Справа № 345/4177/23
Провадження № 11-кп/4808/272/24
Категорія ст. 358 ч.4 КК України
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р
Суддя-доповідач ОСОБА_1
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вироку Калуського міськрайонного суду від 19 березня 2024 року, відносно ОСОБА_6 за ст. 358 ч.4 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колодіївка Галицького району Івано Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Калуського міськрайонного суду від 19.03.2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 358 ч.4 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держав 2 391 грн. за проведення судової експертизи.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив використання завідомо підробленого документа, при наступних обставинах.

21.03.2023 працівниками Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, серія ААД № 252590, відносно ОСОБА_6 .

Як вбачається зі змісту вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, 21.03.2023 о 14.53 год., в м. Калуші, по вул. Грушевського, ОСОБА_6 керував транспортним засобом марки «Renault Fluence», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_6 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

28.03.2023 протокол серії ААД № 252590 від 21.03.2023 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України відносно ОСОБА_6 заступником начальника Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 скеровано для розгляду до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

10.04.2023 справу № 345/1426/23 відносно ОСОБА_6 призначено до судового розгляду (суддя ОСОБА_10 ).

В подальшому, ОСОБА_6 , з метою уникнення адміністративної відповідальності, у березні-квітні 2023 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) в невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, заволодів довідкою за № 610 від 22.03.2023 результат токсикологічного дослідження, яка видана КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» за результатами медичного огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, згідно якої при токсикологічному дослідженні ОСОБА_6 не виявлено етанолу в крові останнього, хоча фактично огляд на стан алкогольного сп`яніння у вказаному лікувальному закладі він не проходив.

16 травня 2023 року, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою уникнення адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, використав у Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області, завідомо підроблену довідку результат токсикологічного дослідження № 610 від 22.03.2023, видану КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» на його ім`я, яка відповідно до висновків експертів від 11.08.2023 та від 14.08.2023 виконана струминним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії, яка 16.05.2023 стала підставою для закриття провадження у справі № 345/1426/23 про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого вважає, що вирок Калуського міськрайонного суду від 19.03.2024 року необхідно скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не врахував те, що ОСОБА_6 з метою уникнення від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП подав до органу судової влади підроблену довідку результат токсикологічного дослідження, яка стала підставою для закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України м`якше, ніж останній мав понести за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 19.03.2024 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк 3 роки.

Під час апеляційного розгляду :

- прокурор, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , заперечили з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було заявлено клопотання, із змісту якого вбачається, що він правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у кримінальному провадженні доказами.

Однак, згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції не дотримався та в порушення загальних засад призначення покарання, призначив обвинуваченому явно несправедливе та надмірно м`яке покарання у вигляді штрафу, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Згідно ст. 420 ч.1 п. 2 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Як вбачається з вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції не вказав, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що дають підстави для призначення обвинуваченому покарання м`якшого, ніж останній мав понести за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, тим самим допустив істотні порушення вимог кримінально процесуального закону.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, при цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Цих вимог закону судом першої інстанції належним чином не дотримано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів поза всяким розумним сумнівом дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не відповідає як принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням, так й не узгоджується з принципом справедливості, виходячи з фактичних обставин вчиненого ним злочину.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в цій частині.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце роботи, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів визнає, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судовою колегією не встановлено.

Статтею 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання, з випробуванням.

При визначені обов`язків, які необхідно покласти на обвинуваченого та тривалості іспитового строку, апеляційний суд враховує характер і тяжкість вчиненого злочину, вид і строк призначеного покарання, дані, що характеризують особи обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Суд апеляційної інстанції вважає, що іспитовий строк, необхідний для того, щоб обвинувачений ОСОБА_6 довів своє виправлення без реального відбування покарання, підлягає визначенню тривалістю три роки.

На переконання колегії суддів, призначене покарання з подальшим звільненням від відбування є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, судова колегія дійшла висновку, що у разі призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, таке відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. А відповідно до ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, і наведені в ній доводи дають підстави для її задоволення, а тому вирок суду першої інстанції, слід скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст.374, 405, 407,409, 413,414 ,418,420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ст. 358 ч.4 КК України скасувати в частині призначеного покарання внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому основного покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з випробуванням на іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3