Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7251/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/194/24
Категорія ч.5 ст.82 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8 ,

представника установи: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 , прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_11 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 вересня 2023 року, якою замінено ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 18 (вісімнадцять) років,-

встановила:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14 вересня 2023 року було задоволено подання начальника ДУ « Житомирська УВП№8» про заміну про заміну ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання - позбавлення волі на певний строк.

Змінено ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому 25.04.1997 Житомирським обласним судом за п.п. «а», «г», «е» ст. 93, ч. 2 ст. 142, ч.3 ст.142, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року), з урахуванням ухвали Житомирського обласного суду від 23.08.2000 року, покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк вісімнадцять років.

Своє рішення суд мотивував тим, що в ході розгляду подання було встановлено те, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення, враховуючи його позитивну поведінку та ставлення до праці упродовж переважного часу перебування в умовах ізоляції, наявність заохочень, позитивні характеристики, а також те, що на день розгляду клопотання ОСОБА_6 відбув 28 років 7 місяців 21 день позбавлення волі, тому наявні підстави для заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відповідно до ч.5 ст. 82 КК України.

Разом з тим, врахувавши висновок щодо ступеня виправлення засудженого, відповідно до якого ОСОБА_6 робить висновки не завжди своєчасно, вимог режиму дотримується під контролем адміністрації установи, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, результати реалізації заходів індивідувальної програми соціально-виховної роботи виконані частково, схильність до насильства висока та середня, вважає, що засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі не в мінімальному розмірі - 15 років, а строком 18 років позбавлення волі, що на думку суду буде необхідним та достатнім для досягнення мети покарання.

В апеляційній скарзі прокурор, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання ДУ « Житомирська УВП №8» про заміну покарання засудженому ОСОБА_6 у виді довічного позбавлення волі на певний строк.

Вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку сторони обвинувачення суд задовольняючи подання про заміну довічного позбавлення волі на певний строк не в повній мірі врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов неправильного висновку про наявність переконливих доказів, які в своїй сукупності свідчать про доведеність виправлення засудженого та наявність підстав для заміни покарання.

Зазначає, що суд не взяв до уваги характеризуючи дані засудженого, який вину у скоєнні злочину визнає частково, з моменту вчинення злочину вибачення у родичів потерпілих не просив, за період відбування покарання в ДУ «ЖУВП №8» допустив 4 порушення режиму тримання, за що на нього було накладено дисциплінарні стягнення, в тому числі за зберігання заборонених предметів.

Також зазначає, що суд не врахував, що засуджений отримуючи заохочення, допускав і порушення режиму тримання, що свідчить про його нестабільну поведінку.

Вказує, що в судовому засіданні не встановлено факту критичної оцінки засудженим своїх протиправних дій, негативне ставлення до них та усвідомлення недопустимості вчинення таких дій в майбутньому.

Вважає, висновки суду про тривалість позитивних змін у поведінці засудженого є помилковими, з огляду на періодичність отриманих заохочень.

Зазначає, що у висновках щодо ступеня виправлення засудженого не містяться відомості, які дають підстави вважати, що засуджений став на шлях виправлення.

Вважає, що за наведених обставин, відсутні підстави для застосування норм ст. 82 КК України, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу суду змінити, покарання засудженому ОСОБА_6 замінити на тримання під вартою строком на 15 років.

Вважає, що заміна покарання засудженому на строк 18 років позбавлення волі, що є наближеним до максимального строку позбавлення волі передбачений ч.5 ст. 82 КК України є явно не справедливим та не відповідає особі засудженого та його поведінці під час відбування покарання внаслідок суворості.

На переконання сторони захисту, суд постановляючи ухвалу про заміну покарання на строк 18 років позбавлення волі не в повній мірі врахував характеризуючи дані засудженого, зокрема сумлінну поведінку та ставлення до праці, активну участь протягом тривалого часу в суспільно корисному житті установи, строк покарання, який засуджений уже відбув, повне визнання вини, усвідомлення неправильності своє поведінки в минулому та самостійне рішення засудженого стати на шлях виправлення.

Вважає, що наведені обставини дають підстави змінити засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який апеляційну скаргу захисника підтримав частково в частині, що він виправився, але не бажає, щоб йому замінювали покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, а залишили довічне позбавлення волі, оскільки він вважає, що цей строк повинен розраховуватися, враховуючи вже відбутий ним строк покарання, заперечення на апеляційну скаргу прокурора, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав думку засудженого, щодо апеляційної скарги прокурора заперечив, заперечення прокурора на апеляційну скаргу захисника та підтримання доводів своєї апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно з ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

За змістом зазначеної вище статті та роз`яснень, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процес виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції при розгляді подання ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк засудженому ОСОБА_6 дотримано.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вироком Житомирського обласного суду від 25.04.1997 року ОСОБА_6 засуджено за ст. ст. 93 п. п. "а", "г", "е"; 142 ч. 2; 142 ч. 3; 42 КК України до смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього особистого майна.

Вирок вступив в законну силу: 14.08.1997 року.

Ухвалою Житомирського обласного суду від 23.08.2000р. смертна кара замінена на довічне позбавлення волі.

Початок строку покарання: 25.01.1995 року.

Відбув 15 років з моменту початку строку покарання - 25.01.2010 року.

На дату розгляду комісією установи матеріалів щодо засудженого, останній відбув 28 років 03 місяці 06 днів.

Згідно характеристики засудженого від 12.05.2023 в державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» відбуває покарання з 16.02.1995 року. За час відбування покарання допустив 4 порушення вимог режиму тримання, за що 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Має 9 заохочень. В спілкуванні з представниками адміністрації тактовний. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує, належні висновки робить своєчасно. Працевлаштований на майстернях установи, до праці відноситься добре. Приймає участь в роботах з благоустрою та поліпшенню житлово- побутових умов відділення. Приймає участь у пілотному проекті «Освітній простір». Дотримується встановлених правил санітарії та гігієни, спальне місце та санітарний стан підтримує в належному стані. Зовнішній вигляд намагається підтримувати в охайному вигляді. Приймає участь в програмі диференційованого впливу «Фізкультура і спорт». До виконання даної програми відноситься добре. Виконавчі листи до установи не надходили. Вирок суду та призначене покарання вважає суворим. Вину у скоєному злочині визнає частково. Згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 набрав 200 балів, що відповідає середньому рівню ризику вчинення повторного кримінального правопорушення (а.п. 3-4).

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , останній став на шлях виправлення (довів своє виправлення) із загальним балом- 73 (а.п.7-13).

З довідки заохочень та стягнень на засудженого до довічного позбавлення волі вбачається, що до ОСОБА_6 було застосовано 9 заохочень (з 2001 по 2023, останнє 14.04.2023) та 4 стягнення (26.12.2006, 20.11.2007,02.06.2017, останнє 22.09.2021) (а.п. 5-6).

Згідно з психологічною характеристикою на засудженого, ОСОБА_6 - характеризується сильним та врівноваженим типом нервової системи, переважно сангвінічним типом темпераменту. За характером - екстраверт. Змішаний тип реагування, стійка мотиваційна спрямованість, прагнення до уникнення конфліктних ситуацій. У даної особи переважає активна позиція, виражена тенденція до самореалізації. Процеси мислення в межах норми, поведінка витримана, відношення до соціальних норм примирливе, цілеспрямованість пристосувальна, реактивність особистості висока. Легко вживається в новому колективі. Добре контролює свої емоції та почуття. Наполегливий в справах, спокійний. Йому властиво сприймати життя таким, яким воно є на справді. Має чітку життєву позицію, виявляє впертість у відстоюванні своїх власних поглядів. Рівень контактної спроможності високий. В середовищі засуджених вживчивий. Добре йде на контакт, спілкується переважно із засудженими, які характеризуються позитивно. В середовищі засуджених користується повагою. У відношенні до представників адміністрації установи відвертий, у спілкуванні тактовний, самокритичний. Плани на майбутнє визначені. Характеризується високою вибірковістю у спілкуванні, обособленістю, сенситивністю, критичністю, незалежністю суджень, а також намагається уникати дуже близьких стосунків, що є способами захисту підвищеної інтелектуальної і емоційної чутливості особистості. За час перебування в установі, заяв та скарг від ОСОБА_6 з приводу погіршення його психічного стану до психологів установи не надходило. Наявність конфліктних ситуацій у камері заперечує. Підстав щодо взяття його на профілактичний облік, а також інших заходів, спрямованих на попередження заподіяння шкоди його життю та здоров`ю на даний час не має (а.п.15).

На даний час засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» і фактично вже відбув 28 років 7 місяців 21 день призначеного йому судом покарання.

Отже, проаналізувавши сукупність вищевказаних даних щодо поведінки засудженого та його ставлення до праці протягом строку відбування покарання, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність достатніх даних, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_6 довів, що став на шлях виправлення, а тому вважав за необхідне замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі.

Наведені вище обставини в сукупності з іншими обставинами, які належним чином оцінені судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого ОСОБА_6 та вказують про наявність достатніх підстав вважати, що засуджений довів, що став на шлях виправлення.

Колегія суддів зауважує, що в порушення вимог Європейської конвенції з прав людини до 18.10.2022 року в Україні була відсутня передбачена законом процедура пом`якшення довічного позбавлення волі його заміна покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Петухов проти України №2» від 12 березня 2019 року (заява №41216/13), яке набуло статусу остаточного 09 вересня 2019 року, констатовано порушення Україною вимог статті 3 Конвенції у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити.

При цьому, розглядаючи твердження заявника, що його покарання у виді довічного позбавлення волі було таким, яке неможливо скоротити, ЄСПЛ звернув увагу на загальні принципи, сформульовані у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства .

Згідно вказаних принципів Конвенцією не заборонено застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів. Однак, щоб таке покарання відповідало вимогам статті 3 Конвенції, воно має бути dejure ide facto, таким, яке може бути скороченим, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення, так і можливості перегляду. Такий перегляд повинен охоплювати оцінку наявності законних підстав пенологічного характеру для подальшого тримання засудженого під вартою. До цих підстав належить покарання, стримування, захист суспільства та реабілітація.

Європейський суд неодноразово звертав увагу на те, що у національному законодавстві критерії та умови перегляду повинні бути достатньо чіткими та визначеними, а також відображати відповідну практику Суду. Визначеність у цьому питанні є не тільки загальною вимогою принципу верховенства права, а й лежить в основі процесу реабілітації, який може ускладнитися, якщо порядок перегляду покарання та перспективи звільнення є неясними або невизначеними. Отже, засуджені, яким було обрано покарання у виді довічного позбавлення волі, мають право від самого початку знати, що вони повинні зробити для того, щоб питання про їхнє дострокове звільнення було розглянуто та за яких умов.

Колегія суддів вважає, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні мати реалістичну перспективу звільнення від такого покарання. Такі засуджені мають право знати, коли та на яких підставах може бути розглянуте питання про їхнє дострокове звільнення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, враховуючи сукупність даних, які характеризують засудженого під час відбування ним довічного покарання, терміну, який він відбув, прийшов до обґрунтованого висновку щодо розміру покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк приймається судом у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду, оскільки відноситься до дискреційних повноважень суду та приймається з метою досягнення цілей покарання.

Визначення строку на який може бути замінено покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, повинно відповідати вимогам закону та прийматись з сукупності даних які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулись певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції детально врахував дані, які характеризують засудженого протягом відбуття ним покарання у виді довічного позбавлення волі та належним чином мотивував своє рішення в частині розміру покарання, на який було замінено довічне позбавлення волі.

Щодо апеляційних доводів прокурора про те, що у висновках щодо оцінювання ступеню виправлення засудженого ОСОБА_6 не містяться відомості, які дають підстави вважати, що засуджений став на шлях виправлення, а тому були відсутні підстави щодо заміни засудженому ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, то колегія суддів вважає такі доводи не обґрунтованими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 робить висновки не завжди своєчасно, вимог режиму дотримується під контролем адміністрації установи, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, результати реалізації заходів індивідувальної програми соціально-виховної роботи виконані частково, схильність до насильства висока та середня, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі не в мінімальному розмірі - 15 років, а строком 18 років позбавлення волі, що на думку суду буде необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, визначеної Кримінальним законом, а саме: покарання за вчинене кримінальне правопорушення, виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, з цими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, відповідатиме меті покарання, визначеної ч.2 ст.50 КК України, сприятиме подальшому виправленню засудженого та буде достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень

Доводи прокурора, що засуджений вину визнав частково, за період відбування покарання в ДУ «ЖУВП №8» допустив 4 порушення режиму тримання, за що на нього було накладено адміністративні стягнення, є необґрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що засуджений зазначив, що визнає свою вину повністю по всіх епізодах, не визнає певні фактичні обставини щодо розподілу коштів між співучаниками, вчинення 4 порушень за 28 років не може свідчити про систематичність порушень, а вказана значна кількість застосованих заохочень свідчить про те, що він прагнув досягнути виправлення. Відповідно, колегія суддів робить висновок про те, що покарання у виді довічного позбавлення волі досягло своє мети, а саме виправлення засудженого та усвідомлення останнім наслідків вчинених ним злочинів.

Що стосується доводів засудженого про те, що призначений йому термін відбування покарання у виді строкового позбавлення волі, без врахування строку, який він уже відбув та визначення початком строку дати постановлення судом рішення про заміну покарання несправедливими, то такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки це питання врегульовано ч.1 ст. 82 КК України, яка імперативно визначає, що строкове покарання обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, а тому визначення початком строку відбування строкового покарання іншої дати, зарахування відбутого строку не є компетенцією суду, а може бути вирішено виключно законом.

Також, апеляційний суд враховує ч.2 ст. 404, ч.1 ст. 421 КПК України, яка визначає межі апеляційного розгляду, передбачає можливість погіршення становища обвинуваченого (засудженого) лише у випадку подання апеляційної скарги прокурором, потерпілим та його представником, доводи засудженого, висловлені усно про необхідність скасування ухвали суду та залишення йому довічного позбавлення волі, що очевидно погіршує його становище, задоволені бути не можуть.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційні скарги захисника та прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 вересня 2023 року, якою замінено ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 18 (вісімнадцять) років- без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: