УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 Справа №608/1012/23 Провадження №1-кп/607/210/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

та перекладача ОСОБА_9

під час проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про тимчасове залишення обвинуваченого ОСОБА_4 в ДУ «Чортківська УВП (№26)», де він на даний час перебуває, до розгляду в суді даного кримінального провадження, мотивуючи своє клопотання тим, що останній засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2023 року за ч. 4 ст. 189 КК України до покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно ухвали колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін. Таким чином вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2023 року відносно ОСОБА_4 набрав законної сили 28 лютого 2024 року, а тому останній підлягає етапуванню до місць позбавлення волі для відбування призначеного судом покарання, однак зважаючи на те, що в провадженні суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, тому просить суд вирішити питання про тимчасове залишення ОСОБА_4 в ДУ «Чортківська УВП (№26)» до закінчення судового розгляду даного кримінального провадження.

Крім того в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки строк зазначеного запобіжного заходу закінчується та на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового прозгляду, а підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відсутні, оскільки продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. За вказаних обставин вважає, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_10 заперечила щодо задоволення клопотання прокурора про залишення ОСОБА_4 в умовах СІЗО та просить в його задоволенні відмовити, зазначивши, що в даному кримінальному провадженні існують певні ризики для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Окрім того адвокат ОСОБА_10 як захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечила щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , натомість просить змінити застосований до нього запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з урахуванням його стану здоров`я та наявності у нього постійного місця проживання та вважає, що саме такий запобіжний захід на даний час зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 . Водночас зазначила про те, що наведені у клопотанні ризики не підтверджені стороною обвинувачення та втратили актуальність з плином часу, адже обвинувачений утримується під вартою більше одного року, що не відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив про те, що у нього є постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , де він зареєстрований та проживає з 2001 року, та просить змінити застосований до нього запобіжний захід на домашній арешт, зобов`язавшись не ухилятися та з`являтися на вимоги суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали позицію сторони захисту.

Заслухавши клопотання прокурора про тимчасове залишення обвинуваченого ОСОБА_4 в ДУ «Чортківська УВП (№26)», думку інших учасників судового розгляду, суд вважає, що зазначене клопотання прокурора є підставним та таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, враховуючи думку учасників кримінального провадження, а також зважаючи на те, що в провадженні суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, яке перебуває на стадії судового розгляду, участь обвинуваченого у судовому провадженні згідно ст. 318 КПК України є обов`язковою, а тому суд вважає за необхідне тимчасово залишити ОСОБА_4 в ДУ «Чортківська УВП (№ 26)» з метою подальшого його етапування до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області для розгляду даного кримінального провадження.

Крім того заслухавши клопотання прокурора про продовження застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, думку інших учасників судового розгляду, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити за недоведеністю обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт слід задовольнити з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 01 березня 2023 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 107 360 грн. (сто сім тисяч триста шістдесят гривень). Строк тримання під вартою ОСОБА_6 в подальшому неодноразово продовжувався, зокрема востаннє ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2024 року строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 27 квітня 2024 року, у зв`язку з існуванням ряду ризиків, визначених ст.177 КПК України.

На даний час прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 вказує на наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, а також на наявність ризиків, які продовжують існувати, а саме ризиків того, що обвинувачений зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризиків, що визначають доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, прокурор обмежився лише переліком законодавчих підстав для його продовження, водночас не довів виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу, та свідчили б про неможливість застосування інших більш м`яких видів запобіжних заходів для їх запобігання. Окрім цього прокурором не доведено тих обставин, що запобігти таким ризикам, як переховування від суду, незаконний вплив на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінального провадження, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, на даний час зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Поряд з цим варто зазначити, що у даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування, при цьому надалі дія зазначеного запобіжного заходу неодноразово продовжувалась та загалом строк перебування під вартою обвинуваченого на даний час становить більше одного року.

Під час розгляду клопотань про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальних провадженнях, у яких такий запобіжний захід застосовано протягом тривалого часу, суд має право враховувати обставину фактичного тривалого строку тримання під вартою для прийняття законного рішення.

Суд в даному випадку враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час утримується під вартою, оскільки розглянути та постановити об`єктивне судове рішення у даному кримінальному провадженні на даний час не вбачається за можливе у зв`язку із тим, що судовий розгляд ще не розпочато, відповідно, не оголошено обвинувальний акт, обвинуваченим не роз`яснено суть обвинувачення, не визначено обсяг та порядок дослідження доказів, разом з тим подальше утримання під вартою повинно бути обґрунтованим.

У рішеннях, прийнятих у справах «Харченко проти України», «Тодоров проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Крім того у п. 80 вказаного рішення зазначається, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою; продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Таран проти України від 17 жовтня 2013 року зазначено, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове увязнення (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova).

Так, судом враховується те, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, які з урахуванням вимог ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, а також ч. 3 ст. 307 КК України, яке є особливо тяжким злочином, при цьому сама лише тяжкість вчинених кримінальних правопорушень хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризиків, які продовжують існувати, не може бути достатньою і самостійною підставою для законності тримання особи під вартою, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції, відповідно до яких заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а рішення суду про продовження строку тримання під вартою не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою.

Незважаючи на тяжкість санкції статтей кримінального закону, відповідно до яких обвинувачується ОСОБА_6 , суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинуваченого, тому під час розгляду клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, які продовжують існувати, оскільки подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою буде суперечити принципам Конвенції, адже час, протягом якого останній перебуває під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час ще не є доведеним. Крім того пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практикою Європейського суду з прав людини визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Таким чином, вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, де викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Також під час розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому судом враховується те, що на даний час продовжують існувати ризики того, що обвинувачений зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, однак існування зазначених ризиків на даний час не виправдовує подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та не може бути підставою для подальшого втручання у право особи на свободу. Крім того в судовому засіданні на даній стадії судового розгляду не встановлено, що запобігти вказаним ризикам зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому суд, зважаючи на наявність в обвинуваченого місця постійного проживання - АДРЕСА_2 , приходить до переконання про необхідність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження та зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Таким запобіжним заходом є цілодобовий домашній арешт з покладенням на обвинуваченого ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, адже на теперішній час відсутні підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого забезпечить лише міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на даний час є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення. Разом з тим жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, на думку суду, не зможе запобігти наявним ризикам.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 331, 336, 369, 376, п. 12 ч. 1 ст. 537, ч. 2 ст. 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про тимчасове залишення обвинуваченого ОСОБА_4 в ДУ «Чортківська УВП (№ 26)» до розгляду кримінального провадження в суді - задовольнити.

Залишити обвинуваченого ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Чортківська УВП (№26)» до розгляду в суді кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт - задовольнити.

Змінити раніше застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 - цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю, за виключенням відвідування медичних закладів за необхідності та крім випадків повітряної тривоги, для прямування в укриття та перебування в ньому.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки: прибувати за першою вимогою до суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України; носити електронний засіб контролю; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Встановити строк дії ухвали в частині зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 до 00 год. 00 хв. 23 червня 2024 року.

Після оголошення ухвали негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_6 до місця його проживання і звільнити з-під варти.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт передати на виконання та контроль за поведінкою обвинуваченого в Тернопільський РУП ГУНП в Тернопільській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , їх захисникам та прокурору, а також направити начальнику ДУ «Чортківська УВП (№26)» для відому та виконання.

Судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000097 від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, відкласти на 12 год. 00 хв. 13 травня 2024 року, повторити виклик учасників судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1