Провадження № 1-кс/686/4782/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000026,

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.10.2023 року у кримінальному провадженні №0000026, а саме на мобільний телефон марки «Айфон 14 Про Макс» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , із сім картою № НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_4 ..

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, що вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17.01.2024 року у справі 683/3873/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого.1 ст. 263 КК України, та визначено долю речових доказів щодо боєприпасів. Щодо арештованого майна накладеного ухвалою суду від 06.10.2023, їх доля не вирішна, оскільки вказані предмети визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження №0000026 за ч.4 ст. 191 КК України та указане майно протягом більш як семи місяців перебуває у розпорядженні сторони обвинувачення, проте відсутня будь-яка інформація щодо необхідності подальшого перебування під арештом указаного мобільного телефону.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

В судове засідання учасники кримінального провадження з боку сторони обвинувачення не з`явились.

Разом із цим від СУ ГУНП в Хмельницькій області надійшли матеріали кримінального провадження №0000026.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання та у частині вирішення поданого клопотання матеріали кримінального провадження №0000026, слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що СУ ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000026 від 14.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191 КК України.

21.09.2023 року старшим слідчим ВРЗЗС СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 було проведено обшук у кв. АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого було тимчасово вилучено майно, а саме: 8 предметів, ззовні схожих на набої з маркуванням «GGG.308 Win», 20 предметів, ззовні схожих на набої з маркуванням «GGG.308 Win» та 20 предметів, ззовні схожих на набої з маркуванням «Peterson.308 Win, match P», серед яких 1 предмет, ззовні схожий на набій з маркуванням «STS.308 Win»; предмет ззовні схожий на підривник УДЗ із наявним маркування на зовнішній стороні важеля «УДЗ С-4-88», предмет ззовні схожий на підривник; предмет ззовні схожий на корпус гранати «РГО» із наявним маркування «РГО 80-38-88», з якого зроблено змиви, які поміщено до паперового конверту, предмет ззовні схожий на корпус гранати «РГО»; предмет ззовні схожий на гранату «М-67» з підривником «М213» із наявним маркування на корпусі «DAZ 19СЩ30-004» та маркування на підривнику «Fuze M213 СОР 17Р038-010», з якого зроблено змиви, які поміщено до паперового конверту, предмет ззовні схожий на корпус гранати «РГО»; банківські картки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », якими користується ОСОБА_6 № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «А249» Roctor 5S, ІМЕІ: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , із сім картою № НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , яким користується ОСОБА_6 ; мобільний телефон марки «Айфон 14 Про Макс» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , із сім картою № НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.10.2023 було накладено із тимчасовим позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, серед іншого майна, на мобільний телефон марки «Айфон 14 Про Макс» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , із сім картою № НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_4 .

Згідно з ухвалою суду, арешт накладався з метою забезпечення збереження речового доказу.

За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ у вказаному питанні, необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження , у межах досудового розслідування проведений огляд «мобільного телефону бежевого кольору з прозорим чохлом, «Iphone 14 Pro Max, 256 Gb» ІМЕІ: НОМЕР_10 .

В ході детального огляду даного пристрою інформації, яка становить оперативний інтерес не виявлено.

Із часу проведення огляду - 02.09.2023 відомості про проведення слідчих дій із указаним телефоном відсутні.

Процесуального статусу іншого, окрім третьої особи, стосовно майна якої вирішувалося питань про арешт ОСОБА_4 не набув.

З огляду на викладене підстав зберігати зазначений мобільний телефон надалі у розпорядженні сторони обвинувачення натепер немає.

З урахуванням викладених обставин слідчий суддя приходить до висновку про недоцільність подальшого застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження до цього майна.

Pгідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено повноважень слідчого судді за наслідком розгляду клопотання про скасування арешту на майно зобов`язувати слідчого повернути майно особі.

Разом із тим, слідчий суддя зазначає, що ухвала слідчого судді про скасування чи часткове скасування арешту на майно є обов`язковою до виконання.

А тому клопотання підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України задовольнити частково.

Скасувати арешт у кримінальному провадженні №0000026 на мобільний телефон марки «Айфон 14 Про Макс» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , із сім картою № НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_4 .

У іншій частині вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя