ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1687/24 Справа № 204/3017/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні №0000636 від 16 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року було продовжено ОСОБА_7 , обвинуваченому у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 червня 2024 року.

У задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу відмовлено.

Дана ухвала обгрунтована тим, що судом були враховані наведені прокурором ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років, та усвідомлюючи невідворотність покарання і його наслідки, з метою уникнення відповідальності за вчинене може переховуватись від суду. Також існує ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів, які ще не допитувались в судовому засіданні, з метою зміни їх показань. Може вчинити обвинувачений й інші кримінальні правопорушення.

Врахував суд і те, що на час обрання запобіжного заходу обвинувачений проходив військову службу за мобілізацією; має стійкі соціальні зв`язки (одружений); вагомість доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винним.

Крім того, суд зазначив, що попередня ухвала суду про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 07.02.2024 року була предметом перевірки в суді апеляційної інстанції, який погодився висновками суду першої інстанції, і з часу постановлення ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29.02.2024 року ризики, які зазначені в клопотанні прокурора, не змінились та продовжують існувати.

Що стосується питання визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її визначення, враховуючи обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, оскільки злочин, вчинений обвинуваченим, спричинив загибель людини.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити заставу.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що обвинувальний акт за ч.1 ст. 115 КК України є необгрунтованим, оскільки, на думку захисника, мало місце вбивство через необережне поводження зі зброєю.

Вказує, що всі ризики на даний час вже нівельовані, обвинувачений жодним чином не зміг би вплинути на останніх трьох свідків, потерпілу, експертів або втекти, перебуваючи на цілодобовому домашньому арешті з електронними засобами контролю, тим більше, в ході судового засідання він визнав себе винним у наслідках скоєного та просив вибачення у потерпілої.

Апелянт зазначає, що обвинувачений тримається під вартою вже 18 місяців, має сталі соціальні зв`язки, дружину, дітей, до затримання офіційно працював, раніше не судимий, визнав позовну заяву про стягнення моральної шкоди у повному обсязі та відшкодував вже потерпілій 105 000 гривень, а тому вважає за можливе визначити ОСОБА_7 заставу або обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просив судове засідання провести без виклику сторони захисту та обвинуваченого, тому апеляційна скарга розглянута без участі сторін.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке є особливо тяжким злочином, покарання за його вчинення передбачено до п`ятнадцяти років позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки у разі доведеності вини обвинуваченого, з метою уникнення відповідальності за вчинене ОСОБА_7 може переховуватись від суду, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився та продовжує існувати.

Поряд з цим, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Апеляційний суд цілком погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо реальності ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень та зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинення і запобігання ймовірним ризикам у майбутньому.

Не може не погодитись колегія суддів і з вірогідністю ризику незаконного впливу на свідків, які не допитувались в судовому засіданні, з метою зміни ними показань, оскільки ОСОБА_7 є військовослужбовцем та разом зі свідками проходив військову службу.

У зв`язку з наведеним є необґрунтованими доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Натомість, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення в суді першої інстанції було належним чином доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 , а будь-яких даних, які б безумовно свідчили про наявність підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який, стороною захисту не надано.

Апеляційним розглядом встановлено, що дане рішення суду не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Передчасними в даному випадку є посилання захисника на необґрунтованість обвинувального акту, оскільки питання доведеності винуватості, оцінки доказів та правильності кваліфікації дій обвинуваченого не можуть бути предметом апеляційної перевірки на даній стадії кримінального провадження і відносяться до повноважень суду першої інстанції, а вирішуються судом першої інстанції у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті справи.

А що стосується посилання захисника про те, що ОСОБА_7 має сталі соціальні зв`язки, дружину, дітей, до затримання офіційно працював, раніше не судимий, визнав позовну заяву про стягнення моральної шкоди у повному обсязі та відшкодував вже потерпілій 105 000 гривень, апеляційний суд зауважує, що ці обставини існували і на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці обвинуваченого.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності виправдовує подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке йому інкримінується.

Суд апеляційної інстанції не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні №0000636 від 16 жовтня 2022 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4