Справа № 362/1935/24
Провадження № 1-кп/362/414/24
ВИРОК

Іменем України

16.05.2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000016 від 09 січня 2024 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.02.2015 вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки; 27.07.2017 вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст.186 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі;05.10.2017 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі. Звільнений з Житомирської ВК (№ 4) 18.05.2020 року, на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково на невідбутий строк 02 місяці 30 днів; 05.09.2022 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, встановлено іспитовий строк на 3 роки;

29.01.2024 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк терміном на 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 200, ч. 1 ст. 361 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2023 року в обідній час доби (точно часу не встановлено) ОСОБА_4 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 прийшли до місця проживання потерпілої ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де в ході розмови остання попросила ОСОБА_4 та ОСОБА_6 допомогти їй із оформленням онлайн-кредиту в сумі 500 гривень, на що останні погодились. В подальшому для оформлення кредиту ОСОБА_7 надала ОСОБА_4 та ОСОБА_6 свої документи, а саме: паспорт та ідентифікаційний код, які за допомогою мобільного телефону ОСОБА_6 оформили на ім`я ОСОБА_7 кредит в сумі 500 гривень.

В подальшому 22.11.2023 близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання - АДРЕСА_1 , в цей час у останнього виник протиправний умисел, спрямований на оформлення кредиту на ім`я ОСОБА_7 та подальше заволодіння отриманими коштами.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом зловживання довірою своєї знайомої ОСОБА_7 , маючи доступ до системи дистанційного керування в особистому кабінеті ТОВ «МАШВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», вчинивши без відома останньої несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої інформаційної системи ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», використовуючи кінцеве обладнання своєї співмешканки ОСОБА_6 - мобільний телефон марки «ХІАОМІ», усвідомлюючи, що заволодіння кредитними коштами ОСОБА_7 , що зберігаються та обліковуються у безготівковій формі можливо шляхом складання платіжного доручення в електронному вигляді, для забезпечення несанкціонованого списання коштів потерпілої, з використанням всесвітньої інформаційної системи Інтернет, умисно 22.11.2023 близько 22 год. 00 хв. підробив електронний платіжний документ - паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №151171523 від 22.11.2023, у якому зазначив завідомо недостовірні відомості щодо наміру позичальника ОСОБА_7 .

ОСОБА_8 , не маючи наміру повертати вказані кошти, розуміючи, що ОСОБА_7 не здогадується про його злочинні наміри, вважаючи свій протиправний умисел доведеним до кінця, цього ж дня шляхом перерахування коштів, здійснив їх переказ на власну банківську карту банку «Сенс Банк» за № НОМЕР_1 , таким чином здійснив підробку документа на переказ. На підставі вище зазначеного завідомо підробленого документа на переказ - паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №151171523 від 22.11.2023, з кредитного рахунку ОСОБА_7 несанкціоновано списано кошти в розмірі 1900 грн. 00 коп. на банківську карту банку «Сенс Банк» за № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_4 , таким чином заволодів коштами в сумі 1900 гривень, заподіявши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану вище суму.

Під час судового провадження між прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000016 від 09 січня 2024 року, з одного боку, та обвинуваченим з іншого боку 16.05.2024 у присутності захисника ОСОБА_5 на підставі статей 468-470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами вказаної угоди про визнання винуватості, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щирого каяття у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та добровільного відшкодування завданих збитків, відсутність обтяжуючих обставин, сторони погодилися на призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 200 КК України у вигляді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн.; за ч. 1 ст. 361 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді 2 років позбавлення волі.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 200, ч. 1 ст. 361 КК України, визнав повністю, просив затвердити угоду, укладену між ним та прокурором, вказав, що угода підписана без примусу в присутності захисника.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України. Також обвинувачений в повній мірі розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, а саме: обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України та відмову від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та обвинуваченим.

Захисник не заперечував проти затвердження вказаної угоди про визнання винуватості.

Потерпіла ОСОБА_7 до суду не з`явилась, надіслала заяву, в якій надала згоду на укладення угоди між обвинуваченим та прокурором, не заперечувала щодо її затвердження, просила проводити розгляд кримінального провадження без її участі.

Розглядаючи питання про затвердження вказаної угоди про визнання винуватості, суд приходить до такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право зокрема затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України, угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі пояснень обвинуваченого, прокурора, захисника, письмових матеріалів провадження суд в судовому засіданні переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, за ч. 1 ст. 200 КК України як підробка документів на переказ та їх використання, за ч. 1 ст. 361 КК України як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, умови угоди відповідають вимогам КПК України, а саме: угода про визнання винуватості укладена у провадженні щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 200 КК України, які, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжкими злочинами, та ч. 1 ст. 361 КК України, яке є кримінальним проступком, прокурором при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості враховано ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього, те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях, щиро розкаявся у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, добровільно відшкодував завдані збитки, раніше неодноразово судимий.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, зокрема вона містить беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, узгоджене покарання та згоду обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

З огляду на викладене, а також те, що умови угоди відповідають інтересам суспільства; не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб; укладення угоди було добровільним; відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; наявні всі фактичні підстави для визнання винуватості, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Згідно положень ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У висновку об`єднаної палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26523/17, провадження № 51-3600 кмо 20) йдеться про те, що до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 29.01.2024 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк терміном на 3 роки.

Відповідно до вироку у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 2 років позбавлення волі, тобто покарання, яке підлягає реальному відбуванню.

Коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Розмір витрат на залучення експертів відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, ст. 314, ст. 374, ст. ст. 468-469, ст. ст. 472-475 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16.05.2024 між ОСОБА_4 та прокурором, який на підставі ст. 37 КПК України здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні№ 0000016 від 09.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 200, ч. 1 ст. 361 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 200, ч. 1 ст. 361 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання:

- за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 200 КК України у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) грн.;

- за ч. 1 ст. 361 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.02.2024 щодо ОСОБА_4 виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1