КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.02.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_7 про поновлення строку для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Цією ж ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_7 , погоджене прокурором третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, яке вилучене 25.01.2024 під час проведення обшуку в індивідуальній банківській скриньці № НОМЕР_1 у сейфі № 1, яка знаходиться у приміщенні регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_6 , а саме на: грошові кошти на загальну суму 30 000 євро (400 купюр номіналом

_____________________________________________________________________________

Справа 761/4768/24 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2398/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

50 євро та 100 купюр номіналом 100 євро).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що у доданих до клопотання матеріалах відсутні будь-які відомості про те, що виявлене в ході обшуку майно є предметом вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 .

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя належним чином не з`ясував кому належать вказані речі, а також не звернув уваги на ту обставину, що у доданих до клопотання матеріалах відсутні докази того, що вказані речі є предметом кримінально-протиправних дій і є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а також, що вказані речі були оглянуті на предмет їх відношення до інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Крім того, на думку апелянт, слідчий суддя безпідставно поновив слідчому строк на звернення із клопотанням про арешт майна.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

Участь власника майна ОСОБА_6 у судовому засіданні у режимі відеоконференції ДУ «Київський слідчий ізолятор» не забезпечено.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі власника майна та прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, 2 відділом 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000718 від 27.12.2022 за підозрою громадянин України ОСОБА_10 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, та за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідування встановлено, що громадяни України ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх наслідки, з корисливих мотивів та непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів російської федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, стали на шлях вчинення особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки - надання представникам спеціальних розвідувальних служб російської федерації допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, починаючи з квітня 2014 року, представники вищого політичного та військового керівництва російської федерації, утворили на окупованій території АР Крим федеральні органи державної влади рф, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над цією територією. Зокрема, представниками окупаційної влади було утворене та діє на даний час управління військової контррозвідки федеральної служби безпеки по чорноморському флоту (з дислокацією у АДРЕСА_2 ) начальником розвідувального центу якого призначено громадянина рф ОСОБА_11 .

Одним із завдань вказаного розвідувального органу рф є здійснення підривної діяльності проти України шляхом створення агентурного апарату, у тому числі на підконтрольній діючий українській владі території, з метою збирання інформації, що представляє інтерес для іноземної розвідки та її подальшого використання рф задля отримання переваг над Україною в області збройних сил, військових дій, зовнішньої політики для маніпулювання суспільними настроями населення України, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів, організації інформаційної експансії з боку рф тощо.

З метою реалізації вказаного злочинного умислу, направленого на створення агентурного апарату фсб рф, для використання його можливостей при здійсненні підривної діяльності проти України, приблизно у 2018 році (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_11 залучив до конфіденційного співробітництва з розвідувальними органами рф громадянина України ОСОБА_12 , який проживає на тимчасово АР Крим, здійснює підприємницьку діяльність у військовій сфері та має широке коло зв`язків серед мешканців підконтрольної держаній владі території, та використовує їх для виконання поставлених завдань представників фсб рф, а також інших невстановлених осіб з числі громадян України.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням з об`єктивних причин на момент повідомлення про підозру дати, часу та інших обставин, але не пізніше початку серпня 2022 року, ОСОБА_12 залучив до протиправної діяльності громадян України ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , з яким тривалий час підтримував товариські стосунки, запропонувавши за грошову винагороджу здійснювати збір та передачу представникам фсб рф інформації з метою її використання під час здійснення підривної діяльності проти України, розвідувальними органами рф. При цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_10 надали ОСОБА_12 добровільну згоду на конфіденційне співробітництво по збору та передачі інформації з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, вступивши у попередню змову, домовившись про спільне вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Також органом досудового розслідування встановлено, що в період перебування за кордоном з 22.08.2022 по 31.08.2022, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , провели зустріч в Португальській Республіці, в ході якої досягнуто домовленостей щодо службових можливостей ОСОБА_6 та ОСОБА_10 по здобуттю інформації, та здійснено розподіл ролей і обов`язків, згідно яких ОСОБА_12 , що фактично перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, здійснює безпосередні контакти з ОСОБА_11 , від якого отримує завдання щодо збору інформації, яка цікавить російську спецслужбу, доводить їх ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та доповідає ОСОБА_11 про результати виконання вказаних завдань.

При цьому ОСОБА_6 , згідно розподілу ролей та обов`язків, використовуючи можливості займаної ним посади в Службі зовнішньої розвідки України, повинен був збирати інформації щодо діяльності ЗСР України, дані щодо кадрових змін в різних правоохоронних та спеціальних органах, а також інформацію стосовно негласних джерел розвідувальних та спеціальних служб України, які діють на території рф та в третіх країнах, та передавати вказану інформацію або безпосередньо ОСОБА_12 або через ОСОБА_10 .

В свою чергу ОСОБА_10 , згідно попередньої домовленості та розподілу ролей і обов`язків, повинен був забезпечувати конфіденційне спілкування між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , та виконувати роль посередника.

Діючи на виконання вищевказаних домовленостей та завдань представника фсб рф, ОСОБА_6 на початку жовтня 2022 року, зібрав та через громадянина ОСОБА_13 , який не був обізнаний про злочинні наміри останнього, передав ОСОБА_11 електронний носій інформації з відомостями щодо функціонування Хмельницької та Рівненської атомних станцій, логістичних центрів доставки зброї та боєприпасів до АДРЕСА_3 , космічної програми, можливого створення брудної бомби на території АДРЕСА_4 , за що у невстановлений спосіб отримав від фсб рф грошові кошти в сумі 2000 доларів США.

Надалі ОСОБА_11 , з метою встановлення службових можливостей ОСОБА_6 по здобуттю інформації, 29.10.2022 шляхом текстових повідомлень в багатоплатформовій системі миттєвого обміну повідомленнями (месенджер) «Telegram» (далі - месенджер «Telegram»), де має ім`я користувача « ОСОБА_14 » з назвою акаунта, мовою оригіналу - « ОСОБА_15 », що зареєстрований на абонентський номер оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_2 », надав завдання ОСОБА_12 , який мав абонентський номер « НОМЕР_3 » та записаний в телефоні ОСОБА_11 , мовою оригіналу - «ОСОБА_21», здійснити пошук каналу передачі флеш-носія із завданням щодо отримання ОСОБА_6 інформації, яка становить інтерес для фсб рф, та організації безпосередньої зустрічі.

В свою ОСОБА_12 , діючи на виконання завдання ОСОБА_11 , 27.11.2022 в ході телефонної розмови з ОСОБА_6 , який користувався мобільним телефоном ОСОБА_10 , в завуальованій формі, повідомив про необхідність зустрічі останнього з ОСОБА_11 .

Продовжуючи діяти на виконання завдань російської спецслужби, ОСОБА_16 , 28.11.2022, з використанням мобільного телефону, надіслав ОСОБА_10 повідомлення про уточнення інформації щодо організації зустрічі ОСОБА_6 з представником фсб рф ОСОБА_11 . Цього ж дня, ОСОБА_10 , продовжуючи виконувати відведену роль посередника, передав ОСОБА_6 свій мобільний телефон для розмови зі ОСОБА_12 .

В зв`язку із викладеним, 30.11.2022 ОСОБА_11 , шляхом надсилання текстових повідомлень в месенджері «Telegram», провів інструктаж ОСОБА_12 щодо подальшої передачі повної інформації від ОСОБА_6 на флеш-носії із встановленням паролів з метою уникнення викриття протиправної діяльності, щодо оплати після оцінювання відомостей, що й було доведено останньому цього ж дня.

Також досудовим розслідування встановлено, що у подальшому продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 27.12.2022, повідомив ОСОБА_12 про наявність у нього інформації, яка цікавить фсб рф, та можливість її надання через електронну поштову скриньку, а після узгодження з ОСОБА_17 на флеш-носії, який буде доставлений ОСОБА_10 під час поїздки в Європу, що було доведено до відома ОСОБА_11 , шляхом надсилання текстових повідомлень в месенджері «Telegram».

На виконання зазначених домовленостей, ОСОБА_6 27.12.2022 повідомив ОСОБА_12 про наявність інформації щодо місць зосередження військових засобів зв`язку, військової техніки та іноземних найманців, які дислокуються в межах міст Києва, Дніпра, та Запоріжжя, тактичних характеристик підрозділів з числа іноземних найманців, планів їх розгортання, а також цілі та завдання, які перед ними ставляться.

В свою чергу, ОСОБА_12 , діючи на виконання завдань ОСОБА_11 , також повідомив ОСОБА_6 про необхідність отримання раніше обіцяної інформації щодо резидентури СЗР України за кордоном, із зазначенням установчих даних та номерів телефонів її співробітників, установчі дані та номери телефонів співробітників СЗР України, які готові співпрацювати з фсб рф, дані щодо створеного Великою Британією Центру боротьби з російською дезінформацією із зазначенням установчих даних та номерів телефонів співробітників з української сторони.

Вищевказану інформацію, а також отримане від ОСОБА_17 додаткове завдання по здобуттю інших відомостей щодо СЗР України, в тому числі плани по проведенню диверсій та інші можливі плани щодо рф, цього ж дня, 27.12.2022, ОСОБА_12 в телефонному режимі довів через ОСОБА_10 до відома ОСОБА_6 , та отримав ствердну відповідь щодо здобуття зазначеної інформації.

В подальшому, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , отримав від нього флеш-носій із вказаною вище інформацією, яка в певній частині також була надана невстановленими досудовим розслідуванням особами, та в період перебування за межами України з 16.03.2023 по 18.03.2023, у невстановленому досудовим розслідування місці, передав його ОСОБА_12 , який надалі 20.03.2023 в м. Севастополі ТОТ АР Крим надав вказаний носій інформації ОСОБА_11 .

За виконання вказаних дій, ОСОБА_12 у невстановлений досудовим розслідування спосіб, перерахував ОСОБА_10 отриману від ОСОБА_11 грошову винагороду в сумі 10 000 доларів США, за інформацію, зібрану та передану ОСОБА_6 .

Згідно даних протоколу обшуку від 25.01.2024, складеного слідчим 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_18 , цього ж дня у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук у приміщенні регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» за адресою: АДРЕСА_1 , а саме індивідуальної банківської скриньки № НОМЕР_1 у сейфі № 1, яка знаходиться та перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_6 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти на загальну суму 30 000 євро (400 купюр номіналом 50 євро та 100 купюр номіналом 100 євро).

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_19 від 25.01.2024 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000718 купюри, ззовні схожі на грошові кошти (400 купюр номіналом 50 євро та 100 купюр номіналом 100 євро) на загальну суму 30 000 євро.

25.01.2024 о 09 год. 43 хв. ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження повідомлено про підозру в державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому в умовах воєнного стану громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: наданні іноземній державі, іноземній організації, її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, за попередньою змовою групою осіб, правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.02.2024 надано дозвіл слідчому 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_18 у кримінальному провадженні № 0000718 від 27.12.2022 на проведення обшуку у приміщенні регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» за адресою: АДРЕСА_1 , а саме індивідуальної банківської скриньки № НОМЕР_1 у сейфі № 1, яку використовує ОСОБА_6 , з метою виявлення: купюр ззовні схожих на грошові кошти (400 купюр номіналом 50 євро та 100 купюр номіналом 100 євро) на загальну суму 30 000 євро.

02.02.2024 старший слідчий в особливо важливих справах 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, яке зареєстроване 06.02.2024, про поновлення строку для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна та накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_20 , яке тимчасово вилучене під час проведення обшуку у приміщенні регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема індивідуальної банківської скриньки № НОМЕР_1 у сейфі № 1, яку використовує ОСОБА_6 , а саме на: грошові кошти на загальну суму 30 000 євро (400 купюр номіналом 50 євро та 100 купюр номіналом 100 євро).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.02.2024 задоволено клопотання слідчого про поновлення строку для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Цією ж ухвалою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, яке вилучене 25.01.2024 під час проведення обшуку в індивідуальній банківській скриньці № НОМЕР_1 у сейфі № 1, яка знаходиться у приміщенні регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_6 , а саме на: грошові кошти на загальну суму 30 000 євро (400 купюр номіналом 50 євро та 100 купюр номіналом 100 євро).

З висновками слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке вилучене 25.01.2024 під час проведення обшуку в індивідуальній банківській скриньці № НОМЕР_1 у сейфі № 1, яка знаходиться у приміщенні регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_6 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000718 від 27.12.2022, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, санкція ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_6 передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на грошові кошти, вилучені 25.01.2024 під час проведення обшуку в індивідуальній банківській скриньці № НОМЕР_1 у сейфі № 1, яка знаходиться у приміщенні регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його збереження як речових доказів, а також забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, перетворене, передане чи відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на належне ОСОБА_6 майно, з метою його збереження як речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучені грошові кошти не відповідають критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені грошові кошти можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи набутими кримінально протиправним шляхом, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, як арешт майна.

Посилання представника власника майна на те, що слідчим пропущено строк звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, визначений ч. 5 ст. 171 КПК України, були предметом перевірки слідчим суддею, за наслідком якої слідчий суддя дійшов висновку про поновлення слідчому строку на звернення із клопотанням про арешт майна. При цьому, ухвала слідчого судді у частині рішення про поновлення строку на звернення із клопотанням про арешт майна, окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3