забудови, розташованої в Новобаварському районі м. Харкова, а тому слідчий мав всі підстави запросити та залучити понятих до участі в огляді. Крім того, навіть за відсутності понятих слідчим не було забезпечено безперервний відеозапис слідчої дії, натомість до протоколу додана фототаблиця.

За таких обставин, протокол огляду місця події не може бути визнаний допустимим у даному кримінальному провадженні.

У той же час, слід зазначити, що в ході даної слідчої дії будь-які речі або документи вилучені не були.

Разом із цим, клопотання захисту про визнання недопустимим доказів - фактичних даних, отриманих в ході допиту слідчим суддею потерпілої ОСОБА_8 , а також фактичних даних, отриманих в ході допиту судом свідка ОСОБА_12 , суд вважає необґрунтованим з огляду на таке.

Дійсно, на стадії досудового розслідування двічі проводився допит потерпілої ОСОБА_8 в порядку ст. 225 КПК України. Судом було досліджено технічний запис зазначених слідчих дій. Встановлено, що при проведенні допитів був присутній свідок ОСОБА_12 - син потерпілої. Зазначена особа будь-якої активної участі у допиті не приймала, була лише присутня в залі судового засідання.

Суд зазначає, що раніше в ході досудового розслідування, а саме 03.01.2023 ОСОБА_12 вже був допитаний слідчим в якості свідка. Потерпіла ОСОБА_8 є особою похилого віку та з огляду на вік та стан здоров`я для її явки до суду потрібен супровід.

В ході судового розгляду ОСОБА_8 та ОСОБА_12 допитані судом окремо один від одного, у різні дні.

Крім того, суд бере до уваги, що потерпіла та свідок є близькими родичами (матір`ю та сином), а тому безумовно допускає факт неодноразового спілкування між ними в ході досудового розслідування та судового розгляду, оскільки це є нормальним для близьких родичів.

Також суд критично розцінює доводи ОСОБА_10 щодо визнання недопустимим протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_8 з огляду на те, що він проводився у приміщенні відділу поліції, а не за місцем вчинення кримінального правопорушення, крім того, у вказаній слідчій дії не брали участі поняті.

Вказані доводи спростовуються як безпосередньо протоколом проведення слідчого експерименту, де зазначено про участь у ньому понятих, так і показаннями допитаних за клопотанням захисту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , які пояснили, що приймали участь у слідчому експерименті в якості понятих, та досить детально описали подробиці його проведення. Що стосується місця проведення слідчого експерименту, то ст. 240 КПК України не передбачає обов`язкового проведення слідчого експерименту безпосередньо за місцем події, що відбулася. Крім того, в ході слідчого експерименту потерпілою ОСОБА_8 продемонстровано лише обставини та механізм спричинення їй ОСОБА_10 удару ногою, що не вимагало безпосереднього відтворення обставин вказаної події за адресою події.

Також суд критично розцінює доводи сторони захисту щодо незаконності представлення інтересів ОСОБА_8 в ході її допитів слідчим суддею та судом адвокатом ОСОБА_7 через відсутність підстав для залучення представника потерпілої в порядку надання безоплатної правової допомоги.

Суд зазначає, що повноваження представника потерпілої були перевірені як слідчим суддею, так і судом, клопотань про відвід представника потерпілої у сторони захисту не виникало. Надані документи, що підтверджують повноваження адвоката ОСОБА_7 в якості представника потерпілої особи у кримінальному провадженні, оформлені відповідно до вимог КПК України та чинного законодавства. Відтак, підстав ставити під сумнів фактичні дані, отримані в ході допитів потерпілої за участю даного адвоката (з вказаних підстав) не вбачається.

Оцінюючи досліджені докази, суд визнає їх у переважній більшості належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у Кримінальному процесуальному Законі, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, сумніву в своїй належності та допустимості не викликають.

Тому, аналізуючи представлені суду докази і даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.

Досліджені судом докази в частині, що не визнані судом допустимими, повністю підтверджують винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Суд вважає доведеним, що 31.12.2022 р. приблизно о 17-00 год. ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , наніс потерпілій один удар правою ногою в область її лівого стегна, після чого взяв до рук належну потерпілій сумку та привласнив її зміст - грошові кошти в розмірі 350 грн.

При цьому суд розцінює невизнання обвинуваченим винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України в якості його позиції, спрямованої на уникнення або пом`якшення кримінальної відповідальності.

Суд зазначає, що факт заволодіння ОСОБА_10 ключами потерпілої об`єктивно не підтверджується будь-якими наявними у справі доказами, а тому в цій частині обвинувачення не є доведеним.

В ході допитів слідчим суддею (двічі) та судом потерпіла не змогла з впевненістю зазначити про заволодіння ОСОБА_10 ключами від її квартири.

У той же час, в ході кожного з допитів потерпіла зазначала про відкрите заволодіння обвинуваченим грошовими коштами в розмірі 350 грн., які перебували в її сумці та зникли після конфлікту з ОСОБА_10 .

Матеріали кримінального провадження, зокрема, показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , протокол проведення слідчого експерименту, експертні висновки підтверджують факт відкритого заволодіння ОСОБА_10 грошовими коштами потерпілої із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану.

Сам по собі факт нанесення потерпілій удару не спростував в судовому засіданні і сам ОСОБА_10 .

Суд зазначає, що потерпіла ОСОБА_8 двічі допитана слідчим суддею в ході досудового розслідування, а також допитана судом в ході судового розгляду з метою уточнення її показань, та надала показання щодо того, що ОСОБА_10 не тільки наніс їй удар ногою, а і заволодів грошовими коштами.

Сумнівів у правдивості показань обвинуваченої, з огляду на узгодженість їх з показаннями інших свідків, іншими матеріалами справи, у суду не виникає.

Відмінність між показаннями потерпілої, наданих слідчому судді та суду, оцінюється судом як результат погіршення можливостей її пам`яті, що пов`язане з похилим віком. Разом з тим, інші досліджені судом докази свідчать про те, що потерпіла при проведенні за її участю переважної більшості слідчих дій повідомляла про вчинення відносно неї грабежу.

За таких обставин, аналіз наданих суду доказів в їх сукупності дають суду підстави беззаперечно вважати, що ОСОБА_10 вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому доводи ОСОБА_10 щодо відсутності такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану на увагу не заслуговують.

Суд зауважує, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відносно часу вчинення злочину востаннє Указом Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України № 2738-IX від 16.11.2022), вирішено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Також суд враховує, що вчинення майнового злочину в умовах воєнного чи надзвичайного стану може мати місце не лише у районах вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ, а також і поза межами згаданих районів.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.01.2024 у справі № 722/594/22, пр. № 51-3186 кмо 22, здійсненого на виконання положень ч. 4 ст. 442 КПК України, за ч.4 ст.185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений.

Суд зазначає, що зазначений правовий висновок підлягає застосуванню і при вирішенні питання про кваліфікацію інших майнових кримінальних правопорушень, зокрема і за ст. 186 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , під час судового розгляду не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 , суд вважає рецидив злочинів (п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України).

Крім того, у пред`явленому та підтримуваному під час судового розгляду прокурором обвинуваченні при викладенні фактичних обставин зазначено: « ОСОБА_10 …, спочатку наблизився до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є особою похилого віку, …, використовуючи свою фізичну перевагу над жінкою похилого віку…» (т. 1 а. 7-8). Разом з цим, вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку, як обставина, що обтяжує покарання, в обвинувальному акті не зазначена.

Натомість, у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року (№ 556/588/18) зазначено, що: Верховний Суд вважає в цілому правильною існуючу судову практику, що ґрунтується на рекомендаціях п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з яким рішення суду про визнання тих чи інших обставин такими, що пом`якшують або обтяжують покарання, «має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку»…

Оскільки вік потерпілої (76 років), на відміну від деяких інших обставин, що обтяжують покарання, безпосередньо пов`язаний із подією злочину, суд може самостійно визнати це обставиною, що обтяжує покарання, за умови, якщо цей факт, не будучи зазначеним в обвинувальному акті в переліку обставин, що обтяжують покарання, тим не менше, був указаний при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення. Факт конфлікту та нанесення удару саме потерпілій ОСОБА_8 підтвердив і сам обвинувачений, даючи показання в суді.

З огляду на викладене, а також відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КПК України, вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку суд також визнає обставиною, яка обтяжує покарання.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а саме: 29.10.1999 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 215-3, ст. 42 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 17.07.2001 Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 81, ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 82, ч. 3 ст. 42 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі постанови Харківського апеляційного суду від 11.03.2002 визнано засудженим за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ст. 69 КК України (2001 р.), ст. ст. 42, ч. 3 ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 18.01.2003 умовно-достроково на підставі постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.01.2003 на невідбутий строк 2 місяці 23 дні; 26.07.2012 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; 26.06.2015 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 30.03.2020 умовно-достроково на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2020 на невідбутий строк 9 місяців 14 днів; 20.03.2023 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі; вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення за наявності не знятої та погашеної у встановленому порядку судимості, має середню спеціальну освіту, офіційно не працює, не одружений, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, не має постійного місця проживання та місця реєстрації.

Суд зазначає, що неодноразові посилання обвинуваченого на наявність у нього малолітньої дитини будь-якими матеріалами справи не підтверджуються.

Призначаючи покарання ОСОБА_21 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини скоєння даного кримінального правопорушень, наявність таких, що обтяжують покарання та відсутність таких, що пом`якшують покарання, обставин, дані про особу обвинуваченого, а також його ставлення до скоєного - невизнання винуватості у кримінальному правопорушенні.

Суд зазначає, що оскільки ОСОБА_10 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, належних висновків для себе не зробив та за наявності не знятої та не погашеної у встановленому законом порядку судимості вчинив нове кримінальне правопорушення, призначене у даному кримінальному провадженні покарання має бути таким, що пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Суд приходить до висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів покарання повинне бути пов`язане з позбавленням волі.

Оскільки під час судового розгляду ОСОБА_10 був засуджений вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.03.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі (епізод вчинений 21.11.2022), вирок набрав законної сили, та фактично не відбутий, наявні підстави для призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України судом під час розгляду справи не встановлено.

До набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого підлягає продовженню запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.03.2023, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Початок строку відбування ОСОБА_10 покарання обраховувати з дня оголошення вироку - 18.03.2024 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 18 січня 2023 року по 17 березня 2024 року включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили продовжити відносно ОСОБА_10 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілій, представнику потерпілої право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, а обвинуваченому - також право заявляти клопотання про доставку до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1