ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/663/24 Справа № 629/6155/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000933 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Лозова Харківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

потерпілого ОСОБА_8

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_11

представника потерпілих ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, вчиненого за наступних обставин.

25.07.2020 о 12:00 годині ОСОБА_7 знаходився без руху в салоні автомобіля «MAN», н.з. НОМЕР_1 за межами проїзної частини вул. Живописна смт. Катеринівка Лозівського району Харківської області.

Через деякий час ОСОБА_7 , діючи необережно, перед початком руху і виїздом на головну проїзну частину вул. Живописна не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху, почав здійснювати виїзд, створивши небезпеку ОСОБА_13 , який керував мотоциклом «HONDA VFR-800», н.з. НОМЕР_2 та рухався з права від автомобіля по вул. Живописна, з боку міста Лозова у напрямку смт. Панютіно, чим грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», що призвело до зіткнення автомобіля «MAN», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 та мотоциклу «HONDA VFR-800», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події особа, яка керувала мотоциклом «HONDA VFR- 800», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_15 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та просить закрити кримінальне провадження за недоведеністю вини обвинуваченого належними та допустимим доказами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник наводить такі доводи:

- суд, слідчий та прокурор не дотримались вимог ст. 91, 92, 94 КПК щодо належної оцінки доказів;

- докази у кримінальному провадженні є недопустимими, оскільки отримані з порушенням права на захист, слідчий експеримент проведений за участі ОСОБА_7 , як зі свідком, допитаний був як свідок, в якості підозрюваного перебував декілька годин і був складений обвинувальний акт, право на захист не роз`яснено;

- судові експертизи є недопустимими доказами, оскільки були порушені права ОСОБА_7 , він не зміг заявити відвід експерту, не міг поставити експерту питання, речові докази не відкривались і для огляду не надавались;

- протокол огляду місця ДТП проведений через 5 годин після події, тому є недопустимим доказом, відомості в ЄРДР внесені о 21:44, а повинні були негайно;

- огляд трупу можливий під час огляду місця події, проте вже після внесення даних в ЄРДР; участь в огляді експерта Дубовика була незаконною, так як права йому як спеціаліста ніхто не роз`яснив; в протоколі не зазначені засоби технічної фіксації і не підписаний кожний аркуш всіма особами; схема місця ДТП не підписана експертом ОСОБА_16 і на схемі відсутній напрямок руху транспортних засобів;

- протокол огляду транспортних засобів проводився до внесення відомостей до ЄРДР, що є порушенням вимог КПК, тому і постанова про визнання речовими доказами також є незаконна;

- у справі відсутні повноваження слідчої Буцької, тому проведенні неї слідчі дії є недопустимими;

- висновок судово-медичної експертизи трупу є недопустимим доказом, оскільки призначений постановою до внесення відомостей до ЄРДР і призначена слідчою, яка не мала повноважень;

- вважає недопустимим доказом висновок автотехнічної експертизи у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи постанови її призначення, а також не зазначено які матеріали справи йому надійшли;

- в протоколі огляду місця ДТП відсутня інформація про вилучення трупу, тому всі дії з ним в тому числі експертиза є незаконними;

- у справі відсутня постанова про призначення трасологічної експертизи, не доведено, що експерт ОСОБА_17 мав право її проводити та його не попереджали про кримінальну відповідальність, транспортні засоби на огляд експерту не надавались, дозвіл на їх огляд не давався, тому висновок експерта є недопустимим доказом;

- суд безпідставно не врахував показання свідка ОСОБА_18 щодо швидкості мотоцикла 170 - 180 км/год;

- слідчий штучно позбавив ОСОБА_7 права ставити питання експерту;

- суд позбавив сторону захисту права викликати і допитати експерта.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити, вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

Прокурор заперечував проти апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого...

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції (1) зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови: (а) що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або (б) з порушеннями, та (2) може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо (1) про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або (2) якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі захисник ставить питання про повторне дослідження всіх доказів кримінального провадження, при цьому як підставу для проведення фактичного повторного судового розгляду наводить такі підстави: Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 396 та ч. 3 ст. 404 КПК України дослідити всі докази, якими обгрунтовується оскаржуємий вирок, на предмет законності та допустимості їх отримання, відсутності процедури доказування допустимості цих доказів в суді з боку прокурора та позбавлення ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування права на захист, застосовуючи при цьому вимоги доктрини «плодів отруєного дерева» та положення ст.ст. 86, 87 та ч.2 ст. 89 КПК.

Суд апеляційної інстанції зважає на усталену практику суду касаційної інстанції, викладену зокрема у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі №589/5015/19, відповідно до якої суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

В постанові ККС ВС від 14 вересня 2021 року у справі № 439/877/16-к, касаційний суд зазначив, що обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень у ході їх дослідження. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

Вищезазначені захисником підстави для повторного дослідження доказів, не узгоджуються з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК, тому розцінюються апеляційним судом судом, як такі, що не можуть бути підставою для повторного дослідження доказів в суді апеляційної інстанції інстанції.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Кожний доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.

Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. Також важливо враховувати, що недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав у повній мірі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що такі доводи є не обґрунтованими, а вирок суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості, є достатньо мотивованим та не містить суперечностей, з огляду на наступне.

За змістом ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: (1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; (2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; (3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; (4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За результатами апеляційного розгляду вказаних підстав для скасування або зміни вироку суду не встановлено.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_19 , допитаного в суді першої інстанції, який пояснив, що в 2020 році він разом зі своїм сином ОСОБА_20 під`їхав до магазину «Сім`я» зі сторони міста Лозова за адресою: смт. Катеринівка, вул. Живописна. Коли він почав від`їжджати, дивився в сторону с. Панютино. Побачив, як від продовольчого магазину почав рух вантажний автомобіль. Він подивився вправо в сторону міста Лозова, побачив, як рухався мотоцикл по своїй смузі зі швидкістю приблизно 70-80 км/год, Він проводжав мотоцикл зором, повернув голову на перехрестя. В цей момент мотоцикл врізався в автомобіль, а саме: вантажівка була в повільному русі близько 5 км/год., перетинала перехрестя і фактично перекрила мотоциклу проїзну частину. Мотоцикл зіткнувся з вантажівкою в районі колеса, хлопець вдарився головою та плечем в будку автомобіля. На автомобілі був слід прим`ятий, на мотоциклі вилка передня зігнулася. Водій мотоциклу впав практично біля авто, чоловік підбіг та поклав його рівніше на дорозі;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який підтвердив, що автомобіль «MAN» під керуванням ОСОБА_7 переїжджали дорогу зі швидкістю приблизно 5 км/год., Подивившись, побачили, що першим рухався мотоцикліст із дуже великою швидкістю по зустрічній смузі, обганяв машини. Вони вже переїжджали дорогу, переїхали більше половини, думали, що він об`їде позаду. Перед зіткненням мотоцикліст не здійснював гальмування, чутно як він набирав швидкість, рухався зі швидкістю близько 170-180 км/год. Потім пройшло десь 5-6 секунд і був удар в машину, через що вони зупинились;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фото-таблицею до нього від 25.07.2020; висновком експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 12-17/182-ЛЗт/20 від 20.10.2020; висновком експерта за результатами проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 7/1132 СЕ-20 від 22.09.2020 слідує, що в момент первинного контакту мотоцикл «Honda», р.н. НОМЕР_3 контактував своєю передньою частиною з правою боковою частиною автомобіля «MAN», р.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту зі схемою від 10.08.2020 за участю ОСОБА_7 в якості свідка відтворено обставини та механізм ДТП, яка відбулася 25.07.2023 приблизно о 12:00 годині в районі перехрестя вул. Могильченко та вул. Живописна с. Катеринівка Лозівського району Харківської області. ОСОБА_7 зазначив про те, що він 25.07.2020 приблизно о 12:00 годині знаходився в салоні автомобіля «MAN», р.н. НОМЕР_1 . Автомобіль «MAN» знаходився за межами проїзної частини вул. Живописна паралельно меж проїзної частини, передня частина була направлена в сторону смт. Панютино. Через деякий час він відновив рух, здійснив маневр вправо і проїхав деяку відстань, на проїзній частині вул. Живописна відбулося зіткнення з мотоциклом, який рухався від нього по вул. Живописна зі сторони м. Лозова в напрямку смт. Панютино зі швидкістю не менше 110 км/год. Зіткнення відбулося на полосі руху мотоцикла. До зіткнення гальмування він не застосовував, він рухався зі швидкістю близько 5-10 км/год. Як відносно меж проїзної частини рухався мотоцикл він пояснити не може. Далі ОСОБА_7 відтворив механізм ДТП та вказав на проїзній частині місце зіткнення.

Замірами встановлено, що місце зіткнення розташоване на відстані 0,4 м від правого краю проїзної частини по ходу руху мотоцикла. Швидкість руху мотоцикла склала не менше 110 км/год. Автомобіль «MAN» стояв за межами проїзної частини таким чином, що його правий габарит розташовувався на відстані 1,4 м від початку лівої межі проїзної частини вул. Живописна по ходу руху мотоцикла. З моменту відновлення руху до зіткнення водій подолав відстань 16,7 м за 11 с.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту зі схемою від 10.08.2020 свідок ОСОБА_19 відтворив обставини та механізм ДТП, яка відбулася 25.07.2023 приблизно о 12:00 годині в районі перехрестя вул. Могильченко та вул. Живописна с. Катеринівка Лозівського району Харківської області. Зазначив про те, що 25.07.2020 він побачив, що за межами проїзної частини вул. Живописна паралельно меж проїзної частини стояв автомобіль «MAN». Передня частина автомобіля була направлена в сторону смт. Панютино. Через деякий час водій відновив рух, при цьому виїхав на проїзну частину вул. Живописна і проїхав деяку відстань, відбулося зіткнення з мотоциклом, який рухався по вул. Живописна зі сторони вул. Лозова зі швидкістю 60-70 км/год. До зіткнення водій мотоциклу не здійснював маневр ні вправо ні вліво. Прийняв чи водій мотоциклу до зіткнення гальмування свідок пояснити не зміг.

На момент ДТП проїзна частина була суха, горизонтально профілю, покриття дороги асфальтобетонне. Будь-які перешкоди для руху автомобіля «MAN» були відсутні, будь-які інші транспортні засоби у момент події були відсутні. Свідок ОСОБА_19 відтворив обставини та механізм ДТП та показав на проїзній частині місце зіткнення транспортних засобів. Замірами було встановлено, що місце зіткнення розташовано на відстані 6,7 м від лівого краю проїзної частини по ходу руху мотоцикла. Свідок вказав, як відносно межі проїзної частини рухався водій мотоцикла. Замірами встановлено, що у момент ДТП водій мотоцикла рухався по проїзній частині на відстані 1,3 м від правого краю проїзної частини по ходу його руху. Далі експериментальним шляхом встановлено, що з моменту виїзду автомобіля «MAN» на проїзну частину він подолав відстань рівну 15,3 м за 2,0 с.

У відповідності до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 7/1253СЕ-20 від 27.08.2020 слідує, що за показаннями свідка ОСОБА_19 : у даній дорожній обстановці водій автомобіля «MAN» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «MAN» ОСОБА_7 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «MAN» ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

За версією ОСОБА_7 : у даній дорожній обстановці водій автомобіля «MAN» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «MAN» ОСОБА_7 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «MAN» ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Усупереч твердженням у поданій апеляційній скарзі місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування й ухвалив обґрунтоване судове рішення.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим на які посилалась сторона обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги захисника, що докази у кримінальному провадженні є недопустимими, оскільки отримані з порушенням права на захист, слідчий експеримент проведений за участі ОСОБА_7 , як зі свідком, допитаний був як свідок, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Проведення слідчого експерименту за участю особи, яку надалі було визнано підозрюваним, не має наслідком визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом (постанови ККС ВС від 30 травня 2019 року у справі № 164/1457/16-к та від 21 жовтня 2020 року у справі № 345/522/16-к, від 29 листопада 2023 року у справі № 359/5361/17).

Крім того, як слідує з протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 йому роз`яснені його права, зокрема не давати показання проти себе, яке передбачене і для свідка (п. 3 ч. 1 ст. 66 КПК), а також в цій слідчій дії брав участь адвокат, про що свідчить його підпис в протоколі та схемі (т. 1 а.с. 217, 218), у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання цього доказу недопустимим з підстав, визначених в п. 3, 4 ч. 2 ст. 87 КПК.

Посилання захисника, що судові експертизи є недопустимими доказами, оскільки були порушені права ОСОБА_7 , він не зміг заявити відвід експерту, не міг поставити експерту питання, речові докази не відкривались і для огляду не надавались, апеляційний суд вважає неприйнятними.

Як слідує з технічної фіксації судового розгляду в суді першої інстанції про неповноту судового розгляду обвинувачений та захисник заявили тільки в судових дебатах, при цьому під час судового розгляду ані захисник, ані обвинувачений не заявляли суду клопотань про необхідність збору нових доказів (вихідних даних), про надання доручень органу досудового розслідування про проведення слідчих дій в порядку ст. 333 КПК, про необхідність здійснення нових замірів на місці пригоди шляхом проведення слідчих експериментів, про необхідність допиту експерта або про необхідність проведення нових експертних досліджень.

В судовому засіданні в суді першої інстанції 09.10.2023 сторони не заперечували проти закінчення стадії встановлення фактичних обставин та перевірки їх доказами та переходу до стадії судових дебатів.

При цьому на питання суду першої інстанції, яким чином обвинувачений ОСОБА_7 , який залишив межі держави та на цей час проживає у ФРН, зможе, в разі необхідності, безпосередньо прийняти участь в можливих слідчих діях в порядку ст. 333 КПК, спрямованих на збір тих вихідних даних, про які заявляє він, відповів суду, що в найближчий час він не збирається повертатися в Україну, а тому заяви сторони захисту, висловлені в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі щодо неповноти досудового розслідування та судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав формальними за змістом і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд зауважує, що неповнота судового розгляду, як підстава для скасування вироку суду, відповідно до ст. 410 КПК, має місце тільки в тому випадку, коли залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: 1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; 2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

За результатами апеляційного провадження, не встановлено такої неповноти судового розгляду, яка б розумінні ст. 410 КПК, була б безумовною підставою для скасування оскарженого вироку.

До заперечень на апеляційну скаргу захисника прокурором долучені копії доручення про проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні слідчій ОСОБА_21 від 25.07.2020, копію постанови про призначення судово-медичної експертизи від 25.07.2020, постанови про призначення транспортно-трасологічної експертизи від 28.07.2020, автотехнічної експертизи від 28.07.2020, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги захисника про відсутність вказаних процесуальних процесуальних документів, як підстави для визнання цих доказів недопустимим є неприйнятними. Також відомості про вказані процесуальні рішення зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги захисника, які зводяться до тверджень, що протокол огляду місця ДТП проведений через 5 годин після події, тому є недопустимим доказом, оскільки відомості в ЄРДР внесені о 21:44, а повинні були негайно, є безпідставними у зв`язку з тим, що подія ДТП мала місце в смт. Катеринівка Лозівського району Харківської області, а слідчий, який брав участь в огляді місця події старший слідчий СУ ГУНП в Харківській області (очевидно з відділу по ДТП), тому для того, щоб йому дістатись до місця ДТП, провести невідкладні слідчі дії, зокрема огляд місця, ДТП, огляд трупу та огляд транспортних засобів, які є учасниками події ДТП та повернутись до службового приміщення СУ ГУНП в Харківські області, яке знаходить за адресою: м Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 5 і є віддаленим від місця події, для внесення відомостей до ЄРДР, не суперечить вимогам невідкладності і обумовлене об`єктивними факторами. З цих же підстав апеляційний суд відхиляє і доводи захисника, що протокол огляду транспортних засобів проводився до внесення відомостей до ЄРДР, що, за його тлумаченням закону, є істотним порушенням вимог КПК і посилання захисника про незаконність постанови про визнання речовими доказами.

Твердження захисника, що огляд трупу можливий під час огляду місця події, проте вже після внесення даних в ЄРДР є суб`єктивним тлумаченням процесуального закону захисником, оскільки настання смерті одного з водіїв є наслідком кримінального правопорушення і є однією зі складових даної події.

Посилання захисника, що участь в огляді експерта ОСОБА_22 була незаконною, так як права йому, як спеціалісту ніхто не роз`яснив, спростовуються змістом протоколу огляду місця ДТП від 25.07.2020 в якому наявний підпис спеціаліста про роз`яснення йому прав (т. 171). Недолік в оформленні даного протоколу у вигляді не зазначення в ньому засобів технічної фіксації не тягне за собою його недопустимість чи недостовірність інформації, яка в ньому зафіксована, оскільки зміст фототаблиці до цього протоколу узгоджується зі змістом протоколу, а достовірність фіксування в ньому відомостей підтвердженні підписами слідчого, понятих, самого ОСОБА_7 та спеціаліста. З огляду на це безпідставними є і доводи захисника, що в протоколі не підписаний кожний аркуш всіма особами, а схема місця ДТП не підписана експертом ОСОБА_22 .

Напрямок руху транспортних засобів у цьому кримінальному провадженні встановлений з інших джерел доказів, зокрема показань ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_23 , свідка ОСОБА_18 , тому відсутність на схемі напрямок руху транспортних засобів не тягне за собою недопустимість та не достовірність цього доказу, крім того, слідчий не схемі і в протоколі фіксує те, що безпосередньо сприймає на місці, що відбувається постфактум, тому він не може самостійно, виходячи з наслідків ДТП зазначати у схемі напрямок руху транспортних засобів, який встановлюється з показань учасників та свідків ДТП.

Твердження захисника, що в протоколі огляду місця ДТП відсутня інформація про вилучення трупу, тому всі дії з ним, в тому числі експертиза, є незаконними, є безпідставними, ґрунтуються на власній оцінці доказів захисником щодо їх допустимості, при цьому захисник не наводить чітких аргументів, як вказані, на його думку, порушення в цьому випадку порушили права обвинуваченого ОСОБА_7 , які саме його права були порушені та як це могло вплинути на ухвалення законного та обґрунтованого вироку суду. Факт вилучення трупу підтверджується тим, що труп був зафіксований на місці ДТП, а потім у Лозівському міськрайонному відділені Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи за адресою: м. Лозова, вул. Машинобудівників, 29 було проведено судово-медичному експертизу з його розтином (т. 1 а.с. 183-185), під час якої не встановлено тілесних ушкоджень не характерних для ДТП, які б були наслідком настання смерті потерпілого. З огляду на вказане, доводи захисника про відсутність у протоколі вказівки на вилучення трупу, як підстави для визнання доказів недопустимими, є неприйнятними.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд безпідставно не врахував показання свідка ОСОБА_18 щодо швидкості мотоцикла 170 - 180 км/год, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки показання свідка в цій частині суперечать показанням, як обвинуваченого, який повідомляв, що потерпілий їхав приблизно 110 км/год, а також показанням свідка ОСОБА_19 , який дав показання, що потерпілий їхав зі швидкістю 70-80 км/год.

В суді першої інстанції сторона захисту не заявляла клопотання про виклик і допит експертів, тому посилання в апеляційній скарзі, що слідчий штучно позбавив ОСОБА_7 права ставити питання експерту та суд позбавив сторону захисту права викликати і допитати експерта, є безпідставними і спростовуються матеріалами провадження.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК.

Під час обрання виду і міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, належним чином врахував відомості про особу обвинуваченого, який має середню спеціальну освіту, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в Україні був працевлаштований водієм, де характеризувався позитивно, як дисциплінований та уважний працівник, який свою роботу виконує на високому рівні, акуратний, допомагає колегам по роботі, до виконання доручень адміністрації відноситься сумлінно, розсудливий, дисциплінований, серед колег користується повагою, громадських нарікань не має.

В той же час, місцевий суд правильно врахував поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду, який не повідомив суд про зміну місця свого фактичного проживання, про намір залишити територію України та залишив територію України, що стало відомо суду лише шляхом отримання такої інформації з Державної прикордонної служби України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки, призначене у відповідності з положеннями статей 50, 64, 65 КК з належним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого та врахуванням обставин даного конкретного кримінального провадження, а саме, невідворотності наслідків, які настали у виді смерті потерпілого, яка стала результатом неуважних дій обвинуваченого, у порівняно простій дорожній ситуації і таке покарання, на переконання апеляційного суду є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4