КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 08 квітня 2024 року апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків, громадянина України, одруженого, працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 114-1 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференцзв`язку

підозрюваного ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_8 про застосування відноснопідозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необгрунтованною та невмотивованою, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що метою застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 114-1 КК України, серед яких є особливо тяжкий злочин, що передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування з метою уникнення покарання за інкримінований злочин, що повністю підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КІІК України.

Крім того, на наявність ризику переховуватись від органу досудового розслідування, суду впливає наявність у санкції ч. 5 ст. 191 КК України покарання у вигляді конфіскації майна, як наслідок підозрюваний може вжити заходів задля приховування майна та його відчуження у разі визнання його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Разом з цим, ОСОБА_6 , будучи колишнім високопосадовцем, має відповідні зв`язки у органах влади та правоохоронних органах, які він може використати для переховування від органів досудового розслідування та суду.

Також, через специфіку інкримінованих злочинів, а також його виняткову складність, на даний час не встановлено всі його обставини та у зв`язку з цим не витребувано (вилучено) всі необхідні речі й документи, а тому підозрюваний ОСОБА_6 , будучи колишнім заступником Міністра оборони України, має відповідні зв`язки у Міністерстві оборони України та його структурних підрозділах, може знищити речі та документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з метою уникнення останнім кримінальної відповідальності

Зазначає, що наявність зазначеного ризику обґрунтовується тим, що підозрюваний з метою уникнення відповідальності, може використати зазначені можливості, навички, а також зв`язки для незаконного тиску на свідків (заявників), на інших учасників кримінального провадження шляхом їх підкупу або примушування до давання вигідних йому показань чи вчинення інших дій.

Крім того, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 , який в силу посади, яку він обіймав, має тісні зв`язки з іншими керівниками та службовими особами Міноборони, може здійснювати вплив як на них, так і на інших осіб, яким можуть бути відомі обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, покази яких мають або матимуть значення для встановлення істини у справі, що в своїй сукупності підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зауважує, що у вказаному кримінальному провадженні проводиться низка експертних досліджень, на висновки яких сторона обвинувачення може посилатись під час судового розгляду в обґрунтування обвинувачення.

Серед іншого, на даний час в рамках вказаного кримінального провадження досліджуються обставини можливої причетності до вказаних злочинів й інших осіб, та ймовірну причетність ОСОБА_6 до їх вчинення, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими причетними особами, без обмеження себе для цього в жодних, у тому числі протиправних засобах (ризик змови).

Прокурор звертає увагу на те, що у вказаному клопотанні наголошувалося на тому, що згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто - тримання під вартою).

Крім того, встановлено, що ОСОБА_6 працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає, відтак неможливість застосування до ОСОБА_6 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Враховуючи, що внаслідок дій ОСОБА_6 державний бюджет України зазнав збитків у розмірі 945 258 853,86 грн., на виконання вимог ст. ст. 182, 183 КПК України, як на момент розгляду клопотання про застосування стосовно підозрюваного. запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і на даний час існує необхідність у визначенні йому застави в розмірі 352 182 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 945 256 488, 00 грн.

У доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчим суддею допущено неприпустимі оціночні твердження щодо рівня знань прокурорів, які приймали участь при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя, вирвавши із контексту виступу прокурорів деякі словосполучення, надав їм свою суб`єктивну оцінку, вказавши на їх неприпустимість, при цьому надавши оцінку рівню знань прокурорів.

Таким чином, слідчий суддя фактично перейняв на себе невластиву суду роль в оцінці рівня знань прокурорів, що свідчить про його упередженість та грубо порушує вимоги ст. ст. 3, 8 Кодексу суддівської етики, ст. 9 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Вважає, що слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень у трактуванні Конституції України та Кримінального процесуального кодексу України, виклавши положення статтей 8 вищевказаних нормативно-правових актів на власний розсуд, не пославшись при цьому на жодне рішення Конституційного Суду України, який є суб`єктом тлумачення норм конституційного законодавства, що свідчить про незаконність, необгрунтованість та невмотивованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення захисників та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 08 грудня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідування під № 00000622, за підозрою, у тому числі ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 114-1 КК України та за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 425 КК України.

04 листопада 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.114-1, ч.5 ст.191 КК України, а саме: у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а також у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України, вчиненому в особливий період, за попередньою змовою групою осіб, що призвело до інших тяжких наслідків.

06 листопада 2023 року слідчий 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_8 звернувся до Шевченкіського районного суду м. Києва із клопотання про застосовування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого, з тих підстав, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Також не наведено мети звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу при наявності двох діючих аналогічних запобіжних заходів, що суперечить вимогам ст.131 КПК України.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу перевірено при розгляді клопотання. При цьому, допитано підозрюваного, заслухано позицію прокурора та думку захисників, з`ясовано інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 КПК, на які вказує слідчий; а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначених у клопотанні ризиків.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 слідчий суддя встановив обставини того, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 114-1КК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчим суддею також враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, характеризуючі дані про його особу, в їх сукупності.

Слідчий суддя перевіряючи наявність зазначених у клопотанні ризиків, щодо можливості перешкоджання досудовому розслідуванню кримінального провадження, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, здійснити незаконний вплив на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, знищити речі та документи, що мають значення для вставлення обставин вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, врахував наступне.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_6 є підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000687 від 09.06.2022 та кримінальному провадженні № 620 220 000 000 003 70 та у кожному із вказаних кримінальних провадженнях щодо нього застосовано запобіжні заходи у виді тримання під вартою з метою запобігання спробам підозрюваного вчинити дії, спрямовані на перешкоджання досудовому розслідуванню, а саме: на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2023 у рамках кримінального провадження - № 420 220 000 000 006 87 від 09.06.2022 та на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2023 у рамках кримінального провадження - № 620 220 000 000 003 70 від 09.06.2022.

Відповідно до ст. 131, 132 КПК запобіжний захід, як вид заходу забезпечення кримінального провадження може бути застосований у разі доведення стороною обвинувачення, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який ідеться у клопотанні сторони обвинувачення.

Відповідно до ч. 6 ст. 132 КПК під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Отже, звертаючись до слідчого судді з клопотанням про застосування або продовження строку застосованого до підозрюваного запобіжного заходу, його ініціатор має обґрунтувати реальність ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, зазначивши конкретні обставини, що підтверджують можливість вчинення підозрюваним дій з метою переховування, продовження злочинної діяльності тощо.

У той же час, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 на день розгляду клопотання перебуває у ДУ «Київський слідчий ізолятор», тобто не має фізичної можливості вчинити будь-які дії, спрямовані на перешкоджання досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні № 420 221 000 000 006 22, що свідчить про відсутність ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слідчим суддею встановлено та аналогічне достеменно відомо прокурору та слідчому, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває під вартою у кримінальному провадженні № 0000687 від 09.06.2022 та кримінальному провадженні № 620 220 000 000 003 70.

Відтак слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що доводи, на які посилається слідчий у своєму клопотанні стосовно існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки клопотання не містить належного обґрунтування, яким чином підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду та вчинити інші дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства в Державній установі "Київський слідчий ізолятор".

Також не наведено мети звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу при наявності двох діючих аналогічних запобіжних заходів, що суперечить вимогам ст.131 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Враховуючи те, що прокурором не доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчим суддею відмовлено в застосуванні запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 .

Крім того, слідчим суддею в оскаржуваному рішенні звертає увагу на неприпустимість таких доводів, що були висловлені в судовому засіданні прокурорами, як то застосування принципу «що не заборонено законом, то дозволено», при обґрунтуванні необхідності втретє обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід, при наявності двох діючих ухвал слідчих суддів, якими застосовані найсуворіші запобіжні заходи у виді тримання під вартою.

Вказане твердження свідчить на явні прогалини в базових знаннях, оскільки конституційним принципом є принцип верховенства права, який закріплений у ст. 8 Конституції України та у ст.8 Кримінального процесуального закону.

При цьому громадяни здійснюють свої права за принципом «дозволено все, що прямо не заборонено законом», а державні органи та їх посадові особи - мають діяти виключно за принципом «дозволено лише те, що прямо визначено законом та в межах наданих повноважень». Надаючи оцінку законності ухвали слідчого судді, колегія суддів звертає увагу на те, що в повноваження слідчого судді під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу входить лише надання оцінки обгрунтованності та законності поданого клопотання, а не рівня професіоналізму прокурорів.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчим суддею, допущено оціночні твердження щодо рівня знань прокурорів, які приймали участь при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Відтак, останні три абзаци ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 рокупідлягають виключенню з її мотивувальної частини, оскільки не стосуються законності та обгрунтованності прийнятого слідчим суддею рішення.

На переконання колегії суддів, оціночні твердження слідчого судді щодо рівня знань сторони обвинувачення, не є підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді, проте підлягає виключенню з мотивувальної частини ухвали.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 року, відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , - без задоволення.

Виключити з мотивувальної частини ухвали слідчого судді три останніх абзаци ухвали, які стосуються оціночних суджень щодо базових знань закону прокурорів, а саме:

Також слідчий суддя звертає увагу на неприпустимість таких доводів, що були висловлені в судовому засіданні прокурорами, як то застосування принципу «що не заборонено законом, то дозволено», при обґрунтуванні необхідності втретє обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід, при наявності двох діючих ухвал слідчих суддів, якими застосовані найсуворіші запобіжні заходи у виді тримання під вартою.

Вказане твердження свідчить на явні прогалини в базових знаннях, оскільки конституційним принципом є принцип верховенства права, який закріплений у ст. 8 Конституції України та у ст.8 Кримінального процесуального закону.

При цьому громадяни здійснюють свої права за принципом «дозволено все, що прямо не заборонено законом», а державні органи та їх посадові особи - мають діяти виключно за принципом «дозволено лише те, що прямо визначено законом та в межах наданих повноважень».

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

Єдиний унікальний № 761/40771/23 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Провадження № 11сс/824/535/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК України