Справа № 461/1356/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/337/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, який зареєстрований та проживає як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та два місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироками Галицького районного суду м. Львова від 06.02.2024 р. за ч. 4 ст. 185 КК України та Залізничного районного суду м. Львова від 08.02.2024 р. за ч. 4 ст. 185 КК України, більш суворим покаранням за цим вироком, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з дня його взяття під варту, тобто з 8 лютого 2024 року.

Вирішено питання з речовими доказами та цивільним позовом.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 12 січня 2024 року близько 18 години 00 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 17, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгового залу магазину «Рукавичка» товар, а саме: масло солодковершкове екстра 82% вагою 180 г «Молокія» в кількості 3 штуки, вартістю 76 грн. 50 коп. за 1 шт., всього на загальну суму 229 грн. 50 коп., масло солодковершкове селянське 73% вагою 180 г «Молокія» в кількості 3 штуки, вартістю 68 грн. 10 коп. за 1 шт., всього на загальну суму 204 грн. ЗО коп., які належали ТзОВ ТВК «Львівхолод».

В подальшому ОСОБА_7 вийшов з магазину не розплатившись за товар, та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальну шкоду на загальну суму 433 грн. 80 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 22 січня 2024 року, близько 11 години 00 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 17, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгового залу магазину «Рукавичка» товар, а саме: масло солодковершкове екстра 82% вагою 180 г «Молокія» в кількості 1 штуки вартістю 76 грн. 50 коп., масло солодковершкове селянське 73% вагою 180 г «Молокія» в кількості 6 штук, вартістю 68 грн. 10 коп. за 1 шт., всього на загальну суму 408 грн. 60 коп., які належали ТзОВ ТВК «Львівхолод».

В подальшому ОСОБА_7 вийшов з магазину не розплатившись за товар, та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальну шкоду на загальну суму 485 грн. 10 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 23 січня 2024 року, близько 17 години 20 хвилини, маючи умисел на таємне викрадення чужого мійна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного зо ігачення, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 17, перееконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом аїльного доступу, таємно викрав з торгового залу магазину «Рукавичка» товар, а саме: масло солодковершкове екстра 82% вагою 180 г «Молокія» в кількості З жтуга, вартістю 76 грн. 50 коп. за 1 шт., всього на загальну суму 229 грн. 50 коп. «масло солодковершкове селянське 73% вагою 180 г «Молокія» в кількості З кхуки, вартістю 68 грн. 10 коп. за 1 шт., всього на загальну суму 204 грн. 30 коп., які належали ТзОВ ТВК «Львівхолод».

В подальшому ОСОБА_7 вийшов з магазину не розплатившись за товар, розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальну шкоду на загальну суму 433 грн. 80 коп

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 31 січня 2024 року, близько 14 години 15 хвилини, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 17, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгового залу магазину «Рукавичка» товар, а саме: масло солодковершкове екстра 82% вагою 180 г «Молокія» в кількості 7 штук, вартістю 84 грн. ЗО коп. за 1 шт., всього на загальну суму 590 грн. 10 коп. які належали ТзОВ ТВК «Львівхолод».

В подальшому ОСОБА_7 вийшов з магазину не розплатившись за товар, та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальну шкоду на загальну суму 590 грн. 10 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 03 лютого 2024 року, близько 10 години 30 хвилини, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 17, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгового залу магазину «Рукавичка» товар, а саме: масло солодковершкове селянське 72,6% вагою 180 г «Галичина» в кількості 4 штуки вартістю 67 грн. 98 коп. за 1 шт., всього на загальну суму 271 грн.92 коп., масло солодковершкове екстра 82,5% вагою 180 г «Галичина» в илькості 3 штуки, вартістю 75 грн. 06 коп. за 1 шт., на загальну суму 225 грн. 18 коп., які належали ТзОВ ТВК «Львівхолод».

В подальшому ОСОБА_7 вийшов з магазину не розплатившись за товар, ~ розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 зсподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальну шкоду на загальну суму 497 грн. 10 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 03 лютого 2024 року, близько 19 години 20 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого ісайна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, - -очи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 17, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом 5 _тьного доступу, таємно викрав з торгового залу магазину «Рукавичка» товар, а саме: масло солодковершкове селянське 72,6% вагою 180 г «Галичина» в кількості 6 штук, вартістю 67 грн. 98 коп. за 1 шт., всього на загальну суму 407 лрн.88 коп., масло солодковершкове селянське 73% вагою 180 г «Ранчо» в іслькості 6 штук, вартістю 66 грн. 78 коп. за 1 шт., на загальну суму 400 грн.68 гоп., які належали ТзОВ ТВК «Львівхолод».

В подальшому ОСОБА_7 вийшов з магазину не розплатившись за товар, ті розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальну шкоду на загальну суму 808 грн. 56 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 04 лютого 2024 року, близько 15 години 40 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, л^-:чн повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 17, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгового залу магазину «Рукавичка» товар, а .і .е масло солодковершкове селянське 73% вагою 180 г «Яготинське» в зількості 4 штуки, вартістю 70 грн. 56 коп. за 1 шт., всього на загальну суму 282 грн. 24 коп., масло солодковершкове екстра 82% вагою 180 г «Ранчо» в кількості 5 лхтлте, вартістю 74 грн. 58 коп. за 1 шт., на загальну суму 372 грн.90 коп., які залежали ТзОВ ТВК «Львівхолод».

В подальшому ОСОБА_7 вийшов з магазину не розплатившись за товар, та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальну шкоду на загальну суму 655 грн. 14 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирок Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки, та вирок Залізничного районного суду м. Львовавід 8 лютого 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку 3 роки, - виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання. Зокрема, вказує, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, 12 січня 2024 року, 22 січня 2024 року, 23 січня 2024 року, 31 січня 2024 року, 3 лютого 2024 року та 4 лютого 2024 року, за вчинення яких він засуджується цим вироком до покарання у виді 5 років 2 місяці позбавлення волі, які слід відбувати реально.

Вказані кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив до постановлення попередніх вироків Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України та Залізничного районного суду м. Львова від 8 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, за якими його засуджено до покарань у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки кожним.

Отже, за таких обставин, не допускається застосування принципів поглинення часткового чи повного складання призначених покарань та кожен вирок виконується самостійно.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні 26 лютого 2024 року вироку щодо ОСОБА_7 допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: при призначенні остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення більш суворим покаранням, яке слід відбувати реально за оскаржуваним вироком, менш суворими покараннями, призначеними попередніми вироками, від відбуття яких обвинуваченого звільнено на підставі ст. 75 КК України. Тобто суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора; просив пом`якшити призначене йому покарання.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно та в умовах воєнного стану.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, то такі, на переконання колегії суддів, є слушними.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та за попередніми вироками покарання не відбув; заподіяну потерпілому шкоду не відшкодував; обставини, які відповідно до положень ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та визнання вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі. За відсутності підстав для застосування статей 69, 75 КК України та з урахуванням особи обвинуваченого й обставин вчинення кримінального правопорушення, призначив ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, яке останньому належить відбувати реально. Крім цього, застосував ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів за цим вироком та вироками Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2024 року і Залізничного районного суду м. Львова від 8 лютого 2024 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме позбавлення волі.

Стосовно розміру призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі надав оцінку особі обвинуваченого та призначив йому занадто суворе покарання.

Так, поза увагою місцевого суду залишився стан здоров`я ОСОБА_7 , який з квітня 2022 року перебуває на обліку у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів».

З урахуванням зазначених вище обставин, які характеризують особу обвинуваченого, а також його стану здоров`я, молодого віку та ставлення до вчиненого, апеляційний суд вважає, що для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів достатнім буде мінімальне покарання, визначене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, а саме 5 років позбавлення волі.

Що стосується правильності застосування судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів зазначає таке.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вироками Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2024 року та Залізничного районного суду м. Львова від 8 лютого 2024 року засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України, з призначенням йому кожним з цих вироків покарань у виді позбавлення волі на строк 5 років, з застосуванням ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку 3 роки.

У свою чергу, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, за вчинення яких ОСОБА_7 засуджується цим вироком до покарання у виді 5 років 2 місяці позбавлення волі, які належить відбувати реально, він учинив 12 січня 2024 року, 22 січня 2024 року, 23 січня 2024 року, 31 січня 2024 року, 3 лютого 2024 року та 4 лютого 2024 року.

Таким чином, вказані кримінальні правопорушення ОСОБА_7 учинив до постановлення попередніх вироків Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України та Залізничного районного суду м. Львова від 8 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Водночас, у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких обставин кожен вирок виконується самостійно.

З урахуванням вищенаведеного та беручи до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_7 визнано винним у цьому кримінальному провадженні з призначенням покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, були вчинені до ухвалення вироків Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2024 року та Залізничного районного суду м. Львова від 8 лютого 2024 року, яким обвинуваченому призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, то при призначенні покарання за вироком у цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції не повинен був застосовувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, а мав ухвалити рішення про самостійне виконання вироків Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2024 року та Залізничного районного суду м. Львова від 8 лютого 2024 року.

Така позиція суду апеляційної інстанції узгоджується з висновком Об`єднаної палати ККС ВС, висловленим у постанові від 15 лютого 2021 року у справі №760/26543/17, відповідно до якого якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Крім цього, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року, наданого у справі №199/1496/17, застосування положень ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі, яка за попереднім вироком була звільнена від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК, припустиме лише у разі, якщо вона засуджується за новим вироком до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням.

Як встановлено колегією суддів, суд першої інстанції не дотримався наведених вимог кримінального закону та безпідставно застосував при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 положення ч. 4 ст. 70 КК України, що свідчить про неправильне застосування судом кримінального закону при призначенні покарання та тягне за собою зміну вироку в цій частині.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням встановлених колегією суддів обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, адже встановлення необхідності самостійного виконання вироків Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2024 року та Залізничного районного суду м. Львова від 8 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 не потребує скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, оскільки в такий спосіб не погіршується становище обвинуваченого, а тому вирок суду підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Пом`якшити ОСОБА_7 обране судом покарання за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки, та вирок Залізничного районного суду м. Львова від 8 лютого 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку 3 роки, - виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4