Справа № 404/3481/22
Номер провадження 1-кс/404/4269/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржниці ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницький) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві від 09 травня 2023 року про закриття кримінального провадження №000055 за ч. 1 ст. 367 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 подала до Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу з вимогою скасувати постанову від 09 травня 2023 року, слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про закриття кримінального провадження 0000055 за ч. 1 ст. 367 КК України.

07.10.2012 року, приблизно о 15 годині на пасовищі, за селом Олександрівка, Долинського району Кіровоградської області відбулась бійка між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , внаслідок чого стосовно ОСОБА_4 було розпочато досудове розслідування за ч. 1 ст. 186 КК України. У свою чергу ОСОБА_4 подала до суду заяву приватного обвинувачення про те, що ОСОБА_3 нанесла ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження.

За версією ОСОБА_3 , бездіяльність прокурора Долинського району Кіровоградської області полягає в тому, що він не контролював своїх дій та дій працівників міліції. Через службову недбалість прокурора, ОСОБА_3 зазнала безпідставного кримінального переслідування.

Скаржниця вимоги підтримала, слідчий з прокурором не зявились.

Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві проведено досудове розслідування по кримінальному провадженню 0000055 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Підставою для початку досудового розслідування стала ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда (справа № 405/1421/22) якою зобов`язано Кіровоградську обласну прокуратуру внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 від 08.04.2022 року про можливу бездіяльність заступника прокурора Долинського району Кіровоградської області ОСОБА_5 під час проведення у 2012 році дослідчих перевірок за заявами ОСОБА_3 та зволікання з прийняттям процесуальних рішень.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 повідомив що він дійсно у 2012 році та до 2015 року працював на посаді заступника прокурора Долинського району Кіровоградської області.

У загальних рисах пам`ятає про бійку між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зараз не згадає подробиць. ОСОБА_3 звернулась з заявою про злочин до міліції, внаслідок чого порушили кримінальну справу за ст. 186 КК України. Більше нічого не пам`ятає. Припущення скаржника ОСОБА_3 не відповідають дійсності. Ніхто злочин не приховував. Рішення про відмову у порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 приймали працівники міліції, а не прокурор. Свідок доповнив, що ОСОБА_3 особисто визнала що він, тобто свідок перебуваючи на посаді прокурора скасував незаконні постанови про відмову в порушенні кримінальних справ, які приймали працівники міліції,отже виконав закон і був неупередженим.

Встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини:

Доводи скаржника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за вищевказаними статтями. Адже із змісту заяви вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди скаржника з процесуальними діями прокурора. Доводи скаржника будуються на припущеннях, які не підтверджуються будь якими доказами.

Скаржник і колишній прокурор мають власне бачення правозастосування. Наявні між ними розбіжності врегульовані законодавцем та прямо передбачені положеннями Глави 26 КПК України, з можливістю оскарження таких розбіжностей у порядку судового контролю.

Згідно ст. 40 КПК України, прокурор є процесуально незалежною особою. Процесуальна незалежність - один із елементів особливого статусу представника сторони обвинувачення. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення для забезпечення здійснення досудового розслідування неупередженим, безстороннім і справедливим дізнавачем та передумовою для верховенства права та основоположною гарантією справедливого досудового розслідування. Дії та процесуальні рішення прокурора вважаються законними, доки вони не скасовані або не переглянуті в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії прокурора, їх законність та обґрунтованість може бути предметом розгляду лише в порядку судового контролю, або прокурором вищого рівня. Таким чином оскарження у будь-який інший спосіб дій та рішень прокурора щодо проведення досудового розслідування поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі є протиправним втручанням і посяганням на процесуальну незалежність».

Скарги ОСОБА_3 на дії прокурора та повідомлення про кримінальні правопорушення можуть вказувати на протиправне втручання, вплив і тиск під час проведення досудового розслідування та посягати на процесуальну незалежність одного з представників сторони обвинувачення. Службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність прокурора і не посягати на неї.

Крім того, для перевірки доводів ОСОБА_3 з приводу службової недбалості прокурора ОСОБА_5 необхідно звернути увагу на те, що встановлені обставини справи не дають змоги підтвердити їх, оскільки з того часу минуло одинадцять років.

За таких умов необхідно використати практику застосування оцінки доказів, висловлену Верховним Судом по справі № 991/722/21 від 21 листопада 2023 року, коли своїми діями сторона кримінального провадження створила та/або сприяла створенню обставин, через які дослідження доказів став недоступним для сторони обвинувачення через значний сплив часу. Протягом одинадцяти років ОСОБА_3 замовчувала, приховувала висловлену нею версію розвитку подій. Після перебігу значного проміжку часу була втрачена реальна можливість забезпечити всім сторонам кримінального провадження адекватні можливості, які могли б компенсувати невигідне становище, у якому вони опинилась. Цей принцип має також застосовуватися, mutatis mutandis, до інших ситуацій, коли сторона через ті чи інші обставини обмежується у використанні можливостей для з`ясування важливих обставин справи. Наслідки поведінки сторони, яка своїми діями унеможливила або значно ускладнила дослідження важливих доказів, має тлумачитися на користь протилежної сторони, щоб не заохочувати сторону до використання таких прийомів.

Не знайшли свого об`єктивного підтвердження ознаки службової недбалості, тобто невиконання або неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них заступником прокурора Долинського району Кіровоградської області ОСОБА_5 .

Крім того, скаржник припускає що недбалість прокурора спричинила істотну шкоду її правам та інтересам. Разом з тим диспозицією частини 1 статті 367 КК України встановлена кримінальна відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

Відповідно до ч. 3 примітки до ст. 364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що взагалі виключає в даному випадку склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

При цьому, будь-яких даних, які б вказували на протиправність дій прокурорів, наявності істотної шкоди, а також будь-якої службової недбалості в ході здійснення досудового розслідування не здобуто.

За таких умов у діях заступника прокурора Долинського району Кіровоградської області ОСОБА_5 відсутні ознаки складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

На виконання пункту 27 та 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 2 липня 2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», суддя не вправі відмовити у прийнятті скарги потерпілого про притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 125, ч. 1 ст. 126, ст. 356 КК, якщо скарга надійшла до суду з прокуратури чи з інших компетентних органів у порядку, встановленому п. 3 ч. 2 ст. 97 КПК України (в редакції 1960 року). При розгляді такої скарги суддя повинен викликати потерпілого і з`ясувати його думку, а також інші обставини, необхідні для прийняття правильного рішення. За скаргами про вчинення зазначених злочинів суддя зобов`язаний у передбачені ст. 97 КПК України (в редакції 1960 року) строки порушити кримінальну справу чи відмовити в цьому. Порушена кримінальна справа має бути призначена до розгляду у строки, зазначені у ст. 256 КПК України (в редакції 1960 року). У разі надходження до суду поряд зі скаргою потерпілого зустрічної скарги суддя за наявності підстав виносить постанову про порушення кримінальної справи за зустрічним обвинуваченням і призначення справи до судового розгляду. Відповідно до ч. 4 ст. 251 КПК України (в редакції 1960 року) суддя вправі об`єднати зустрічні обвинувачення в одне провадження. У таких випадках обом заявникам надаються процесуальні права як потерпілого, так і підсудного, у зв`язку з чим кожному з них слід забезпечити дотримання і тих, і інших прав.

ОСОБА_4 реалізувала належне їй особисте право звернутись зі скаргою приватного обвинувачення до суду.

Отже внаслідок звернення ОСОБА_4 , а не через бездіяльність прокурора, була розпочата процедура кримінального переслідування ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за правилами приватного звинувачення у редакції КПК України (в редакції 1960 року).

Таким чином відсутній прямий причинний зв`язок між виконанням прокурором своїз посадових обовязків та діями ОСОБА_4 яка мала право порушити справу приватного обвинувачення стосовно ОСОБА_3 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Редакція Кримінально-процесуального Кодексу України, яка діяла на той час забороняла прокурору та міліції підтримували справи приватного обвинувачення. Отже ОСОБА_3 не подала об`єктивних, достовірних, достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження того, що подача ОСОБА_4 скарги приватного звинувачення перебувала у прямому причинному зв`язку з діями чи бездіяльністю прокурора.

Крім того, ОСОБА_3 не довела, що зазнала істотної шкоди, як то передбачено ч. 3 примітки до ст. 364 КК України.

09 травня 2023 року, слідчий третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань виніс постанову, якою закрив кримінальне провадження №000055 за ч. 1 ст. 367 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення. На підставі ч. 3 названої статті, постанова приймається слідчим, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення здійснюється, коли встановлено, що подія, з приводу якої внесені відомості до ЄРДР відбулася, була результатом вчиненого особою діяння, яка сама по собі не є кримінальним правопорушенням, оскільки відсутній хоча б один із елементів складу злочину, або наявні обставини, які виключають злочинність діяння.

Перевіривши повноту проведеного досудового розслідування обґрунтовано вважаю, що слідчий зібрав всі матеріали, та на підставі повного правового аналізу, прийняв правильне процесуальне рішення про закриття кримінального провадження, оскільки відсутність одного з елементів складу злочину, виключає злочинність діяння. Таким чином не існує законних правових підстав продовжувати досудове розслідування у цьому провадженні.

Оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження у цілому відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Зокрема, в ній зазначений зміст обставин, які є підставами для прийняття такого процесуального рішення, мотиви її прийняття та їх обґрунтування (п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК).

Дотримані положення п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, про обов`язок доказування обставин, які є підставою для закриття кримінального провадження. Слідчий визначив обсяг слідчий дій, необхідних для цього. Винесена постанова про закриття кримінального провадження ґрунтується на вимогах закону, належно зібраних та допустимих доказах, які не спростовуються обставинами, викладеними в поданій скарзі.

Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор здійснюючи свої повноваження, відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином, дізнавач правомірно визначив перелік слідчих дій, проведення яких забезпечило з`ясування відсутності складу злочину. При цьому останній правильно вчинив, обмежившись проведенням допитів, без проведення допитів невстановлених свідків.

За результатами проведеного досудового розслідування не встановлено фактів, які б свідчили про зволікання чи вчинення неправомірних дії заступником прокурора Долинського району Кіровоградської області ОСОБА_5 під час проведення у 2012 році дослідчих перевірок за її заявами та прийняті за їх наслідками процесуальних рішень. Обставини викладені у заяві та показаннях ОСОБА_3 не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України, яка кореспондується з ч. 5 ст. 40 КПК України, прокурор, слідчий, дізнавач здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора, слідчого, дізнавача. Таким чином, слідчий правомірно визначив перелік слідчих дій, проведення яких забезпечило з`ясування відсутності складу злочину.

Слідчий зібрав достатні об`єктивні данні та виніс остаточну законну і обґрунтовану постанову відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На виконання ст. 110 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження є вмотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно ст. 215 КПК України, досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Глава 19 КПК України визначає форму та регламентує порядок проведення досудового слідства. Перелічені процесуальні норми не встановлюють перелік процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити під час досудового розслідування для його закінчення. Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, самостійно визначає обсяг перевірочних дій, достатніх за переконанням дізнавача,слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Таким чином слідчий суддя зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Сумніви скаржника про поверховість та неповноту проведеного розслідування є непідтвердженим суб`єктивним припущенням, тому до уваги не приймаються. Висловлені ним судження мають узагальнену характеристику, суперечать правозастосуванню ст. 6 Конвенції, зокрема принципу юридичної визначеності, оскільки клопотання та зауваження не будуть мати конструктивного результату,- не буде здобуто нових доказів.

Дослідивши надані сторонами матеріали обґрунтовано вважаю, що слідчий під час проведення досудового розслідування у відповідності до вимог ст. 223 КПК України вжив необхідні дії спрямовані на отримання (збирання) доказів та їх перевірку, дослідив та перевірив обставини, зазначені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, їм надано належну оцінку, досудове розслідування проведено із застосуванням всіх можливих засобів для всебічного, неупередженого та об`єктивного розслідування, з перевіркою всіх фактичних обставин справи, що може мати суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Доцільності проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій не вбачається, оскільки вони не здатні вплинути на наявні результати провадження. Не існує правової необхідності проводити інші процесуальні дії чи приймати процесуальні рішення у цьому кримінальному провадженні.

Відсутність ознак винної поведінки виключає у майбутньому пред`явлення підозри чи направлення обвинувального акту до суду, тому слідчий прийняв правильне процесуальне рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження, як єдиний законний спосіб завершення цього досудового розслідування.

Схожий висновок містить постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18).

Наведене дає підстави обґрунтовано стверджувати, що слідчий при розслідуванні обставин цього кримінального провадження виконав вимоги спрямовані на забезпечення всебічності та повноти дослідження. Оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, а висновок про закриття кримінального провадження є обґрунтованим.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, слідчим суддею не встановлено, а у скарзі не наведено достатніх даних, які безумовно свідчать про неповноту проведеної перевірки та могли бути підставами для скасування прийнятого остаточного процесуального рішення.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про відмову у задоволенні скарги (п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України).

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови від 09 травня 2023 року, слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про закриття кримінального провадження 0000055 за ч. 1 ст. 367 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1