Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1063/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_4 ,

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 (дистанційно),

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного судового провадження №935/1063/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02 червня 2024 року включно, -

в с т а н о в и в

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та застосувати до останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято незаконним складом суду унаслідок порушення територіальної підсудності справи, оскільки один з обвинувачених в межах даного провадження обвинувачується у вчиненні злочину, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, який скоєно у Пулинському районі Житомирської області. Вказує, що судом створено нелюдські умови тримання 10 обвинувачених в скляній кабінці під час підготовчого судового засідання, що порушує права її підзахисного, який не мав можливості користуватись записами, записувати хід засідання та конфіденційно спілкуватися із захисником. Зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які суд також не обгрунтував у своєму рішенні. Посилається на те, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_9 , не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, на утриманні малодітною доньку та матір похилого віку, позитивно характеризується, є учасником бойових дій, займається підприємницькою діяльністю та стан його здоров`я. Судом також не враховано те, що стосовно ОСОБА_9 немає жодного доказу про вчинення ним кримінальних правопорушень, у яких останній обвинувачується.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 04.04.2024 задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02 червня 2024 року включно

Своє рішення суд першої інстанції обгрунтував тим, що в провадженні суду перебуває на розгляді обвинувальний акт зокрема, щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.4 ст.189, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.149, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 146, ч.2 ст.28 ч.3 ст.342, ч.2 ст.28 ч.2 ст. 345, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 357 КК України, які відносяться згідно ст.12 КК України до тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання до 15 років позбавлення волі (зокрема ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст.149 КК України). Крім того, суд дійшов висновку про доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, а тому вважав, що клопотання прокурора обгрунтоване те підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження № 935/1063/24, в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 Та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.4 ст.189, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.149, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 146, ч.2 ст.28 ч.3 ст.342, ч.2 ст.28 ч.2 ст. 345, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 357 КК України

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про реальність існування ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

Так, ризик можливого переховування обвинуваченого від суду обгрунтований тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинах, за які передбачено покарання до 15 років позбавлення волі та під тяжкістю можливого покарання може вчиняти спроби переховування від суду.

Ризик можливого незаконного впливу на потерпілих, свідків в даному провадженні обгрунтований тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, а тому існує ризик, що у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, останній з метою уникнення відповідальності за кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується, може вчиняти спроби незаконного впливу вказаних осіб.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню обгрунтований тим, що з метою уникнення відповідальності обвинувачений може впливати на свідків, потерпілих, які ще не допитані судом, з метою неможливості використання їх викривальних показів.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обгрунтований тим, що в даному провадженні ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі і вчиненні опору працівникам правоохоронних органів при виконання останніми службових обов`язків.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурором повідомлено про те, що 28.03.2024 ОСОБА_9 повідомлено про підозру за ч.2 ст.197-1, ч.1 ст.28 ч.3 ст.197-1 КК України в межах іншого кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000460.

За таких обставин, враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою до обвинуваченого та реального існування ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; можливість незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що рішення прийнято незаконним складом суду унаслідок порушення територіальної підсудності справи, оскільки один з обвинувачених в межах даного провадження обвинувачується у вчиненні злочину, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, який скоєно у Пулинському районі Житомирської області, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме під час підготовчого судового засідання судом у відповідності до вимог п.4 ч.3 ст.314, ч.3 ст.315 КПК України вирішуються клопотання учасників судового провадження щодо зміни, продовження або скасування запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого, а також направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності.

Доводи апелянта про те, що судом було створено нелюдські умови тримання десяти обвинувачених в скляній кабінці під час підготовчого судового засідання, що порушує права її підзахисного, який не мав можливості користуватись записами, записувати хід засідання та конфіденційно спілкуватися із захисником, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів провадження під вартою трималося вісім, а не десять осіб. Крім того, щодо ненадання можливості конфіденційного спілкування адвоката ОСОБА_10 з обвинуваченим ОСОБА_9 жодних клопотань не заявлялося стороною захисту, а доказів того, що судом було порушено право обвинуваченого ОСОБА_9 на користування записами чи записувати хід судового засідання захисником не надано.

Посилання захисника на те, що стороною обвинувачення не надано доказів існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які суд також не обгрунтував у своєму рішенні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в оскаржуваній ухвалі на аркуші 5 судом наведено обгрунтування ризиків саме тих, на які посилався прокурор та неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи захисника, про те, що судом не враховано те, що обвинувачений ОСОБА_9 не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, є учасником бойових дій, займається підприємницькою діяльністю та стан його здоров`я, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказані дані про особу не змінилися.

Доводи сторони захисту про те, що стосовно ОСОБА_9 немає жодного доказу про вчинення ним кримінальних правопорушень, у яких останній обвинувачується, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вказані обставини підлягають встановленню під час судового розгляду.

Посилання апелянта на те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе повною мірою запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки стороною захисту не наведено переконливих аргументів, які б свідчили про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_9 не може утримуватися під вартою враховуючи стан здоров`я останнього, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи не підтверджені жодними документами, а грунтуються лише на припущеннях сторони захисту.

Посилання захисника на те, що до обвинуваченого в умовах несвободи застосовується фізичне насильство на що суд не звернув увагу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвалами слідчіх суддів та апеляційним судом вживалися заходи щодо перевірки зазначених заяв у відповідності до ст.206 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02 червня 2024 року включно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :