Справа № 638/5477/24
Провадження № 1-кс/638/1316/24
УХВАЛА

Іменем України

25 березня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

слідчої ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000690 від 24 березня 2024 року, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чемужівка, Зміївського району, Харківської області, українця, громадянина України, який не працює, неодруженого, має на утриманні двох дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчим відділом Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області, за процесуального керівництва Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000690, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом того, що 24.03.2024 о 05 год 05 хв зі служби 102 надійшло повідомлення, про те, що 24 березня 2024 року о 05 год 04 хв за адресою: АДРЕСА_2 , в комендантську годину був зупинений автотранспорт «Москвич 2141», д.н.з НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в багажному відділенні вищевказаного автомобіля було виявлено чотири гумові колеса на дисках, які належать потерпілій ОСОБА_4 , сума завданої матеріальної шкоди наразі встановлюється.

24 березня 2024 року о 07 год 35 хв ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

24.03.2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, яке вчинено за наступних обставин.

24 березня 2024 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, але не пізніше 04 год 40 хв ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вирішили заволодіти чужим майном. Будучи обізнаними про Указ Президента України 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» до якого було внесено зміни Указом Президента України №734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України №3429-ІХ від 08.11.2023, «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України №3564-ІХ від 06.02.2024, та розуміючи що 22 березня 2024 року РФ здійснила масовий ракетний обстріл міста Харкова та енергетична системи виведена з ладу, у місті немає світла, приїхали з м. Зміїв Чугуївського району Харківської області в м. Харків для здійснення крадіжки.

24.03.2024, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, але но пізніше 04 год 40 хв ОСОБА_9 та ОСОБА_6 реалізуючи єдиний сумісний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_9 знаходився на ділянці місцевості поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_3 , після чого, користуючись із заздалегідь підготовленим пристроєм, підняли на висоту транспортний засіб автомобіль «Renault-trafic-maxi», 2018 року, білого кольору, державний номер НОМЕР_2 , та відкрутили 4 колеса з гумою «Гісмавєт 215на 65R16C» та титановими дисками, та поклали собі в автомобіль марки «Москвич 2141» державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, модель НОМЕР_3 , рік випуску 1992 року, кузов НОМЕР_4 .

Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_4 , матеріальні збитки, зі слів потерпілої, 18000,00 грн.

25 березня 2024 року слідчий Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому просила застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 діб з визначенням застави у відповідному розмірі.

В обґрунтування клопотання зазначила, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Його вина підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду (враховуючи те, що будучи раніше засуджений за умисний, корисливий злочин та знову вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення- злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, може ухилитись від явки до органу досудового розслідування або суду), оскільки підозрюваний ОСОБА_6 приїхав спеціально з м. Зміїв Чугуївського району Харківської області в місто Харків під час блекауту для здійснення крадіжки, з спеціально приготовленими засобами - домкратами в кількості 3- х штук;

2) вчинити інше кримінальне правопорушення (враховуючи те, що підозрюваний ніде не навчається та не має місця роботи та стабільного легального доходу);

3) незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни свідчень останніми, так як вони ще не допитані у суді.

При цьому, на переконання слідчої, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 не може запобігти вказаним ризикам

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити та просив застосувати запобіжний захід без права внесення застави. Вважає, що ризики зазначені в клопотанні існують, оскільки підозрюваний раніше судимий, звільнений у 2021 році, у 2022 році щодо нього направлено до суду обвинувальний акт. Однак на шлях виправлення не став, та знову вчинив злочин. Зазначив, що стан здоров`я підозрюваного не перешкоджає застосуванню до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 проти клопотання заперечували, просили застосувати більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт. Зазначили, що у ОСОБА_6 перебувають на утриманні двоє дітей 2010 та 2016 року народження, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків. Крім того, зазначили, що ОСОБА_6 має ряд захворювань у зв`язку з чим потребує постійного лікування.

Крім того, підозрюваний вину у вчиненні правопорушення не визнав, зазначив, що нічого не крав, їхав разом з ОСОБА_9 як попутник. Того вечора познайомився з дівчиною у АДРЕСА_4 , з нею і був.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши клопотання та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також надані стороною захисту докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Згідно статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Тобто суд зобов`язаний з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_9 міг вчинити інкримінований йому злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому, варто зазначити, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме: протокол огляду місця події від 24 березня 2024 року в період часу з 05:35 год до 05:50 го, протокол огляду від 24 березня 2024 року в період часу з 07:15 год до 07:35 год, протокол огляду місця події від 24 березня 2024 року в період часу з 09:50 год до 10:02 год, протокол допиту потерпілої ОСОБА_4 від 24 березня 2024 року, протокол огляду предмета від 24 березня 2024 року, протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 24 березня 2024 року, протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 24 березня 2024 року, протокол додаткового огляду від 24 березня 2024 року та інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що на даному етапі не вирішується питання щодо належності та допустимості того чи іншого доказу, про що зазначено захисником в судовому засіданні.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали та обставини вчинення злочину, суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю існує пов`язаність підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням, оскільки для стороннього спостерігача прослідковується зв`язок між описаними діями та подіями, які відбулися, зокрема передача грошових коштів.

Надаючи оцінку наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявністю яких обґрунтоване клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Заява №17283/02) Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Європейський суд з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Зазначені висновки ЄСПЛ корелюють з положенням ст. 178 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Дослідженням даних про особу підозрюваного встановлено, що ОСОБА_6 є працездатною особою, однак офіційно ніде не працює, раніше неодноразово судимий, зокрема має непогашену судимість за вчинення корисливого злочину, передбаченого ч. 2, 3 ст. 185 КК України, звільнений за відбуттям покарання у січні 2021 року, щодо нього перебувають на розгляді суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, офіційно неодружений, має двох неповнолітніх дітей, має зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Зазначені обставини свідчать про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які виконують роль стримуючого фактору щодо настання ризику переховування від слідства та суду. Суд зазначає, що сама по собі наявність двох дітей у підозрюваного, який як встановлено судом є неодруженим, без надання доказів спільного проживання з дітьми та/або виконання обов`язків по їх утриманню, не може бути визнана такою, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, враховуючи інші відомості про особу підозрюваного.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що прокурором поза розумним сумнівом доведено ризик переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду.

Також прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_6 відомі на даному етапі адреса місця проживання та засоби зв`язку потерпілої та свідків. Суд зазначає, що хоча під час досудового розслідування свідки вже допитані, однак статтями 23 та 224 КПК України передбачено процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. За таких обставин, існує ймовірність, що ОСОБА_9 може застосувати відносно свідків та потерпілої фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує поза розумним сумнівом.

Крім того, на переконання слідчого судді, прокурором доведено наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_12 , раніше Крім того слідчий та прокурор не надав жодного доказу на підтвердження існування зазначеного ризику, зокрема відомостей, які би свідчили про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного в минулому або у даному кримінальному провадженні, наявність у ОСОБА_9 намірів переховування або втечі.

Таким чином ризик переховування від правоохоронних органів та правосуддя не доведений прокурором в судовому засіданні, оскільки окрім тяжкості покарання, яким сторона обвинувачення обґрунтовує даний ризик, він не підтверджений жодним доказом, не доведено наявність низки інших релевативних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, а доводи сторони обвинувачення спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами.

Також прокурором не доведено ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 , будичи раніше неодноразово судимим, маючи непогашену судимість за вчинення корисливого злочину, передбаченого ч. 2, 3 ст. 185 КК України, будучи достеменно обізнаним про розгляд щодо нього судом іншого кримінального провадження, на шлях виправлення не став, та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину. Зазначені обставини, а також відсутність у підозрюваного постійного офіційного доходу, на думку суду, свідчать про стійку протиправну поведінку підозрюваного та схильність до вчинення злочинів, зокрема з корисливим мотивом.

Таким чином, зазначені у клопотанні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують поза розумним сумнівом і запобігти їх настанню без застосування запобіжного заходу неможливо.

Слідчим суддею розглядалася можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, про що просила сторона захисту. Однак встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема відсутність міцних соціальних зв`язків та стійка протиправна поведінка підозрюваного, свідчать про неможливість запобігання настанню встановлених в судовому засіданні ризиків застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобовим домашнім арештом. Суд вважає, що встановлені в судовому засіданні ризики є настільки суттєвими, що інший більш м`який запобіжний захід не може запобігти їх настанню та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Долучена до клопотання та надана стороною захисту медична документація не свідчить про неможливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я.

Відповідно до вимог частини 3 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи відсутність обставин, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, безпідставними є доводи прокурора про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без можливості внесення застави.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вирішуючи питання про розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, суд виходить з того, що прокурором до клопотання не долучено доказів, які свідчать про майновий стан підозрюваного. Водночас, згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За таких обставин, враховуючи відсутність даних про майновий стан підозрюваного, беручи до уваги, що останній не має стабільного офіційного доходу, суд визначає розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60560,00 грн. На переконання суду, такий застава у зазначеному розмірі здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, запобігти настанню ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не буде завідомо непомірною для обвинуваченого, враховуючи його майновий стан.

Слідчий суддя вважає за необхідне наголосити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372, 395 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчої Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене з погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000690 від 24 березня 2024 року, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді триманням під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком 60 діб до 07 год 35 хв 22 травня 2024 року.

Визначити суму застави у розмірі 60560,00 грн (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень 00 копійок), яку можливо внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (рахунок - UA0006674, МФО - 820172, код отримувача - 26281249, банк отримувача - ДКСУ, м. Київ).

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі частини 5 статті 194 КПК України наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, який буде встановлено та в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) здати на зберігання слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області, який здійснює досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000690 від 24 березня 2024 року свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі слідчого ізолятору.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 27 березня 2024 року о 10 год 15 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1