Справа № 359/4093/23
Провадження № 1-кп/359/227/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,його захисника - адвоката ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження № 0000199, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2023 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, за таких обставин.

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією рф в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21.11.2022 строком на 90 діб.

11.11.2022 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 перебували неподалік адреси: АДРЕСА_2 , де спільно розпивали спиртні напої. Під час цього ОСОБА_5 побачив як із кишені куртки ОСОБА_7 випав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32», сірого кольору.

У цей час у ОСОБА_5 , який розумів відсутність у нього законних прав на користування та розпорядження вказаним телефоном, виник злочинний умисел на його таємне викрадення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи в умовах воєнного стану, умисно, таємно та з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32», сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_7 , який помістив до кишені власної куртки.

Після цього ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину з викраденим майном, розпорядившись в подальшому ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 6 796 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому злочині не визнав та суду пояснив, що він проживає в АДРЕСА_1 , район "Розвилка". Точної дати вже не пам`ятає, в першій половині дня, він йшов додому і по дорозі зустрів сусіда, який йому повідомив, що в нього на подвір`ї лежить якісь чоловік. Прийшовши додому, побачив, що дійсно в на його подвір`ї лежить якісь, раніше йому невідомий чоловік у стані алкогольного сп`яніння. Він покликав батька, який ремонтував машину, однак той не відреагував. Після цього, він повернувся назад до цього чоловіка, і почав його виганяти із двору, і який виходячи зламав йому паркан. Він повідомив йому, що буде викликати поліцію. Однак, цей чоловік попросив цього не робити, і щоб якось загладити провину, він запропонував пригостити його чимось, на що він погодився. Як було встановлено пізніше це був ОСОБА_7 . Потім вони пішли до магазину, де ОСОБА_7 купив напій " Рево " та коньяк. Після цього вони пішли на дитячий майданчик, що поряд із церквою в районі "Розвилка". Сівши там на лавочку, вони спілкувалися та вживали разом, куплені попередньо алкогольні напої. Близько 15:00 год. ОСОБА_7 ще раз купив напій " Рево " та коньяк, і вони сиділи далі, спілкувались і пили. Пізніше він повідомив, що буде йти додому, і пішов. ОСОБА_7 в цей час ще залишався сидіти на лавочці, на дитячому майданчику. Коли він йшов додому, то на дитячому майданчику, біля забору, із лівої сторони, він побачив, що лежить мобільний телефон, який він підняв та забрав із собою. Йому було невідомо, кому саме належить цей телефон, однак він розумів, що це чужий телефон. Також він не міг встановити його власника, оскільки телефон був заблокований, а розблокувати його він не міг. Як би телефон був розблокований, то він би набрав комусь і встановив, кому належить телефон. У потерпілого він бачив телефон, коли вони разом пили напій " Рево ", а також коли він розраховувався ним у магазині. Після того як вони вийшли із магазину, то він вже в потерпілого телефону не бачив, останній його не діставав. Значення тому, який саме у потерпілого був телефон, він не придавав, його це не цікавило. Тому знайшовши мобільний телефон, він не міг точно ідентифікувати, що це був мобільний телефон потерпілого. Він нічого не запитував у потерпілого з приводу, знайденого телефону. Він забрав мобільний телефон, розуміючи, що це чужа річ, і пішов із дитячого майданчику. Цього ж дня, близько 21:00 год. він цей телефон продав ОСОБА_8 за 600 грн., які він витратив на продукти харчування. Пізніше свідок його самостійно розблокував, але вже без нього. Він не вважає це крадіжкою, оскільки він нічого не крав, а забрав телефон, який знайшов на дитячому майданчику. Більше із потерпілим ніколи не бачився та не спілкувались. Через декілька місяців цей телефон знайшли працівники поліції у ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_8 приніс їм цей телефон додому, і віддав йому у дворі, біля порогу будинку. Потім під вечір йому зателефонував оперуповноважений ОСОБА_13 , і сказав принести цей мобільний телефон до " Золотого Лева ". Після чого вони разом із батьком пішли до кафе "Золотий Лев", куди під`їхали працівники поліції у цивільному одязі, серед яких був оперуповноважений ОСОБА_13 , якому вони в руки віддали телефон. Вони забрали телефон і поїхали. ОСОБА_8 не передавав телефон слідчому, а тому в матеріалах кримінального провадження містяться сфальсифіковані докази. Крім того, на нього здійснювався тиск з боку працівників поліції, зокрема оперуповноваженого ОСОБА_13 . Так, ОСОБА_13 на свій розсуд виклав його пояснення, які не відповідали дійсності. Також дата його письмових пояснень зазначена як 06.02.2023 року та підпис ОСОБА_13 , проставлений у цих письмових поясненнях, викликають підозру в їх достовірності, оскільки 06.02.2023 року він ОСОБА_13 до поліції не викликався, і відповідні пояснення не підписував. Вважає, що справа умисно є сфальсифікованою щодо нього працівниками поліції, які виявивши через 2 місяці мобільний телефон, вирішили, що це він його вкрав у потерпілого ОСОБА_7 , хоча він цього не вчиняв. Він знайшов мобільний телефон, умислу на його викрадення він не мав.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_5 не визнає себе винними у вчиненні, інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні 28.07.2023 року та додатково допитаний у судовому засіданні 17.01.2024 року потерпілий ОСОБА_7 показав, що точної дати він не пам`ятає, десь восени 2022 року, на той момент він проживав і працював у м. Бориспіль, зранку, він йшов по вулиці в районі "Розвилка", і йому стало погано, бо він чимось отруївся. Він відчув, що йому необхідно чи сісти, чи лягти, оскільки далі йти він не міг. Він подивився, що це була дуже вузька вулиця, і якби він там сів, то це було б прямо на проїжджій частині. Оглянувши все навкруги, він побачив, що поряд був двір із низьким парканом. Перелізши через цей паркан, він відразу там сів, а коли йому стало ще гірше, то він вже ліг. Потім до нього підійшов раніше йому незнайомий хлопець. Як пізніше встановлено це ОСОБА_5 . Він вибачився перед ним, але останній хотів, щоб він дав йому гроші. Він в свою чергу запропонував піти в магазин купити напій " Рево " та ще якісь алкогольні напої, на що останній погодився. Вони пішли до магазину, він купив там ці напої та якусь ще їжу, заплативши за них через термінал за допомогою мобільного телефону. Після цього вони пішли разом на лавочку, що на дитячому майданчику, поряд із церквою, де вживали разом ці напої та спілкувалися. ОСОБА_5 бачив у нього телефон, бо він розраховувався ним у магазині, а коли вони сиділи, то він давав йому мобільний телефон, щось там показував. Сиділи вони разом декілька годин. Коли вже прийшов додому, то помітив відсутність мобільного телефону. Останній раз свій мобільний телефон він бачив на лавочці, в той момент як вони збирались із ОСОБА_5 вже розходитися. Перед тим як розійтися, він сказав, що сходить до туалету, на що ОСОБА_5 повідомив, що він вже пішов, залишивши місце, де вони сиділи. Тобто ОСОБА_5 пішов перший. Мобільний телефон він не загубив. Він повертався на те місце, де вони сиділи, шукав телефон, але його не було. Також він повідомив мамі, що в нього вкрали телефон. Як повідомила йому мама, вона намагалася додзвонитися на його мобільний телефон, але телефон не відповідав, хоча було видно, що хтось заходив до соцмереж. Тому він розумів, що телефон в нього вкрали. Так як через ці події він не вийшов на роботу, його звільнили, тому він вимушений був повернутися додому в м. Київ. Десь через 2 неділі, вже у м. Київ він звернувся до Дніпровського УП із заявою про вчинення злочину, в якій повідомив про викрадення телефону. До поліції звернувся не відразу, бо розумів, що це на довгий час все затягнеться, та і сумнівався, що знайдуть його мобільний телефон. Але потім все таки вирішив написати заяву про злочин. Особу, яка викрала телефон, він спочатку не вказував, оскільки точно момент в який зник його мобільний телефон, він не пам`ятав. Хоча, проаналізувавши всі обставини того дня, догадувався, що це міг бути ОСОБА_5 . Десь через місяць після написання цієї заяви, йому зателефонували із Бориспільського РУП, і сказали, що їм із м. Києва передали матеріали по його заяві і йому необхідно приїхати до них. Потім він приїхав до Бориспільського РУП, де ним була написана також заява про злочин, оскільки працівники поліції повідомили, що попередня його заява була втрачена при передачі матеріалів. Заяву датована тим днем, коли він її писав до Бориспільського РУП. Потім йому повідомили, що знайшли підозрюваного і в нього знайшли його мобільний телефон. Це був ОСОБА_5 Мобільний телефон вони знайшли по ІР-адресі. Оглянувши, в ході судового розгляду протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 30.01.2023 року (т.1 а.с.108-109) потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що це сама та заява з якою він звертався до Бориспільського РУП і в ній проставлені його підписи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що точної дати не пам`ятає, можливо в листопаді 2022 року, ОСОБА_5 приніс йому мобільний телефон марки «Samsung», який був в неробочому стані, а саме: розряджений та заблокований. ОСОБА_5 повідомив, що це його телефон. ОСОБА_5 залишив цей телефон у нього на ремонт, і повинен був його забрати, коли він його відремонтує. Також він дав ОСОБА_5 600 грн. на продукти. Він і до цього йому іноді дав гроші. Пізніше він поїхав на Дарницький радіоринок, де хлопець зробив йому цей телефон: зарядив та розблокував його. Сім-карти в телефоні не було. Телефон був у нього, ОСОБА_5 не забирав його, хоча він йому казав, що відремонтував його. Десь через місяць після ремонту телефону, приблизно у січні чи лютому 2023 року, до нього прийшов ОСОБА_5 разом із батьком, і батько сказав віддати йому телефон, бо він крадений. Він виніс телефон і віддав його батьку ОСОБА_5 у дворі, біля хвіртки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що 26.01.2023 року близько 15:30 год. він приїхав до будинку ОСОБА_8 , який проживає по АДРЕСА_3 , щоб останній повернув йому його речі, які попередньо взяв. Там він зустрів працівників поліції, серед яких був оперуповноважений ОСОБА_13 , які йому повідомили, що вони розшукують людину в якої опинився мобільний телефон. ОСОБА_8 не було вдома. Вони попросили зв`язатися із ним. Він набрав до ОСОБА_8 , однак останній не брав трубки. 27 січня 2023 року опергрупа у кількості 3 осіб, серед яких був ОСОБА_13 , приїхали до його сина і повідомили, що він у жовтні-листопаді 2022 року викрав мобільний телефон. Працівники поліції поводили себе грубо та зухвало по відношенню до ОСОБА_5 . Потім працівники поліції повідомили, що вони забирають ОСОБА_5 до Бориспільського РУП. Вони допитали ОСОБА_5 , і десь через 2-3 години зателефонував ОСОБА_13 , повідомивши, що ОСОБА_5 вільний. ОСОБА_5 розповів йому, що він знайшов мобільний телефон на дитячому майданчику, і показав йому, де саме. Також ОСОБА_5 повідомив, що того дня в них у дворі валявся якісь п`яний чоловік, як пізніше було встановлено, це потерпілий ОСОБА_7 . Коли він вибирався із їхнього двору, то зламав їм паркан. З метою залагодження цього конфлікту ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_5 піти із ним до магазину та пригостити його, на що останній погодився. Потерпілий придбав спочатку напій " Рево ", а потім якісь алкогольні напої, які вони разом вживали на дитячому майданчику, біля церкви, де як раз ОСОБА_5 знайшов телефон. Кому належав цей телефон ОСОБА_5 не знав, тому він його і забрав. Потім він цей телефон продав ОСОБА_17 за 600 грн. Ввечері 27 січня 2023 року ОСОБА_8 приніс йому додому його речі: кофеварку та болгарку, а також цей мобільний телефон, які віддав у будинку, на кухні. Вони виклали всі речі на стільці та сфотографували. Потім зателефонував ОСОБА_13 до ОСОБА_5 і сказав принести цей мобільний телефон до " Золотого Лева ". Він пішов разом із ОСОБА_5 до "Золотого Лева", куди приїхав ОСОБА_13 , і він віддав цей мобільний телефон ОСОБА_13 , який забрав його та поїхав. Також свідок показав, що ОСОБА_5 не мав постійного джерела доходів, перебував на його утриманні, трохи раніше підробляв, допомагав йому, і за це отримував кошти. Також у ОСОБА_5 склалися складні сімейні відносини, оскільки його покинула цивільна дружина разом із малолітньою дочкою. ОСОБА_5 має певні вади зі здоров`ям, у зв`язку з чим проходив та проходить лікування, чим скористалися працівники поліції, і звинуватили його в крадіжці. Вважає, що досудове розслідування фактично не проводилось, оскільки тривало один день, і всі матеріали кримінального провадження сфальсифіковані. ОСОБА_5 телефон не крав, а просто його знайшов.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що вона працює продавцем у магазині "Продукти", що на районі "Розвилка" в м. Бориспіль. Десь в листопаді 2022 року, вона перебувала на робочому місці, і до магазину зайшли разом обвинувачений з потерпілим, які були трохи випившими. Вони купляли якісь алкогольні напої. За товар розраховувався потерпілий через термінал, однак не пам`ятає вже чи за допомогою картки, чи за допомогою телефону. До цього вони також приходили до магазину, але поодинці. Разом вони прийшли того дня до магазину вперше. Після цього потерпілого вона більше не бачила.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона точної дати не пам`ятає, але того дня вона телефонувала до сина ОСОБА_7 декілька разів, а він не брав трубку та не передзвонив їй. На той момент її син працював та проживав у м. Бориспіль. Наступного дня, ввечері, їй зателефонував син із якось невідомого номеру, та повідомив, що в нього вкрали телефон. Після цього вона декілька разів телефонувала на його телефон, однак трубку ніхто не брав. Вона залишила повідомлення на автовідповідач, однак їй ніхто не передзвонив. Намагалась вона додзвонитись і в той день, і на наступний, і через декілька днів, але ці спроби були марні. Водночас у соцмережі «Viber» було зазначено, що абонент в мережі. Через декілька днів їй знову зателефонував син, також із іншого телефону, повідомив, що через крадіжку телефону, він не вийшов на роботу, тому його звільнили і він повертається додому до м. Києва. Через два дні її син повернувся додому. Про обставини крадіжки телефону син їй нічого не повідомляв. Потім її син звернувся до поліції в м. Київ із заявою про викрадення телефону.

Крім показань потерпілого та указаних свідків, вина ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, такими доказами:

- документи, які стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР за № 0000199 від 30.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме:

- даними рапорту, зареєстрованого в журналі ЄО Дніпровського УП за № 57676 від 16.11.2022 року, з якого вбачається, що на гарячу лінію 102 звернувся ОСОБА_7 із усною заявою про крадіжку, в якій повідомив, що 16.11.2022 року о 16:16 в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, біля готелю "Золотий Лев" виявив зникнення свого мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A32», сірого кольору. Заявник знаходився у АДРЕСА_4 , який просив з ним зв`язатися і пояснити його подальші дії. Заявнику було рекомендовано звернутись до найближчого відділення поліції для написання заяви (т.2 а.с.32);

- даними рапорту про передачу матеріалів до іншого підрозділу поліції, яким підтверджується, що було внесена відомості за заявою ОСОБА_7 до бази даних ІТС ІПНП «Єдиний облік» Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області від 16.11.2022 року № 21767 (т.2 а.с.33);

- листом про направлення матеріалів, за підписом начальника Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_18 № 9893 від 22.11.2022 року, адресованого начальнику Бориспільського РУП ГУ НП у Київській області ОСОБА_19 , про те, що у Дніпровському УП ГУ НП у м. Києві до бази даних «Єдиний облік» ІПНП 16.11.2022 року, зареєстровано матеріали по зверненню ОСОБА_7 за № 57676 за фактом можливих неправомірних дій з боку невідомих осіб. Вказані матеріали за територіальною підсудністю направляються до Бориспільського РУП для розгляду та прийняття остаточного рішення, так як ця подія мала місце на території вашого оперативного обслуговування та була внесена до бази даних ІТС ІПНП «Єдиний облік» ввіреного вам підрозділу від 16.11.2022 року № 21767, зареєстрованого в Бориспільському РУП 14.12.2022 року за № 23589 (т.2 а.с.30);

- довідкою та листом про розгляд звернення ОСОБА_7 № 23589 від 14.12.2022 року (т.2 а.с.26-27, 28, 29);

- даними рапорту оперуповноваженого СРЗПО ВКП Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_20 , в якому він доповідає начальникові Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 , про те, що в ході проведення перевірки матеріалів, які зареєстровані за № 23589 від 14.12.2022 року за зверненням ОСОБА_7 , встановлено місцезнаходження мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A32», який перебував у ОСОБА_8 . В ході спілкування із останнім встановлено, що цей телефон йому приніс ОСОБА_5 , не повідомляючи про те, що він крадений. В подальшому ОСОБА_8 було запрошено до Бориспільського РУП для проведення необхідних слідчих дій, на що він погодився. Враховуючи викладене, порушено питання про організацію участі співробітників органу досудового розслідування у документуванні вищезгаданого факту відповідно до вимог ст. ст. 214, 216 КПК України (т.2 а.с.37);

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 30.01.2023 р., згідно якого було прийнято усну заяву від ОСОБА_7 в якій він повідомив про факт крадіжки його майна - мобільного телефону, яка відбулася під час його відпочинку неподалік адреси: АДРЕСА_2 , чим йому було завдано майнової шкоди (т.1 а.с.108-109);

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000199 від 30.01.2023 року, з якого вбачається, що розпочато досудове розслідування за фактом того, що невідома особа викрала у ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32», сірого кольору, неподалік адреси: АДРЕСА_2 , чим спричинила останньому майнову шкоду. Вказані дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК (т.1 а.с.107). За своїм змістом, витяг про внесення відомостей до ЄРДР у відповідності до вимог ст. 214 КПК України є приводом для початку досудового розслідування, а факти, викладені у названому документі, підлягають перевірці та відповідно до вимог ст. 91 КПК України доведенню;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2023 р. з додатком до цього протоколу (довідка). В ході цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_7 , серед пред`явлених йому фотознімків чотирьох чоловіків, впізнав особу, яка зображена на фотознімку № 3 (обвинувачений ОСОБА_5 ) як особу, яка з ним відпочивала неподалік адреси: АДРЕСА_2 . Цю особу він впізнав за: віком, світлим волоссям, кольором та формою брів, тонкими губами, світлим відтінком шкіри (т.1 а.с.110-111, 112);

-письмовою заявою ОСОБА_8 від 30.01.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_8 добровільно віддав слідчій ОСОБА_21 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32», сірого кольору, який йому надав ОСОБА_5 (т.2 а.с.38);

-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 30.01.2023 р. з додатком до цього протоколу (довідка). В ході цієї слідчої дії свідок ОСОБА_8 , серед пред`явлених йому фотознімків чотирьох мобільних телефонів, впізнав мобільний телефон, який відображений на фотознімку № 1, а саме телефон марки «Samsung», як той телефон який йому продав ОСОБА_5 . Цей мобільний телефон він впізнав за: маркою, кольором та формою телефону, кількістю камер (т.1 а.с.113-116, 117);

-протоколом огляду речей від 30.01.2023 року з ілюстративною таблицею до нього, згідно з яким слідча Бориспільського РУП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_21 , в службовому кабінеті 103 у приміщенні Бориспільського РУП ГУ НП України в Київській області, із застосуванням технічного засобу фіксації - фотокамери "Canon", за участю ОСОБА_8 , провела огляд предмета - мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A32», який добровільно віддав ОСОБА_8 , пояснивши, що цей телефон йому надав ОСОБА_5 . В ході цієї слідчої дії встановлено модель, об`єм пам`яті, колір телефону, серійний номер та IMEI цього телефону, а саме: «Samsung Galaxy A32», сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , НОМЕР_7. Вказаний мобільний телефон вилучено в присутності понятих та упаковано в полімерний пакт, який опечатано биркою з підписами всіх учасників огляду. Від учасників огляду не надходило жодних заяв та зауважень (т.1 а.с.118-122);

-постановою слідчої СВ Бориспільського РУП НУ НП в Київській області ОСОБА_21 про визнання та приєднання до матеріалів досудового розслідування речових доказів від 30.01.2023 року, згідно якої мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32», сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , НОМЕР_7, визнаний речовим доказом у цьому кримінальному провадженні (т.1 а.с.123-124);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2023 р. з додатком до цього протоколу (довідка). В ході цієї слідчої дії свідок ОСОБА_8 , серед пред`явлених йому фотознімків чотирьох чоловіків, впізнав особу, яка зображена на фотознімку № 3 (обвинувачений ОСОБА_5 ) як особу, яка йому принесла мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32». Цю особу він впізнав за: віком, світлим волоссям, кольором та формою брів, тонкими губами, світлою борідкою (т.1 а.с.125-126, 127);

-висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 542/23 від 30.01.2023 року, яким встановлено, що ринкова вартість: мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A32» станом на початок грудня 2022 року могла становити 6 796 грн. 00 коп. (т.1 а.с.130-133);

-копією фіскального чеку про те, що 19.05.2022 у магазині «Vodafone» був придбаний мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32» разом із чохлом за 7 858,70 грн. та фотокопіями коробки від мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A32» з наявними номерами ІМЕІ НОМЕР_4 та ІМЕІ2, які були надані потерпілим ОСОБА_7 (т.1 а.с.137). Цими доказами підтверджується наявність майна у потерпілого, а також те, що викрадений мобільний телефон належав потерпілому ОСОБА_7 (т.1 а.с.138-140);

-постановою слідчої СВ Бориспільського РУП НУ НП в Київській області ОСОБА_21 про визнання та приєднання до матеріалів досудового розслідування речових доказів від 03.02.2023 року (т.1 а.с.141-142);

-даними, що зафіксовані у протоколі роз`яснення права на захист від 06.02.2023 року, з якого вбачається, що слідчою СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_21 було повідомлено ОСОБА_5 про те, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, та роз`яснено підозрюваному ОСОБА_5 , що на підставі ст. 20 КПК, він має право на кваліфіковану правову допомогу. ОСОБА_5 у вказаному протоколі засвідчив, що право йому на захисника зрозуміло, і він виявив бажання мати захисника за рахунок держави у зв`язку з відсутністю у нього коштів на оплату таких послуг Протокол не містить будь-яких пояснень ОСОБА_5 з приводу незгоди з його змістом, жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення сторона захисту не заявляла та не подавала (т.1 а.с.143). Право на захист підозрюваного ОСОБА_5 було забезпечено шляхом залучення захисника до участі в цьому кримінальному провадженні через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної допомоги у Київській області, що підтверджується постановою слідчої ОСОБА_21 про доручення призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням від 06.02.2023 року (т.1 а.с.144-145) та сканкопією доручення для надання безоплатної вторинної допомоги особі у кримінальному провадженню № 010-100000375 від 07.02.2023 року (т.1 а.с.146);

-зберігальною розпискою від 27.03.2023 року, згідно якої ОСОБА_7 отримав від слідчої Бориспільського РУП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_21 речовий доказ на відповідальне зберігання, а саме: належний йому мобільний телефон марки Samsung Galaxy A32» (т.1 а.с.147);

-висновками судово-психіатричного експерта № 76 від 15.02.2023 р. та судово-психіатричного експерта № 162 від 26.04.2023 р. Цими доказами підтверджується те, що обвинувачений ОСОБА_5 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на легку розумову відсталість (олігофренію в ступеню легко вираженої дебільності), F 70.0 за МКХ-10. ОСОБА_5 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Він під час скоєння інкримінованих йому дій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував. Він в даний час страждає на легку розумову відсталість (олігофренію в ступеню легко вираженої дебільності), F 70.0 за МКХ-10. ОСОБА_5 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру він не потребує (т.1 а.с.151-153, 157-159);

-заявою ОСОБА_7 від 25.04.2023 року, згідно якої останній надав дозвіл на огляд мобільного телефону «Samsung Galaxy A32» (т.1 а.с.160);

-протоколом огляду речей від 25.04.2023 року з ілюстративною таблицею до нього, згідно з яким слідча Бориспільського РУП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_21 , в приміщенні службового кабінету № 103 Бориспільського РУП ГУ НП України в Київській області, із застосуванням технічного засобу фіксації - фотокамери "Canon", за участю потерпілого ОСОБА_7 , провела огляд предмета - мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A32», наданого та розблокованого за допомогою пароля ОСОБА_7 . В ході цієї слідчої дії було оглянуто мобільний застосунок "Монобанк" та історію банківської карти "Монобанк", де було виявлено списання коштів на продукти «MAGAZUN». В ході цієї слідчої дії встановлено списання коштів шляхом розрахунку за продукти за допомогою мобільного телефону 11 листопада 2022 року: об 11:54 год. на суму 224 грн.; о 16:21 на суму 117 грн.; о 17:05 на суму 100 грн., о 17:59 год. на суму 296 грн. (т.1 а.с.161-167).

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані з дотриманням закону, узгоджуються один з одним, є належними та допустимими, і разом з іншими доказами є достатніми, у зв`язку з чим суд їх прийняв та бере їх також в основу саме обвинувального вироку.

Сторонами не наведено достатніх фактів, що свідчили б про недостовірність будь-якого із, вищезазначених доказів. Тому суд вважає їх достовірними.

Наданими стороною обвинувачення доказами підтверджується, що досудове розслідування здійснювалось з дотриманням всіх процесуальних норм.

Оцінка доводів сторони захисту.

Заперечуючи свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник посилалися на відсутність прямих, достатніх та допустимих доказів встановлених досудовим слідством у цьому кримінальному провадженні, якими прокурор вважав доведеною вину ОСОБА_5 . На думку захисту такі обставини повністю спростовуються перевіреними у судовому засіданні доказами по справі, через значні процесуальні порушення під час їх збирання та фіксації під час досудового слідства. Наведені обставини захисник просив взяти до уваги та ухвалити виправдувальний вирок щодо ОСОБА_5 .

Однак, такі твердження сторони захисту та самого обвинуваченого ОСОБА_5 про його непричетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, суд вважає необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними доказами у матеріалах кримінального провадження, що здобуті в ході досудового слідства та досліджені під час судового розгляду.

Так, допитаний судом потерпілий ОСОБА_7 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, наполягав на тому, що саме обвинувачений ОСОБА_5 викрав його мобільний телефон. При цьому, потерпілий однозначно та з впевненістю вказав на те, що того дня він спілкувався і вживав алкогольні напої, на дитячому майданчику, в районі "Розвилка", в м. Бориспіль, лише із ОСОБА_5 , будь-яких інших осіб не було. Також потерпілий показав, що перед вчиненням викрадення його майна, поряд із ним перебував лише ОСОБА_5 , який перший покину місце, де вони відпочивали, й тому він впевнений, що саме обвинувачений вчинив викрадення його телефону.

Вказані показання потерпілого ОСОБА_7 повністю узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_9 , в яких вона показала, що десь в листопаді 2022 року до магазину заходили разом обвинувачений та потерпілий, які придбавали спиртні напої, за які розрахувався потерпілий, до цього дня цих двох осіб разом вона в магазині ніколи не бачила; показаннями свідка ОСОБА_8 , в яких він підтвердив, що мобільний телефон марки «Samsung» приніс йому саме ОСОБА_5 ; показаннями свідка ОСОБА_10 , в яких вона показала, що у телефонному режимі син їй повідомив, що в нього викрали мобільний телефон у м. Бориспіль, де він на той час проживав та працював, а також із даними, що зафіксовані у протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2023 р. за участю потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 ; у протоколі пред`явлення речей для впізнання від 30.01.2023 р., з якого вбачається, що свідок ОСОБА_8 , серед пред`явлених йому фотознімків чотирьох мобільних телефонів, впізнав мобільний телефон марки «Samsung», як той телефон який йому продав ОСОБА_5 ; у протоколах огляду речей від 30.01.2023 року та від 25.04.2023 року, та даними, що відображені у письмовій заяві ОСОБА_8 від 30.01.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_8 добровільно віддав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32», який йому надав ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що наведені показання потерпілого ОСОБА_7 є достовірними, в них викладені лише ті факти, які особа сприймала особисто, оскільки вони повністю підтверджуються іншими зібраними досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні доказами, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсним обставинам справи.

Отже показання потерпілого є об`єктивними і незалежними, оскільки він не пов`язаний відносинами з обвинуваченим, що підтвердив в судовому засіданні і сам обвинувачений ОСОБА_5 , зазначивши про те, що раніше він не був знайомий з ним, і після цих подій вони ніколи більше із потерпілим не спілкувалися, та під час судового розгляду не здобуто будь-яких даних, які б свідчили про бажання потерпілого оговорити обвинуваченого, з метою безпідставного його покарання.

Водночас у даному випадку бажання сторони захисту поставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що він був в стані сильного алкогольного сп`яніння та не міг усвідомлювати своїх дій, внаслідок чого міг втратити телефон, у зв`язку з чим його знайшов та забрав ОСОБА_5 , не спростовують дійсні факти, які мали місце в означений час, та не приймаються судом як підстава для прийняття показань потерпілого як суперечливих та як наслідок неправдивих.

Також не може бути підставою для виправдання обвинуваченого твердження сторони захисту про те, що в ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_7 звертаючись із заявою про вчинення кримінального правопорушення як до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, так і до Бориспільського РУП нічого не зазначив з приводу того, що в нього викрали мобільний телефон та за яких саме обставин це відбулося, а останній лише зазначив у заяві до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, що 12 листопада 2022 року за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, біля готелю "Золотий Лев", виявив зникнення мобільного телефону, а у заяві до Бориспільського РУП зазначив про те, що в першій половині грудня 2022 року він виявив, що в нього пропав мобільний телефон за невідомих обставин, натомість суду надав показання про те, що десь восени 2022 року ОСОБА_5 викрав його мобільний телефон, коли вони разом спілкувалися та вживали алкогольні напої в м. Бориспіль, на дитячому майданчику в районі "Розвилка", оскільки в ході допиту судом потерпілий пояснив про те, що із заявою про вчинення злочину він не звернувся не відразу, а коли повернувся до м. Києва, оскільки сумнівався, що його телефон взагалі знайдуть, а у заявах про вчинене кримінальне правопорушення він вказав на те, що його мобільний телефон викрали, однак в який саме момент його викрали він чітко не пам`ятав, тому він повідомив про обставини за яких він виявив відсутність свого телефону.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_7 при зверненні до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві не повідомляв про крадіжку його мобільного телефону, оскільки відомості на підставі його заяви не були внесені до ЄРДР, так як вони є необґрунтованими та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається із даних рапорту, зареєстрованого в журналі ЄО Дніпровського УП за № 57676 від 16.11.2022 року, ОСОБА_7 звернувся із усною заявою саме про крадіжку, в якій повідомив, що 16.11.2022 року о 16:16 в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, біля готелю "Золотий Лев" виявив зникнення свого мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A32», сірого кольору, за місцем свого перебування. Водночас з огляду на те, що злочин було вчинено не в АДРЕСА_1 , то відомості за заявою ОСОБА_7 були внесені до бази даних ІТС ІПНП «Єдиний облік» Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області від 16.11.2022 року № 21767, та направлені до Бориспільського РУП ГУ НП у Київській області ОСОБА_19 за територіальною підсудністю, які зареєстровані в Бориспільському РУП 14.12.2022 року за № 23589. Вказані обставини підтверджуються рапортом про передачу до іншого підрозділу поліції та листом про направлення матеріалів, за підписом начальника Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_18 № 9893 від 22.11.2022 року, адресованого начальнику Бориспільського РУП ГУ НП у Київській області ОСОБА_19

Дійсно як вбачається із матеріалів перевірки за результатами розгляду звернення ОСОБА_7 ЄО № 23589 від 14.12.2022 року (т.2 а.с.26-29, 34, 35-36) відомості до ЄРДР внесені не були, оскільки на той момент, не було встановлено достатніх даних, що свідчать про наявність ознак вчинення кримінального правопорушення. Водночас заявнику роз`яснено, що при встановленні даних, які б давали можливість СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області кваліфікувати дії особи за ознаками певного кримінального правопорушення перевірку буде відновлено та невідкладно спрямовано до СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, для подальшого внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування.

Водночас як вбачається із рапорту оперуповноваженого СРЗПО ВКП Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_20 від 30.01.2023 року, в якому останній доповідає начальникові Бориспільського РУП про те, що в ході проведення перевірки за зверненням ОСОБА_7 за № 23589 від 14.12.2022 року щодо крадіжки мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A32» було встановлено місцезнаходження цього мобільного телефону, який перебував у ОСОБА_8 , який йому приніс ОСОБА_5 . У зв`язку з було порушено питання про організацію участі співробітників органу досудового розслідування у документуванні вищезгаданого факту відповідно до вимог ст. ст. 214, 216 КПК України.

В подальшому на підставі заяви ОСОБА_7 від 30.01.2023 року до ЄРДР № 0000199 були внесені відомості за фактом крадіжки його мобільного телефону, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 30.01.2023 року.

Вказані докази в сукупності підтверджують те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні розпочато у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства.

Дійсно, як слідує із фабули цього витягу до ЄРДР були внесені відомості про те, що невідома особа на початку грудня 2022 року близько 20:00 год. викрила мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32», сірого кольору, неподалік адреси: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 147-Б. Ці відомості внесені зі слів потерпілого ОСОБА_7 , який повідомлив про обставини вчинення злочину.

Суд звертає увагу, що законодавець, використовуючи в ч. 5 ст. 214 КПК України термін «попередня кваліфікація», зважає на той факт, що відомості (фабула та кваліфікація) вносять до здійснення слідчих дій з досудового розслідування, та лише згодом стане зрозуміло чи була фабула, попередня кваліфікація, яку внесено до ЄРДР відповідною, або при внесенні було здійснено припущення, яке не знайшло свого підтвердження, або діяння особи має іншу кваліфікацію. Так, після внесення фабули та первинної кваліфікації відбувається процес доказування: збираються, перевіряються, оцінюються докази. Під час кримінального провадження у кримінальній справі обов`язково встановлюються нові фактичні обставини, наявність яких може бути причиною зміни фабули чи кримінально-правової кваліфікації. Саме тому встановлення нових фактичних обставин справи, які мають кримінально-правове значення, або визнання недоведеними тих фактичних обставин справи, на підставі яких проводилася кримінально-правова кваліфікація (попередня), є підставами для зміни фабули та кваліфікації.

Відповідно до п. 13 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Таким чином, закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

Відповідно до сталої судової практики важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків сторони обвинувачення, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Тобто у формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: час, місце спосіб та наслідки вчинення кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, вказівку на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.

Отже, при складанні обвинувального акту прокурор має право викласти в ньому ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими та на підставі цього на свій розсуд здійснити кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту в зазначеному кримінальному провадженні при викладені фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_5 прокурором зазначено ті обставини вчинення кримінального правопорушення, які він вважає встановленими, зокрема: час, місце спосіб та наслідки вчинення кримінального правопорушення, які повністю підтверджуються, дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Тому не можуть бути підставою для сумнівів у винуватості обвинуваченого посилання захисника на те, що потерпілий плутався у даті та місці вчинення злочину, зазначаючи, спочатку при зверненні до Дніпровського УП, що це було 12 листопада 2022 року у м. Бориспіль по вул. Київський шлях, неподалік готелю «Золотий Лев», а потім вже при зверненні до Бориспільського РУП, зазначив, що це було в першій половині грудня 2022 року неподалік адреси: АДРЕСА_2 , оскільки потерпілий у судовому засіданні повідомив, що він точно дату вчинення злочину не пам`ятав, зазначивши десь восени 2022 року, і не знав точну адресу, оскільки був не місцевий, тому і повідомив, що це було в АДРЕСА_1 , як орієнтир, готель «Золотий Лев», який як раз і розташований по АДРЕСА_2 . Водночас під час досудового розслідуванню було чітко встановлено дату, час та місце вчинення кримінального правопорушення, а саме: 11.11.2022 року близько 18:00 год. неподалік адреси: АДРЕСА_2 . Вказані обставини знайшли своє підтвердження і в ході судового розгляду, на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Також суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про те, що протокол огляду речей від 30.01.2023 року не є доказом вини обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки в ньому викладені недостовірні відомості, так як мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32» не був вилучений у свідка ОСОБА_8 , а цей телефон був вилучений у обвинуваченого ОСОБА_5 , який він передав працівниками поліції, а саме оперуповноваженому ОСОБА_22 , перед цією слідчою дією.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Протокол, який складає слідчий у процесі огляду речей, повинен відповідати вимогам ч. 3 ст. 104 КПК та є процесуальним джерелом доказів згідно із положеннями ч. 2 ст. 84, п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК. За умови відповідності вимогам ч. 1 ст. 98 КПК (матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення) речі, надані особою та оглянуті слідчим у рамках слідчої (розшукової) дії - огляду, є речовими доказами і повинні зберігатися за правилами, встановленими КПК та відповідною Інструкцією.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

З протоколу огляду речей від 30.01.2023 року вбачається, що слідчою ОСОБА_21 в службовому кабінеті № 103 в приміщенні Бориспільського РУП ГУ НП України в Київській області, із застосуванням технічного засобу фіксації - фотокамери "Canon", за участю ОСОБА_8 , в присутності двох понятих, було вилучено мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32», який добровільно віддав ОСОБА_8 , пояснивши що цей телефон йому надав ОСОБА_5 . Протокол підписаний всіма учасниками слідчої дії та заяв, зауважень щодо її проведення від останніх не надійшло.

Також, у цьому протоколі наявний запис, що ОСОБА_8 роз`яснені його права та обов`язки, участь у даній слідчій дії він приймав добровільно, протилежного судом не здобуто.

Отже, станом на 30 січня 2023 року ОСОБА_8 не мав жодного процесуального статусу, на власний розсуд розпоряджався наданими йому Конституцією України правами, та він виявив добровільне бажання бути присутнім під час огляду речей, де добровільно, на власному бажанні розповів про обставини, де він взяв мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32», що і зафіксовано у протоколі огляду речей, де він власноручно проставив свій підпис, та добровільно видав слідчий ОСОБА_21 мобільний телефон, який належить потерпілому, для огляду.

Твердження сторони захисту про те, що даний телефон попередньо вилучений 27 січня 2023 року оперуповноваженим ОСОБА_23 у обвинуваченого ОСОБА_5 , а потім у поза процесуальний спосіб останнім переданий слідчий ОСОБА_21 , та у подальшому було складено протокол огляду речей, судом відхиляються, оскільки дана версія не підтверджена жодним доказом та формується стороною захисту лише на показаннях обвинуваченого ОСОБА_5 , який у такий спосіб намагається уникнути кримінальної відповідальності, та показаннях свідка ОСОБА_11 , який є батьком обвинуваченого, який показав, що його син не вчиняв злочину, що вказує на його зацікавленість в результаті щодо невинуватості у вчиненні злочину обвинуваченим, які в цій частині навіть не узгоджуються між собою, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що ОСОБА_8 приніс їм лише мобільний телефон, який віддав у дворі, біля порогу будинку, а свідок ОСОБА_11 стверджував, що ОСОБА_8 приніс не лише мобільний телефон, а інші речі, які попереднього в нього брав, а саме: кофеварку та болгарку, які останній віддав їм у будинку, а саме на кухні, де вони виклали їх на стілець та сфотографували (вказані фото до суду не надано стороною захисту), що викликає сумнів в їх правдивості. Також показання як обвинуваченого ОСОБА_5 , так і свідка ОСОБА_11 , в цій частині суперечать повністю показанням свідка ОСОБА_8 , який показав, що до його двору прийшли ОСОБА_5 разом із батьком, і сказали віддати мобільний телефон, який він відразу виніс та віддав на своєму подвір`ї, що за своїм змістом дає підстави для висновку, що їхні показання є взаємовиключними між собою, тому в цій частині суд не може їх прийняти як дійсний факт.

Крім того, показання свідка ОСОБА_8 про те, що він віддав мобільний телефон ОСОБА_5 та його батьку ОСОБА_11 спростовуються даними, що зафіксовані у письмові заяві, адресованій слідчій ОСОБА_21 , написаній особисто свідком ОСОБА_8 , в якій він самостійно підтвердив факт добровільної передачі 30.01.2023 року ним мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A32» слідчій ОСОБА_21 , а також даними, що зафіксовані у протоколі огляду речей від 30.01.2023 року, який підписаний ОСОБА_8 без будь-яких зауважень, а тому суд оцінює їх критично та не приймає до уваги.

В свою чергу ані показання обвинуваченого ОСОБА_5 , ані показання свідка ОСОБА_11 , які навіть не узгоджуються між собою, не дають суду однозначних підстав для висновку, що мобільний телефон, який належить потерпілому ОСОБА_24 , вилучений працівниками поліції в іншій спосіб, ніж зазначено у протоколі огляду речей.

Отже, посилання сторони захисту на недопустимість такого доказу, як протокол огляду речей від 30 січня 2023 року, оскільки зазначений огляд проведено з порушенням вимог процесуального закону, є безпідставними.

Крім того, не може бути доказом невинуватості обвинуваченого посилання сторони захисту на той факт, що дані, які зафіксовані у письмових пояснення ОСОБА_5 , які були відібрані оперуповноваженим ОСОБА_13 , сфальсифіковані, оскільки час, коли ОСОБА_5 нібито був у відділі поліції, а саме 06.02.2023 року не відповідає дійсності, оскільки останній був у відділі поліції 27 січня 2023 року, що свідчить про фальсифікацію доказів сторони обвинувачення.

З приводу зазначеного суд відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Крім того, сторона обвинувачення надає до суду ті докази, які вважає необхідними та достатніми для доведення винуватості обвинуваченого. Сторона захисту в свою чергу має такі ж права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. У випадку наявності сумнівів щодо достовірності процесуального документу обвинувачений як і його захисник не були позбавлені можливості звернутися із заявою про вчинення кримінального правопорушення до відповідного органу. Письмові пояснення ОСОБА_5 від 06.02.2023 року в обґрунтування його винуватості не покладено, а тому доводи сторони захисту з цього питання є безпідставними та в цілому не впливають на остаточні висновки суду.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11 , який є батьком обвинуваченого, в ході судового розгляду про те, що працівники поліції та прокуратури в ході досудового розслідування цього кримінального провадження здійснювали фальсифікацію доказів по справі, а також вчиняли тиск на обвинуваченого, не відповідають дійсності, оскільки протягом досудового розслідування жодної скарги з боку обвинуваченого та його захисника на дії працівників поліції не надходило, твердження висловлені ними в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження, а тому суд розцінює такі твердження як обвинуваченого, так і свідка, як такі, які направлені, щоб приховати вчинення цього злочину ОСОБА_5 та уникнути відповідальності за скоєне.

Таким чином, розглянувши справу у межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши кожний досліджений та перевірений у судовому засіданні доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеною, поза розумнім сумнівом, вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

Так, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про відсутність у нього умислу на таємне викрадення чужого майна, оскільки він знайшов телефон, а тому в його діях вбачається привласнення майна як знахідки, є безпідставними з огляду на таке.

Положеннями ст. 337 ЦК, які регулюють цивільно-правові відносини з приводу знахідки, передбачено, що особа, яка знайшла річ, повинна негайно повідомити про знайдену річ особі, яка її загубила, а у разі якщо така особа або її місцезнаходження невідомі, то заявити про знахідку до Національної поліції або органів місцевого самоврядування.

Частина перша статті 185 КК встановлює кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна; вона охороняє право власності і забороняє вчиняти зазначені у ній дії.

Ця норма містить обов`язкові ознаки складу злочину, які виокремлюють (ідентифікують) фактично вчинені дії як крадіжку й відрізняють її від діянь, що посягають на інші об`єкти кримінально-правової охорони, або від фактів, які зумовлюють виникнення інших (некримінальних) правовідносин.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення.

Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки - місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину.

Предметом крадіжки завжди є будь-яке чуже майно чи майнові права на нього. Нерідко це майно може знаходитися на відкритій місцевості, у місцях загального користування чи перебувати в іншому доступному місці. Правовий режим такого майна не завжди означає, що воно є нічийним, таким, від якого власник відмовився чи втратив з ним зв`язок.

Для визначення спрямованості умислу особи у момент заволодіння майном судовою практикою вироблені критерії, що дають можливість провести розмежування зазначених вище діянь, які знайшли своє відображення у відповідних рішеннях вищих судових інстанцій (постанова Верховного Суду України від 06.03.2014 року у справі 5-2кс14, постанова ККС Верховного Суду від 18.07.2019 року у справі № 761/31918/14-к).

Про те, що майно, доступ до якого був неутруднений, має власника, що воно тимчасово з якихось причин опинилося поза увагою останнього, що власник фактично не втратив над ним контроль і завжди може його поновити, а також те, що особа, яка виявляє таке майно й заволодіває ним, фактично викрадає його, можуть свідчити такі обставини:

- індивідуальні відмінні ознаки предмета майна (тип, вид, найменування, особливості тощо), з вигляду яких винна особа в змозі визначити власника майна;

- конкретна характеристика місця перебування майна на момент його виявлення, яка дає можливість визначити (побачити, виявити) межі приватності місця знаходження майна;

- зазвичай нетривалий час, упродовж якого у винної особи визріває і реалізується намір заволодіти майном;

- причини появи майна на місці виявлення, умови та обставини його перебування там, з яких можна визначити ознаки належності майна конкретній особі та простежити її зв`язок з ним.

Про умисел на викрадення майна за аналізованих підстав може свідчити поведінка винної особи під час та після злочину. Навіть якщо ця особа до виявлення майна мала якийсь свій порядок дій, після його виявлення відмовляється від своїх планів, заволодіває майном і зникає з місця події.

При встановлені наявності чи відсутності прямого умислу та/або корисливого мотиву суд виходить з об`єктивних та фактичних даних, встановлених судом, на підставі безпосередньо досліджених доказів у ході судового розгляду.

Так, із показань, наданих обвинуваченим ОСОБА_5 під час його допиту в судовому засіданні слідує, що він знайшов мобільний телефон на дитячому майданчику, де вони разом із потерпілим ОСОБА_7 спілкувалися та вживали напій " Рево " та коньяк, після спільного розпивання цих напоїв. Побачивши телефон, розуміючи, що він чужий, він відразу його підняв та залишив дитячий майданчик.

При цьому суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що йому було невідомо, що цей телефон належить потерпілому ОСОБА_7 .

Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_7 перебували на дитячому майданчику лише вдвох, де протягом декількох годин разом спілкувалися та вживали алкогольні напої. Вказані обставини також не заперечував і обвинувачений ОСОБА_5 .

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що за час їхнього спілкування із обвинуваченим ОСОБА_5 , останній неодноразово бачив його мобільний телефон, оскільки за його допомогою він розраховувався у магазині, користувався ним, коли вони відпочивали та навіть щось показував останньому на телефоні.

Також обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що він дійсно бачив, що у потерпілого був мобільний телефон, яким він користувався, коли вони разом пили " Рево ", та розраховувався за його допомогою у магазині.

З огляду на вищевикладене встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , за час спільного відпочинку із потерпілим ОСОБА_7 (близько 3 годин), як мінімум кілька разів бачив у потерпілого ОСОБА_7 мобільний телефон. Вказані обставини вказують на те, що обвинуваченому ОСОБА_5 був відомий загальний зовнішній вигляд мобільного телефону, що належав потерпілому ОСОБА_7 .

Таким чином, застосувавши спосіб логічного мислення та послідовного виключення, що ґрунтується на ретельному та детальному аналізі наведених вище доказів, цілком логічно припусти, що мобільний телефон, який знайшов обвинувачений ОСОБА_5 , належав саме потерпілому ОСОБА_7 , оскільки протягом декількох годин обвинувачений разом із потерпілим лише вдвох там спілкувалися та вживали алкогольні напої.

Водночас, як показав обвинувачений ОСОБА_5 , знайшовши мобільний телефон, він у потерпілого, який ще там перебував, не запитував чи належить йому цей телефон, а забравши мобільний телефон, він відразу пішов звідти.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 свідчать виключно про те, що він розумів, що знайдений ним мобільний телефон, належить саме потерпілому ОСОБА_7 , однак він не бажав йому його повертати, оскільки будь-яких перешкод запитати у потерпілого щодо належності йому, знайденого телефону, навіть якщо він чітко не пам`ятав, який в останнього був телефон, водночас приблизно знав як він виглядає, з метою точного встановлення його власника, у обвинуваченого не було, і останній не звернувся за допомогою до потерпілого щодо встановлення власника телефону, а приховавши цей факт відразу залишив дитячий майданчик разом із телефоном.

Також заслуговує на увагу і той факт, що ОСОБА_5 навіть не збирався встановлювати власника цього телефону, оскільки він не заявив про знахідку до Національної поліції, та навіть не звернувся до майстру по ремонту та обслуговування мобільних телефонів, для того, щоб його розблокувати та мати можливість встановити власника, не залишив його у себе для того, щоб зателефонував власник і повідомити його про знахідку, а цього ж дня, через незначний проміжок часу продав цей телефон свідку ОСОБА_8 за 600 грн., що свідчить про те, що дії обвинуваченого були умисними і мали корисливий мотив. Крім того про корисливий умисел обвинуваченого також свідчить і те, що обвинувачений продав ОСОБА_8 телефон, не повідомивши дійсних обставин, за яких він в нього опинився, зазначивши, що цей телефон належить йому. Ці обставини лише додатково вказують на те, що обвинувачений був саме зацікавлений у продажі телефону, а не у встановленні його власника. Відтак наведені обставини, у своїй сукупності, повністю спростовують доводи обвинуваченого про те, що він бажав встановити власника, однак не мав фізичної можливості це зробити, оскільки телефон був заблокований, оскільки він мав безліч для цього можливостей якими не скористався, а відразу реалізував цей телефон.

Також обвинувачений особисто підтвердив, що він усвідомлював, що мобільний телефон йому не належав, він був для нього чужим, і він не мав права на нього, однак не зважаючи на це він забрав мобільний телефон із собою. Тому його такі дії характеризуються саме умислом та корисливою метою.

При цьому корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він прагнув обернути чуже майно на свою користь. В результаті цих діянь він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном, продавши його сусіду, тоді як потерпілий такої можливості був позбавлений.

Крім того, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_8 , в частині того, що він не купляв у обвинуваченого ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Samsung», а взяв його на ремонт, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами, які є достатніми та допустимими, та не викликають сумніву в їх достовірності.

Така поведінка та дії обвинуваченого ОСОБА_5 беззаперечно вказують про спрямованість його умислу саме на крадіжку мобільного телефону.

Так, Верховний Суд у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 464/2889/20, провадження № 51-2989км22 зробив правовий висновок про те, що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна (ст.185 КК України).

Із показань потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що місцезнаходження мобільного телефону до його заволодіння обвинуваченим було відомо потерпілому, а після - ні, внаслідок чого потерпілий повідомив у поліцію.

Таким чином, із обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 тимчасово втратив контроль над своїм майном, а виявивши його відсутність, відразу повернувся на місце, де бачив свій мобільний телефон в останнє, тобто він спробував поновити контроль над майном і поновив би, якщо б обвинувачений ОСОБА_7 не вчинив інкримінованих йому дій.

Заслуговує на увагу і той факт, що мобільний телефон був повернутий лише після встановлення його місця знаходження працівниками поліції та на їхню вимогу, через тривалий час, а до того вказаний телефон знаходився у користування свідка ОСОБА_8 , якому обвинувачений продав цей телефон відразу після незаконного заволодіння ним.

Ураховуючи вищевикладене, а також з огляду на сукупність досліджених в ході судового розгляду доказів, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , після спільного спілкування та вживання алкогольних напоїв із потерпілим ОСОБА_7 , на дитячому майданчику, неподалік адреси: АДРЕСА_2 , скористався обстановкою, яка виникла на місці події, а саме, що потерпілий ОСОБА_7 не слідкує за його діями, внаслідок перебування в стані сп`яніння, та обвинувачений не перебуває у полі зору потерпілого, побачивши на території дитячого майданчику мобільний телефон, належний потерпілому, над яким останній втратив тимчасовий контроль, маючи на меті у подальшому отримання за цей мобільний телефон коштів, взяв його та відразу покинув місце події, після чого розпорядився ним на власний розсуд, відразу продавши його сусіду ОСОБА_8 , що об`єктивно свідчить про вчинення ОСОБА_5 крадіжки мобільного телефону потерпілого ОСОБА_7 .

З урахуванням вищевказаних доказів, проаналізувавши їх в сукупності, суд не приймає до уваги версію обвинуваченого та захисту щодо відсутності умислу на здійснення таємного викрадення майна, розцінюючи це як спробу ОСОБА_5 уникнути відповідальності за скоєний ним злочин.

Кримінально-правова кваліфікація дій ОСОБА_5 із інкримінуванням ознаки, що кваліфікує злочин, - "в умовах воєнного стану", є правильною, враховуючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-IX) у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції РНБО, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, ЗУ "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введений воєнний стан із 05:30 24.02.2022 на 30 діб. Надалі цей строк був неодноразово продовжений Законами України й продовжував діяти як на момент вчинення злочину, так і продовжує діяти станом на час ухвалення цього вироку.

Таким чином, сукупність належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні, доводить, що ОСОБА_5 мав умисел на вчинення крадіжки, а його дії містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Тому суд вважає, що ОСОБА_5 повинен бути засудженим:

- за ч. 4 ст. 185 КК України, за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого в умовах воєнного стану.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, у межах санкцій визначених ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом враховується те, що ОСОБА_5 вчинив один злочин, який згідно ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких злочинів. Також суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є умисним та посягає на право власності.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 вказує на те, що він являється особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризується посередньо, як особа, яка громадський порядок не порушує, скарг на його поведінку не надходило, неодружений, має малолітню дочку, на обліку у лікаря нарколога за місцем проживання не перебуває, але перебуває на обліку у лікаря-психіатра з приводу легкої розумової відсталості (олігофренію в ступеню легко вираженої дебільності), який має проблеми здоров`ям від самого народження, а саме неврологічні захворювання: гіпоксично-ішемічне ураження ЦНР, і який на даний час також страждає на неврологічні розлади, із загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштований, на даний час суспільно-корисною справою не займається, самостійних джерел доходів не має, хоча раніше намагався працювати.

Також при призначенні покарання суд враховує ту обставини, що як встановлено в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в цілому живе за рахунок допомоги батька, матеріальне становище якого на даний час є досить скрутним, вистачає на харчування та загальний побут, що підтвердив свідок ОСОБА_11 Працевлаштуватися та заробити собі на життя самостійно обвинувачений ОСОБА_5 не в змозі, оскільки на даний час має проблеми зі здоров`ям - діагноз: генералізований тривожний розлад, депресія, мігрень без аури (лівобічна геміцефалгія), внаслідок сімейних обставин, які в нього склалися, а саме що його залишила цивільна дружина разом із малолітньою дочкою, з якою він на даний час не спілкується. Це вказує на те, що економічно вижити в таких умовах дуже важко. Суд не виправдовує дії обвинуваченого, однак намагається надати їм правильну юридичну форму, для того, щоб найсправедливіше призначити покарання, а тому враховує ці обставини.

Також суд бере до уваги, фактори сімейного виховання та соціального середовища в яких виріс та жив ОСОБА_5 , які вплинули на формування особистості обвинуваченого. Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений виховувався з народження у неповноцінній сім`ї, малозабезпеченій та неблагополучній родині, лише матір`ю, яка померла, коли останньому було лише 5 років, і останній залишився сиротою. Тому малолітній ОСОБА_5 був вилучений із сім`ї та оформлений на виховання до батьків-вихователів в дитячий будинок сімейного типу. Згодом у зв`язку із встановленням ОСОБА_11 батьківства щодо малолітнього ОСОБА_5 , останній був вилучений із дитячого будинку та виховувався лише батьком, без матері, тобто будучи позбавлений материнського догляду. Вказані обставини, на думку суду, однозначно вплинули на весь комплекс фізичного, морального і духовного розвитку та життя ОСОБА_5 .

За час судового розгляду справи в суді, обвинувачений вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень від головуючого не отримував, виконував покладені на нього обов`язки.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Обвинувачений не є інвалідом та не досяг пенсійного віку.

Згідно відомостей, які були встановлені в ході судового розгляду, викрадене майно повернуто потерпілому ОСОБА_7 . При цьому у потерпілого будь-яких претензій до обвинувачуваного ні морального, ні матеріального характеру, не має, цивільний позов останнім не заявлявся

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений в санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Дана міра покарання щодо обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та його особу.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, а також поведінку потерпілого до вчинення кримінального правопорушення (пошкодження паркану на території домоволодіння обвинуваченого), обставини, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення (спільне вживання обвинуваченим та потерпілим алкогольних напоїв), обставини, що характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення (отримання незначного доходу від продажу телефону та витрата їх на продукти харчування), відсутність тяжких наслідків від вчиненого, повернення викраденого майна,та відсутності у потерпілого будь-яких претензій до обвинуваченого, позицію потерпілого, який не просив суд призначати обвинуваченому покарання, пов`язане із позбавленням волі, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема: його молодий вік, його стан здоров`я, який із самого народження страждає на неврологічні захворювання, має легку розумову відсталість (олігофренія в ступені легко вираженої дебільності), у зв`язку з чим перебуває на обліку у лікаря-психіатра, та проходить періодично курс лікування, який зараз також ще страждає і на діагноз: генералізований тривожний розлад, депресію, мігрень без аури (лівобічна геміцефалгія), у зв`язку з чим потребує та проходить курс лікування, його матеріальний та сімейний стан, спосіб та умов його життя, а саме те, що він із народження виховувався у неповній родині, у віці 5 років став сиротою, проживав у дитячому будинку сімейного типу, а потім виховувався лише нерідним батьком, з яким проживає і на даний час, перебуваючи на повному його матеріальному утриманні, не маючи можливості працевлаштуватися через стан здоров`я, хоча раніше працював, а також складні сімейні обставини, які в нього склалися: покинула цивільна дружина, забравши із собою малолітню дочку, у зв`язку з чим значно погіршився стан його здоров`я, а також його плани на майбутнє, який бажає нести військову служби, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та життя кожного із нас, ризикуючи своїм особистим, підписавши відповідний контракт, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що на думку суду істотно знижує фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Суд, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, обставин за яких він вчинений, та особу обвинуваченого, а також застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, переконаний, що саме дане покарання, без ізоляції від суспільства ОСОБА_5 , але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , та саме за таких обставин буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у покаранні, а й виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд, одночасно із ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. З огляду на це, арешт накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2023 року (т.1 а.с.135-136) підлягає скасуванню.

Крім того, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на проведення експертизи у розмірі 220 грн. 00 коп., що є документально підтвердженим за матеріалами судової справи.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обраний, підстав для його обрання судом не встановлено.

На підставі викладеного та ст. 50, 65-67, 75, 76, ч. 4 ст. 185 КК України, та керуючись ст. ст. 100, 124, 318, ч. 3 ст. 349, ст.ст. 342-351, 358, 363-368, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком терміном в 2 (два) роки з покладенням на нього, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку судом, тобто 08.04.2024 року.

Стягнути із ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), - на користь держави України (рахунок отримувача: НОМЕР_5 ; отримувач коштів: ГУК у Київській області; код за ; банк отримувач: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; код класифікації доходів: 24060300, назва платежу: за проведення експертизи по кримінальному провадженні № 0000015 від 02.01.2024 року, справа № 359/2046/24), - 220 (двісті двадцять) гривень 00 копійок процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів у цьому кримінальному провадженні.

Після набрання вироком суду законної сили, речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32» сірого кольору, SMA32F/DS IMEI НОМЕР_6 , що переданий на відповідальне зберігання потерпілому, - залишити в користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Запроваджений арешт а мобільний телефон «Samsung Galaxy A32» сірого кольору, SMA32F/DS IMEI НОМЕР_6 , належний ОСОБА_7 , на підставі ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2023 року (справа №359/998/23), - після набрання вироком суду законної сили, - скасувати.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копія вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та надіслати потерпілому.

Суддя ОСОБА_1