Дата документу 26.04.2024
Справа № 334/2700/22
Провадження № 1-кс/334/1032/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000987 від 16.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України

установив:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло вищевказане клопотання слідчого, узгоджене із процесуальним прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 .

Відповідно до клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що у 2016 році, невстановлені особи, діючи за попередньою змовою між собою, скориставшись довірою громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись у приміщенні офісу приватного нотаріусу Запорізького міського округу ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , уклали договори займу та позики від 22.04.2016 та 18.07.2016, в результаті чого, можливо, шахрайським шляхом незаконно заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належала ОСОБА_5 , чим завдали громадянці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 піклувальнику цивільно обмеженого ОСОБА_5 , матеріальних збитків на суму 235 206, 00 гривень.

В ході проведення допиту потерпіла ОСОБА_7 надала копії наступних документів: свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 29.02.2016 року у якому вказано, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Ленінському району посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , дійсно належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_5 . Свідоцтво видано згідно з розпорядженням голови районної адміністрації від 29.02.2016, № 116 р. Копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 . Копію договору позики від 22 квітня 2016 року між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , податковий номер НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 (позикодавець) та громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , податковий номер НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 (позичальник). Копію договору іпотеки від 22 квітня 2016 року між громадянином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , податковий номер , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 (іпотекодержатель) та громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , податковий номер НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 (іпотекодавець). Копію договору позики від 18 липня 2016 року між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , податковий номер , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 (позикодавець) та громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , податковий номер НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 (позичальник). Копію договору про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 22 квітня 2015 року за реєстровим № 1575 від 18 липня 2016 року.

Постановою слідчого від 01.04.2024 року квартиру АДРЕСА_2 визнано речовим доказом, у зв`язку із чим слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на неї.

Клопотання слідчого оформлене відповідно до ст. 160 КПК України та погоджено процесуальним прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Так, згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За змістом положень статей 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

На підставі ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A № 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series А № 98).

Слідчим не надано суду доказів того, що існують певні обставини, які можуть свідчити про загрозу знищення чи спотворення речового доказу квартири, або ж про наявність інших загроз цілям кримінального провадження, які зумовлюють необхідність накладення арешту на нерухоме майно, відтак слідчий суддя дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість поданого клопотання.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Відмовити у задоволені клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000987 від 16.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1