Справа № 742/5186/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/305/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю с. Сухополова Прилуцького району Чернігівської області, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , -

продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16 березня 2024 року.

Продовжуючи строк тримання під вартою суд обґрунтував свої висновки тим, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі - заставу або домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що розбійного нападу він не вчиняв, від досудового слідства не переховувався, за кордоном перебував на праці, щоб допомогти матері-інваліду та трьохрічному сину. В Інтерпол подали на нього за злочин, якого він не вчиняв, потерпілий та свідки надають неправдиві свідчення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції, ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу та його продовження, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, так як ризики, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна, та, з огляду на перебування його в міжнародному розшуку, існує висока ймовірність того, що з метою уникнення покарання він може залишити місце свого проживання та переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, впливати на іншого обвинуваченого та свідків, створювати штучні докази, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення майнових злочинів, у зв`язку з чим місцевий суд дійшов вірного висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З даним висновком суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.

Інші доводи апелянта, у тому числі щодо доведеності його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що твердження апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції та необхідність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не є слушними.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Відтак, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4