Справа № 522/3299/24
Провадження № 1-«кс»/522/1257/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого дізнавача СД Відділення поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000036 від 29.02.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

дізнавача - ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно клопотання, сектором дізнання відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 29.02.2024, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 228.02.2024 року до чергової частини відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшов рапорт поліцейського УПП в Одеській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_8 , про те, що під час патрулювання Приморського району 28.02.2024 року приблизно о 18:49 годин, за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська буд. 71А, був зупинений транспортний засіб марки «AUDI 80» держ. номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав свідотство про реєстрацію транспортного засобу, яке має ознаки підробки. (ЄО 2039)

У подальшому, 28.02.2024 дізнавачем сектору дізнання відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області проведено огляд місця події за адресою: м. Одеса, Старопортофранківська буд. 71А, за участю громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого було вилучено, транспортний засіб марки ««AUDI 80» держ. номер НОМЕР_1 , індифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , технічний паспорт на вказаний автомобіль серія та номер НОМЕР_3 який поміщено до сейф пакета № ICR 0153226, та ключ від авто, який було поміщено до майданчику на території відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 33.

Так, 29.02.2024 дізнавачем сектору дізнання відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області винесено постанову про залучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових №0000036 від 29.02.2024, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та залучено речові докази, а саме: марки ««AUDI 80» держ. номер НОМЕР_1 , індифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , технічний паспорт на вказаний автомобіль серія та номер НОМЕР_3 який поміщено до сейф пакета № ICR 0153226, та ключ від авто, який було поміщено до майданчику на території відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 33.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини та просили його задовольнити.

Власник майна заперечував проти задоволення клопотання.

Розглянувши клопотання, вивчивши матеріали які обґрунтовують його доводи, заслухавши думку учасників судового засідання, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення . Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій статті 98 КПК України.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи викладене вище та практику ЄСПЛ, застосування якої є безумовною складовою національного законодавства, є обґрунтовані підстави накладення арешту на відповідне майно, що при наявних обставинах кримінального провадження є виправданим та пропорційним заходом забезпечення кримінального провадження, який при наявних потребах досудового розслідування виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт майна, який також необхідно накласти з метою збереження речових доказів.

Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Дізнавачем в клопотанні конкретно вказаний перелік майна, на яке належить накласти арешт, а також до нього додані документи, якими він обґрунтовує його доводи.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що клопотання є законним, обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача СД Відділення поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене 28.02.2024 в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська буд. 71А, майно, а саме:

- автомобіль марки ««AUDI 80» державний номерний знак НОМЕР_1 , індифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , технічний паспорт на вказаний автомобіль серія та номер НОМЕР_3 який поміщено до сейф пакета № ICR 0153226, та ключ від авто, який було поміщено до майданчику на території відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 33.

Після проведення всіх необхідних експертиз зобов`язати дізнавача або прокурора у даному кримінальному провадженні повернути автомобіль «AUDI 80» держ. номер НОМЕР_1 , індифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , технічний паспорт на вказаний автомобіль серія та номер НОМЕР_3 та ключ від авто, власнику чи користувачу на відповідальне зберігання, без права відчудження.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: