У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 рокуСправа № 634/34/24 Провадження № 1-кп/634/50/24

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в смт Сахновщина кримінальне провадження №0001058 від 16 жовтня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Сахновщина Харківської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітнього сина, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.152 КК України,

встановив:

У провадженні Сахновщинського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001058 від 16 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст.152 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень та на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 після вчинення злочинів, за які передбачено покарання у вигляді від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінального покарання, незаконно впливати на свідків та малолітню потерпілу, шляхом погроз, умовлянь, пропозицій, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення. Також в клопотанні зазначено, що у матеріалах кримінального провадження наявні вагомі докази про вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважав за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який, зокрема цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває малолітній син, міцні соціальні зв`язки. Щодо наявності ризиків вчинити нове кримінальне правопорушення, то це є лише припущенням прокурора. Щодо наявності ризику незаконно впливати на потерпілу та свідків, вважав його необґрунтованим.

Представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора, вважала що ризики, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого не перестали існувати і є реальними. Лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може запобігти наявним ризикам. Посилання захисника на існування міцних соціальних зав`язків в обвинуваченого не завадили обвинуваченому вчинити вказані кримінальні правопорушення, оскільки вони існували і до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_4 та її законний представник ОСОБА_5 підтримали позицію представника та прокурора.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Так, судом встановлено, що 17 жовтня 2023 року слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_9 підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 15.12.2023 року.

Ухвалою судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 15 січня 2024 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено строком до 14 березня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 14 березня 2024 року.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 посилається на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд вважає, що стороною обвинувачення не доведений ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, оскільки жодних доказів наявності вказаного ризику, на даному етапі кримінального провадження, суду не надано.

Проте, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованих обвинуваченому діянь, як вони сформульовані стороною обвинувачення, враховуючи особу обвинуваченого, який хоча і має зареєстроване місце проживання, та має на утриманні малолітнього сина, раніше неодноразово судимий у вчинені умисних злочинів, та наразі обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, за який передбачене покарання, у разі визнання його винним, у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, тому суд вважає, що останній може переховуватись від суду з огляду на суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його виним.

Суд зазначає, що тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також суд вважає доведеним наявність ризику, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілу, які є неповнолітніми, у цьому кримінальному провадженні та які на даний час судом не допитані.

Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 доведені прокурором та продовжують існувати. Існування вказаних ризиків виправдовує тримання особи під вартою, а також свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у тому числі домашнього арешту, тому суд вважає доцільним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів.

Встановлення під час судового засідання наявності ризиків свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження. На думку суду, застосування до обвинуваченого домашнього арешту не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду незаконно впливати на свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні. Отже, суд погоджується із доводами прокурора про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту щодо зміни раніше застосованого запобіжного заходу щодо обвинуваченого не спростовують вищевказаних висновків суду, крім того, строк перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі розумного строку.

Отже, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобіганню встановленим ризикам.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 315, 369, 372, 376, 392 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора Сахновщинського відділу Красноградської окружної прокуратури в Харківській області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 05 травня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя: