ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/8874/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/632/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст.185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 13 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження №90002574 від 22 липня 2017 року на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.12.2023 року задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області ОСОБА_6 та закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 90002574 від 22.07.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з тим, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився та жодній особі у вказаному кримінальному провадженні не було повідомлено про підозру.

Не погодившись з рішенням районного суду потерпілий ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 13.12.2023 року про закриття кримінального провадження №90002574 від 22 липня 2017 року на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, потерпілий посилається на те, ще органом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні невірно кваліфіковано кримінальне правопорушення за ч.1 ст.185 КК України, оскільки одна особа не могла без проникнення на приватну територію його домоволодіння самостійно викрасти паркан, який складається з бетонних стовпів та десятка метрів металевої сітки.

Апелянт зазначає, що вчинений злочин стосовно нього необхідно кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України, а тому орган досудового розслідування не забезпечив ефективного розслідування у кримінальному провадженні №90002574 від 22.07.2017 року, не визначив вірну кваліфікацію кримінального правопорушення, проведене розслідування не було ретельним, безстороннім і повним.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи потерпілого та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу потерпілого, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 02 липня 2004 року Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів, послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінально-процесуального законодавства України, якими передбачені права потерпілих від злочинів, є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст.55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.

Пунктом 33 цієї Постанови закріплено, що суди повинні суворо додержуватися вимог кримінального та кримінально-процесуального законодавства України щодо забезпечення прав потерпілого при закритті кримінальної справи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, згідно положень п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23 лютого 2021 року (справа № 397/42/20, провадження № 51-5156км20), який констатував, що це є не дві окремі підстави, а тільки одна в доповненні з іншою у нерозривному зв`язку.

Згідно положень абз.4 ч.4 ст.284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 22.07.2017 року було внесено відомості до ЄРДР за №90002574 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за фактом таємного заволодіння майном ОСОБА_7 за заявою останньою.

21.09.2023 року прокурор Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про закриття кримінального провадження № 0002574 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 України, на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив, що:

- у провадженні відділу дізнання Харківського РУП №1 ГУ НП України в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002574 від 22.07.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України за фактом таємного викрадення належного ОСОБА_7 паркану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- під час досудового розслідування допитано потерпілого ОСОБА_7 , низку свідків у провадженні, проведено слідчий експеримент за участю потерпілого на якому останній вказав де саме був розташований викрадений паркан, одночасний допит, огляди предметів, проведено судово-товарознавчу експертизу, тощо;

- потерпілий у провадженні ОСОБА_7 вказав, що ним у 2017 році був встановлений паркан з сітки рабиці та стовпчиків лежить на його ділянці землі на земельній ділянці, яка розташована за адресом: АДРЕСА_1 . Навпроти ділянки, на якій був встановлений паркан, через АДРЕСА_2 проживало подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з якими у ОСОБА_7 конфлікт. Крім того, з підстав права власності на землю в останнього також конфлікт з ОСОБА_11 та її адвокатом ОСОБА_12 . 02.06.2017 ОСОБА_7 побачив, що його паркан знятий та лежить на його земельній ділянці. В ніч з 04-05 червня 2017 року паркан знову був знятий та вивезений, на думку останнього, ОСОБА_12 та його спільниками, однак очевидцем цього ОСОБА_7 не був. Дані покази підтвердила співмешканка ОСОБА_7 ОСОБА_13 ;

- допитаний у якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що він являється представником інтересів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в тому числі в цивільних справах щодо спірних відносин по земельних ділянках на межі Хвильового 23 та Хвильового 23а. На вказаній межі був наявний паркан, однак не пам`ятає чи бачив його особисто. Відповідно до рішення суду від 25.01.2017 державним виконавцем ОСОБА_14 02.06.2017 проводилися виконавчі дії, які саме не пам`ятає. На межі Хвильового 23 та Хвильового 23а парканів не було, чи був паркан із сітки рабиці з іншого боку ділянки сказати не може, бо не пам`ятає. Також свідок пояснив, що жодних вказівок щодо зносу будь-якого паркану чи споруд він нікому не надавав, жодних осіб для зносу парканів він не залучав;

- свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_7 вона особисто не знає та ніколи з ним не зустрічалась, жодних розмов з ним не мала, їй відомо лиш те, що він є її опонентом у цивільних справах у судах, якими займається її адвокат ОСОБА_12 . На земельній ділянці по вулиці Хвильового 23а ОСОБА_11 спочатку 2015 року жодного разу не з`являлась, жодної інформації про паркани, які могли бути знесені на її земельній ділянці вона не має, жодних вказівок про демонтаж будь-яких споруд та парканів на її території нікому не віддавала;

- свідок ОСОБА_10 , пояснила, що у 2014 році отримала право власності на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , у 2015 році вона побачила на своїй ділянці за вказаною адресою чийсь паркан, чий то був паркан ОСОБА_7 свідок не знає, з чого він був зроблений точно вже не пам`ятає, через свій похилий вік (07.12.1941 р.н.). НОМЕР_1 році ОСОБА_10 не виїжджала на вищевказану адресу, хто міг викрасти паркан ОСОБА_7 вона не знає, чи був той паркан, що вона бачила, тим самим, який належало знести з ділянки ОСОБА_10 за рішенням суду, одним і тим же майном свідок не знає. З ОСОБА_7 особисто не знайома, ніколи з ним не зустрічалась;

- свідок ОСОБА_15 пояснив, що він знає ОСОБА_7 на протязі 20 років як знайомого, який інколи приїздить по сусідству на АДРЕСА_1 , в нього там залишилось від матері житло. Він бачив навесні або влітку 2017 року на землі ОСОБА_7 паркан із сітки рабиці, ця сітка була в нього натянута по межі його ділянки і була умовним продовженням межі між Удовиченко 198 та Удовиченко 200- А у напрямку до проїжджої частини по Хвильового 23 та вздовж проїжджою частиною, Г-образно. Як давно в ОСОБА_7 цей паркан він не знає, про те, що у ОСОБА_7 хтось викрав паркан з сітки він не знав, дізнався про це вперше під час допиту, хто міг це зробити ОСОБА_15 також не знає;

- свідок ОСОБА_16 надав аналогічні покази та заначив що особисто не бачив жодних дій будь-кого щодо викрадення, демонтування чи вивезення паркану ОСОБА_7 , хто міг це зробити не знає;

- допитана державний виконавець ОСОБА_17 повідомила, що з ОСОБА_7 особисто не знайома, у 2017 році здійснено виїзд на місце проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 за виконавчим листом, виданим у 2017 році Київським районним судом м.Харкова про усунення перешкод у праві користування ОСОБА_10 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 шляхом відновлення межі та демонтажу самочинно збудованого паркану, що належить ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , за яким стягувачем була ОСОБА_10 , а боржником був лише ОСОБА_15 . На місці, де ОСОБА_17 виконувала рішення суду, поруч жодних інших парканів з сітки рабиці не було, та вона ніде не бачила на ділянці, щоб сітка рабиця лежала змотаною;

- свідок ОСОБА_19 пояснив, що влітку 2017 року йому зателефонував ОСОБА_7 та попрохав бути присутнім разом з ним на його ділянці, так як там відбувався конфлікт між сусідами та у нього були якісь проблеми з забором на його території. По приїзду на ділянку, свідок ОСОБА_19 побачив там юриста, якогось охоронця, будь-яких робочих там не було, власника сусідньої земельної ділянки, з яким у ОСОБА_7 в конфлікт також не було. Також свідок побачив там паркан, який належить ОСОБА_7 із труб та сітки рабиці. Зі слів ОСОБА_7 свідок дізнався про те, що його паркан був кимось викрадений, ОСОБА_7 припускав, що це могла зробити конфліктуюча з ним сторона. Хто міг украсти паркан у ОСОБА_7 свідку не відомо, так як свідком цього він не був, нікого не підозрює;

- свідок ОСОБА_20 пояснив, що він знає ОСОБА_7 давно, ще зі шкільних років і перебуває з ним у дружніх стосунках та знає, що останній поставив паркан із сітки рабиці ще у 2015 році. ОСОБА_7 мав конфлікт з власником земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Влітку 2017 паркан зник, а ОСОБА_7 розповів що паркан викрали, хто здійснив крадіжку не знає. Коли ця подія сталася ОСОБА_21 не пам`ятає. Аналогічно вказали свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ;

- свідок ОСОБА_23 пояснив, ОСОБА_7 він знає давно, підстав його оговорювати не має. У 2015 році ОСОБА_7 звертався до нього з метою придбання будматеріалів та придбав 1 рулон сітки рабиці, відро піску, відро щебню, мішок цементу (загальною вартістю не більше 600 грн). Влітку 2017 року ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_23 щоб отримати копію накладної придбаним товаром за 2015 рік, проте свідок сказав йому, що копії не зберігаються, на що ОСОБА_7 відповів, що у нього є фото на телефоні з цією накладною та попрохав повторити її у печатному вигляді. Свідок дав йому пустий бланк накладної для внесення відомостей з накладної, в подальшому ознайомившись з фото накладної, яку склав ОСОБА_7 свідок ОСОБА_23 побачив, що всі товари вказані не у тій кількості та мають завищену вартість та відрізняються від цін у 2015 році. Деякі товари, які вказані у накладній свідок не продавав йому взагалі. Вказані події свідок ОСОБА_23 також підтвердив під час одночасного допиту з ОСОБА_7 ;

- згідно висновку судово-товарознавчої експертизи вартість викраденого майна у ОСОБА_7 становить в 4009 грн.;

- процесуальним керівником дізнавачу неодноразово надавались письмові вказівки у провадженні, проте на теперішній час невиконаними залишаються вимоги щодо встановлення і допиту в якості свідків осіб, які працювали різноробочими на земельній ділянці ОСОБА_10 в період вчинення злочину, а також щодо встановлення очевидців події злочину, відшукання викраденого майна. З метою виконання вказівок прокурора слідчим неодноразово надавались оперативному підрозділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області доручення на проведення відповідних дій, спрямованих на встановлення таких осіб, однак виконання цих доручень позитивного результату наразі не принесли;

- стосовно тверджень заявника щодо викрадення паркану ОСОБА_7 ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 така інформація в ході досудового розслідування не підтвердилась, жоден з доказів, які містяться в матеріалах провадження, в т.ч. ті, на які вказує заявник, не підтверджують таких його доводів.

Крім того, в своєму клопотанні прокурор зазначив, що в ході досудового розслідування не здобуто жодних доказів викрадення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 паркану належному ОСОБА_7 , у зв`язку з чим підстави для повідомлення про підозру даним особам відсутні. Дізнавачем неодноразово надавались оперативному підрозділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_10 , ОСОБА_12 для їх додаткових допитів, а також доручення на встановлення осіб, які причетні до викрадення майна ОСОБА_7 . За результатами проведеного досудового розслідування дізнавачем 12.12.2022 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, яку 23.06.2023 скасовано Київським районним судом м. Харкова, як винесену передчасно.

З урахуванням ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2023 процесуальним керівником 26.07.2023 надані письмові вказівки у порядку ст.36 КПК України на виконання яких дізнавачем надано оперативному підрозділу ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_10 , ОСОБА_12 для їх допиту в якості свідків, а також доручення на встановлення осіб, які причетні до викрадення майна ОСОБА_7 , однак виконання цих доручень позитивного результату наразі не принесли. Разом з цим, достатніх доказів для повідомлення конкретній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у ході досудового розслідування не здобуто, тобто особу, яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлено.

Прокурор зазначив в своєму клопотанні, що вказане кримінальне провадження розпочато 22.07.2017, а обставини (час вчинення) кримінального правопорушення, мали місце ще раніше, що на цей час становить більш ніж 5 років, тобто відповідно до ст. 49 КК України закінчились строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, які становлять 2 роки.

Таким чином, зважаючи, що особу, яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлено, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились, а дане кримінальне правопорушення не пов`язане з вчиненням особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, наявні обґрунтовані підстави для закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України (арк.1-6 т.1).

До клопотання прокурором долучені відповідні матеріали зазначеного кримінального провадження.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, законом України про кримінальну відповідальність не відносено до особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Санкцією ч.1 ст.185 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, є кримінальним проступком.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції вірно встановив, що у даному кримінальному провадженні не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, зокрема, за правилами ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України є кримінальним проступком, а згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, для даного кримінального проступку строк давності притягнення до кримінальної відповідальності становить 3 роки.

За таких обставин, враховуючи, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності минули, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення, щодо якого внесено відомості до ЄРДР, пройшло більше 6 років, а особу що вчинила кримінальний проступок не встановлено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Апеляційні доводи потерпілого про те, що на його думку, досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні проводилося на неналежному рівні, а прокурором неналежно здійснювалося процесуальне керівництво, не спростовують правильність висновків суду, оскільки встановивши підстави, визначені п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, суд був зобов`язаний прийняти рішення про закриття кримінального провадження (абз.4 ч.4 ст.284 КПК України), натомість процесуальний закон не надає права суду перевіряти при розгляді відповідного клопотання прокурора повноту проведеного досудового розслідування з огляду на імперативний характер зазначеної норми, якщо тільки матеріали провадження не містять об`єктивних даних про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, а органом досудового розслідування такі дані залишилися поза увагою.

При цьому належить врахувати, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2023 року скаргу ОСОБА_7 задоволено та скасовано постанову дізнавача СД ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_24 від 12.12.2022 року про закриття кримінального провадження № 0002574 від 22.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 України. Матеріали кримінального провадження направлено СД ХРУП №1 ГУНП в Харківській області для продовження досудового розслідування (арк.74-76 т.1).

З урахуванням ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2023 року процесуальним керівником 26.07.2023 року надані письмові вказівки у порядку ст.36 КПК України на виконання яких дізнавачем надано оперативному підрозділу ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_10 , ОСОБА_12 для їх допиту в якості свідків, а також доручення на встановлення осіб, які причетні до викрадення майна ОСОБА_7 (арк.87 т.2).

Так, органом досудового розслідування неодноразово здійснювалися процесуальні заходи щодо перевірки заяви потерпілого щодо вчиненого стосовно нього кримінального правопорушення для встановлення зазначених обставин, в тому числі щодо встановлення місцезнаходження свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 для їх допиту в якості свідків, шляхом неодноразових виїздів за їх місцем проживання та реєстрації, ухвалення постанови про проведення процесуальних дій на іншій території від 23.08.2023 року (арк. 101, 102, 106, 168-169, 171-172, 173 т.2), допиту інших свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_17 (арк.103, 104-105, 106, 107, 108, 109, 110, 152-153, 158-163 т.2), направлення запитів та отримання відповіді із відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області (арк.123-126, 127-147 т.2), а також направлення запитів до Державної прикордонної служби та отримання відповіді з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (арк.148-149, 150 т.2), які не дали позитивних результатів щодо встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення за цим кримінальним провадженням.

Отже, за час проведення досудового розслідування уповноваженими особами було вжито достатньо відповідних заходів для встановлення фактичних обставин подii та особи, причетної до вчинення крадіжки майна ОСОБА_7 , неодноразово надавались доручення оперативним підрозділам, однак ці заходи позитивного результату не дали, особу/осіб, що вчинила/и кримінальне правопорушення встановити не вдалося. Жодна з осіб у цьому кримінальному провадженні в якості підозрюваного допитана не була, повідомлення про підозру нікому не вручено, обвинувальний акт не складено та до суду не направлено, тобто не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку існують вичерпні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч. 1 ст.284 КПК України. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду у справі № 285/664/20 від 28.12.2020, згідно яких за змістом ст.284 КПК України умовами для закриття кримінального провадження за вказаною підставою є наявність визначених законом умов для закриття кримінального провадження та відповідне клопотання прокурора. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, закриття кримінального провадження є обов`язком суду.

Належить також взяти до уваги, що твердження потерпілого під час апеляційного на невиконання слідчим попередніх ухвал слідчих суддів суду першої інстанції, якими були скасовані попередні постанови про закриття кримінального провадження, що призвело до спливу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не може впливати на обов`язок суду закрити кримінальне провадження на підставі положень ст. 284 КПК України за наявності інших передбачених для цього законом підстав.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду в провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи. В свою чергу суд, під час вирішення питання про закриття кримінального провадження, має враховувати чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України) (див. постанови Верховного Суду від 25.08.2021 року в справі № 142/536/20, від 29.06.2022 року в справа № 725/3569/21, від 07.06.2023 року в справі № 545/51/22).

Однак, як вбачається з доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 , останній не зазначає конкретних осіб, які могли вчинити кримінальне правопорушення стосовно нього, а лише зазначає про невірну кваліфікацію дій за ч.1 ст.185 КК України (арк.199-201 т.1).

Цих відомостей не надано і під час апеляційного розгляду.

При цьому слід зазначити, що особа, визнана потерпілим у кримінальному провадженні, наділена кримінальним процесуальним законом досить великим обсягом повноважень щодо впливу на хід досудового розслідування, оскарження процесуальних рішень, діяльності (бездіяльності) органу досудового розслідування, розумності строків розслідування тощо. Разом з цим, матеріали цього судового провадження не містять відомостей.

Проте матеріали провадження також не містять будь-яких відомостей про те, що після постановлення ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2023 року дії/бездіяльність органу досудового розслідування були оскаржені потерпілим чи його представником у відповідності до положень, які регламентовані Главою 26 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали кримінального провадження не містять жодних об`єктивних даних про наявність осіб, які вчинили (чи могли вчинити) крадіжку у потерпілого.

Крім того, апеляційні доводи потерпілого ОСОБА_7 з приводу неповноти досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема невірної кваліфікації дій, виходять за межі повноважень суду першої інстанції при вирішенні питання про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КК України, оскільки ці питання вирішуються в порядку, визначеному КПК України, прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування, або слідчим суддею, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, правових підстав для її скасування немає, а відтак апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 13 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження №90002574 від 22 липня 2017 року на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України- залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді