Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 531/709/23
Номер провадження 1-кп/948/134/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2024 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000075 від 06.02.2023р. по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України

відповідно до ч.2 ст. 376 КПК України в судовому засіданні 24.05.2024р. проголошено вступну та резолютивну частини ухвали

в с т а н о в и в :

у березні 2023р. до Карлівського районного суду Полтавської області, а у квітні 2024 року до Машівського районного суду Полтавської області відносно ОСОБА_5 надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Суть клопотання прокурора

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України (переховування від суду, у зв`язку з усвідомленням обвинуваченим тяжкості вчиненого злочину, що унеможливить виконання процесуальних рішень та призначення покарання (п.1); незаконного впливу на трьох свідків, які є його знайомими, він користується авторитетом серед них, що може призвести до зміни ними показань (п.3); вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 неодноразово судимий, нещодавно звільнений з місць позбавлення, вказаний злочин вчинений в період іспитового строку, а відсутність джерела прибутку може призвести до вчинення іншого корисливого злочину (п.5)).

За ухвалою слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 08.02.2023р. обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину під час іспитового строку, наразі продовжують існувати ризики, що були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну його процесуальну поведінку, а строк тримання під вартою закінчується 31.05.2024р., тому прокурор просить продовжити йому запобіжний захід на 60 днів.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених підстав.

Обвинувачений погодився з клопотанням частково, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки не переховувався, самостійно з`явився до правоохоронного органу та все розповів.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, оскільки прокурором не були доведені ризики, визначені ст. 177 КПК України, а тому до обвинуваченого має бути заснований запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Мотиви суду

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Згідно ч.1 ст. 197 цього Кодексу строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Судом установлено, що на підставі останньої ухвали Полтавського апеляційного суду від 02.04.2024р. ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 31.05.2024р. (а.с.185-188 т.2).

Водночас з ухвали слідчого судді Карлівського районного суду від 08.02.2023р. вбачається, що обвинуваченому був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з підстав існування ризиків, передбачених п.п.1, 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України (а.с.246-248 т.1).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частини перша статті 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина друга статті 177 КПК України).

За змістом ч.1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення , тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі; вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців , наявність постійного місця роботи або навчання , репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання умов раніше застосованих запобіжних заходів, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд бере до уваги, що йому інкриміновано обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, який є особливо тяжким, санкцією якого передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, він не одружений, проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , відомості про офіційне місце роботи відсутні, за місцем проживання Карлівською міською радою характеризується позитивно, оскільки протягом останнього року скарг не надходило на засіданнях адмінкомісії не розглядався (а.с.49 т.2). .

Суд зазначає, що міра покарання, яка загрожує обвинуваченому, сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був установлений.

Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Єчус проти Литви» (Jлиius v. Lithuania) від 31.07.2000 р., заява No 34578/97.

У даному провадженні обвинувачений тримається під вартою з 08.02.2023р., тобто більше 1 року, а тому з урахуванням викладеного, а також рішень ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що хоча ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України продовжує існувати, але він значно зменшився, а тому сам по собі не може бути виправданням тривалого періоду тримання під вартою.

Разом з тим, згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Суд зазначає, що тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суд визнає слушними доводи прокурора про наявність ризику у вигляді можливості незаконного впливу на свідків, оскільки суд має докази досліджувати безпосередньо, а свідки у справі ще не допитані, тоді як обвинувачений є знайомим з ними, а тому існує ймовірність, що з метою уникнення кримінальної відповідальності він може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного впливу на свідків та зміни ними показань, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд також погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України у вигляді можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 неодноразово судимий за ст. ст. 185 ч.2, 296 ч.1, 15 ч.2-185 ч.3, 194 ч.2, 187 ч.3, 185 ч.4 КК України, а інкримінований йому злочин вчинений в період іспитового строку, оскільки 27.10.2022 р. він був засуджений Карлівським районним судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч.4, 75 КК України на 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки, що вказує на ймовірність продовження протиправної поведінки.

Суд зазначає, що існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідно розуміти у контексті того, що є певна ступінь ймовірності, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов до переконання, що хоча ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК значно зменшився та сам по собі не може бути виправданням тривалого періоду тримання обвинуваченого під вартою, але оскільки прокурором доведено, що заявлені ризики, передбачені п.п.3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, вони є істотними, а тому обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, оскільки інкримінований злочин пов`язаний із застосуванням насильства (п.1 ч.4 ст. 183 КПК).

За викладених обставин, суд вважає, що на даній стадії судового розгляду саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті його застосування, забезпеченню виконання обвинуваченим покладених процесуальних обов`язків та запобіганню спробам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить досягнення мети кримінального провадження.

При цьому, необхідно зауважити, що вказана позиція суду ґрунтується на принципі презумпції невинуватості та не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване обвинуваченому діяння.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22.07.2024р. включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Машівський районний суд, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено о 15 год. 00 хв. 24 травня 2024 року

Суддя ОСОБА_1