ВИРОК

Іменем України

01.07.2024 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158 від 06.02.2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2023 року за ч.1 ст.121 КК України на підставі ст.71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21.04.2022 року у виді у виді 148 годин громадських робіт, виходячи з співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає 8 годин громадських робіт, і остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) днів позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України

за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , раніше судимий 16.11.2023 року вироком Залізничного районного суду м. Львова до 5 років 3 днів позбавлення волі, на шлях виправлення не став та 06.02.2024 року близько 11:30 год., знаходячись по АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки і бажаючи їх настання, а також усвідомлюючи те, що перед ним знаходиться працівники правоохоронного органу, які одягнуті у поліцейську форму одягу, умисно наніс два удари кулаком лівої руки в область голови старшому інспектору сектору моніторингу Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області полковнику поліції ОСОБА_6 , у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, чим спричинив легкі тілесні ушкодження відповідно до висновку експерта, а саме: один синець в скронево-тім`яній ділянці голови справа, який утворився від дії тупого предмета, який в цей момент ніс службу у складі денного наряду на маршруті №5237 спільно з інспектором СПДН ВП Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом ОСОБА_7 , та діяли згідно ст. ст. 18, 22, 32 Закону України «Про Національну поліцію».

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.345 КК України визнав повністю та пояснення надав аналогічні, викладеним в обвинувальному акті. Щиро розкаявся у вчиненому, просить суворо не карати.

Потерпілий звернувся на адресу суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності.

Відтак на підставі ст.55 КПК України та відповідно до ч.1 ст.325 КПК суд ухвалює рішення про завершення судового розгляду у відсутності потерпілого.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється та наданими в судовому засіданні поясненнями.

З врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України, оскільки ОСОБА_5 вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог статтей 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти росії» від 29.11.2007 р.).

Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 67 КК України - відсутні.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні виду і міри покарання обвинуваченому суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Відтак призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а також особу обвинуваченого, який: непрацюючий, неодружений, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується формально, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Відтак суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_5 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.345 КК України.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово судимий. Зокрема, востаннє вироком Залізничного районного суду м. Львова від 16 листопада 2023 року у справі № 462/7411/22 за ч.1 ст.121 КК України на підставі ст.71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21.04.2022 року у виді у виді 148 годин громадських робіт, виходячи з співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає 8 годин громадських робіт, і остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) днів позбавлення волі.

Вітак відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до вимог ч. 1, ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Частина 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або частково приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання. Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає остаточне покарання за сукупністю вироків.

На підставі ч.1 ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного даним вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2023 року та призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі.

Крім того, судом встановлено, що згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_5 затриманий в порядку ст..208 КПК України 06.02.2024 року. Відтак початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід рахувати з моменту затримання, тобто з 06.02.2024 року.

Також, ухвалою суду від 20.05.2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 18 липня 2024 року включно без застосування застави. Відтак суд приходить до переконання, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити до вступу вироку в законну силу.

За змістом положень ст. 15 Закону України "Про судову експертизу", ст.93 КПК України 1960 року, п.11 Інструкції про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів (затверджена постановою Кабінету Міністрів України №710 від 01 липня 1996 року з подальшими змінами) з осіб, щодо яких постановлено обвинувальний вирок, судові витрати підлягають стягненню на користь держави.

Згідно вимог ст.124 КПК України витрати на залучення експерта за проведення експертиз в сумі 2 271, 84 грн. стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись 100, 124, 349, 368, 370, 373, 374 , ч.15 ст. 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2023 року та призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання, тобто з 06.02.2024 року.

Застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити до вступу вироку в законну силу.

Витрати на залучення експерта за проведення експертиз в сумі 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одну гривню) грн. 84 коп. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з дотриманням вимог статті 349, 392 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1