КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Геліантус» на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.12.2023 задоволено частково клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, вилучене 13.12.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , аптека № 9 мережі аптек «Аптека №1 ТОВ «Геліантус», а саме на: ноутбук марки «Dell» із зарядним пристроєм; документи щодо права власності; термінал для розрахунку; системний блок; пігулки «Кодепсин» у кількості 300 упаковок; пігулки «Кодепсин» у кількості 241 блістерів; пігулки «Кодтерпін» у кількості 245 упаковок та 270 блістерів.

Відмовлено в задоволенні інших вимог клопотання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ТОВ «Геліантус» подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт вищевказаного майна.

В апеляційній скарзі представник зазначала, що оголошення ___________________________________________________________________________

Справа 761/46749/23 Слідчий суддя - ОСОБА_7

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1511/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

оскаржуваної ухвали відбулось 22.12.2023 у її відсутності. Повний текст оскаржуваної ухвали вона отримала лише 12.01.2024, а відтак строк апеляційного оскарження пропустила з поважних причин.

Обґрунтовуючи незаконність накладеного арешту, ОСОБА_5 посилалась на те, що матеріали не містять даних про повідомлення про підозру посадовим особам ТОВ «Геліантус» або даних про наявність цивільного позову. В Єдиному реєстрі досудових розслідувань відсутні відомості щодо ТОВ «Геліантус» чи його посадових осіб, а також відсутні будь-які відомості про те, що майно, на яке накладено арешт, використовувалось під час вчинення кримінального правопорушення і може бути використане як доказ факту та обставин, які встановлюються під час досудового розслідування.

На переконання апелянта, вищеперераховане майно не може бути речовим доказом під час здійснення досудового розслідування за ч. 1 ст. 320 КК України, та врозумінні вимог ст. 98 КПК України таке майно не може бути набуте кримінально протиправним шляхом та не отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак воно не зберегло сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ в кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.11.2023 про дозвіл на обшук не було надано дозвіл на вилучення вищеперерахованого майна, а дозвіл на вилучення лікарських засобів надано виключно за умови відсутніх документів їх обліку, в той час як вилучені лікарські засоби не є такими.

Крім того, представник зазначала, що навіть за умови відпуску таких комбінованих лікарських засобів, як «Пенталгін - Здоров`я», «Пенталгін-ІС», «Кодепсин» чи «Кодтерпін», без рецепту за формою №1 (ф-1), такі дії особи не можуть бути кваліфіковані як порушення правил відпуску наркотичних засобів, з огляду на склад злочину, що передбачений ч. 1 ст. 320 КК України.

Подане прокурором клопотання про арешт майна не містить доказів дотримання прокурором вимог ч. 5 ст. 171 КПК.

Слідчим суддею, у порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК, не розглянуто клопотання прокурора у дводенний строк з дня його надходження.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Геліантус», яка не заперечувала проти здійснення судового розгляду без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Геліантус», яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Геліантус» не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно ст. ст. 7, 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016,кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора розглянуто 22.12.2023 за участю представника ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Геліантус». Оскаржувану ухвалу проголошено цього ж дня у відсутності учасників судового провадження /а.с. 57/, та відомості про направлення копії ухвали слідчого судді представнику власника майна у матеріалах справи відсутні.

Як зазначено у апеляційній скарзі, та підтверджується даними наявної у матеріалах судового провадження розписки /а.с. 61/, повний текст оскаржуваної ухвали представник ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Геліантус» отримала лише 12.01.2024, тоді як подано апеляційну скаргу 16.01.2024.

Колегія суддів вважає обґрунтованими вказані доводи представника ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Геліантус»про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.12.2023, оскільки матеріали справи не містять даних про обізнаність представника власника майна із мотивами та обґрунтуванням оскаржуваної ухвали до 12.01.2024, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження,СВ ВП № 2 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, за процесуального керівництва Шевченківської окружної прокуратури міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003938 від 25.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що в порушення вимог наказу МОЗ України №360 від 19.07.2005, а також Постанови КМУ №1203 від 10.10.2007 «Про затвердження гранично допустимої кількості наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що містяться в препаратах», внаслідок неналежного виконання своїх професійних обов`язків, через несумлінне ставлення до них, не перевіривши наявність рецепту та не ураховуючи норму його відпуску, фармацевти «Аптека №1» ТОВ «Геліантус», реалізовували громадянам без наявного рецепта за грошові кошти комбінований лікарський засіб «Пенталгін - Здоров`я», який містить в собі фенобарбітал - психотропну речовину, обіг якої обмежено і стосовно якої допускаються виключення деяких заходів контролю, а також наркотичний засіб - кодеїн, обіг якого обмежено, і стосовно якого допускаються виключення деяких заходів контролю.

07.12.2023 ОСОБА_8 в рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру в порушенні встановлених правил відпуску наркотичних засобів, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 320 КК України.

Ухвалою слідчого суддів Шевченківського районного суду міста Києва від 15.11.2023 надано дозвіл на проведення обшуку аптеки № НОМЕР_1 , аптеки № НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , нежиле приміщення № 256, які належать ФОП ОСОБА_9 .

Згідно даних протоколу обшуку від 13.12.2023, складеного слідчим СВ ВП № 2 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_10 , цього ж дня проведено обшук приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходиться «Аптека № 9», в ході якого виявлено та вилучено майно, у тому числі: ноутбук марки «Dell» із зарядним пристроєм; документи щодо права власності; термінал для розрахунку; системний блок; пігулки «Кодепсин» у кількості 300 упаковок; пігулки «Кодепсин» у кількості 241 блістер; пігулки «Кодтерпін» у кількості 245 упаковок та 270 блістерів.

Постановою слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_11 від 13.12.2023 вищевказане майно, вилучене 13.12.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , аптека № 9 мережі аптек «Аптека №1 ТОВ «Геліантус», визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0003938 від 25.09.2023.

15.12.2023 прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 направив до Шевченківського районного суду міста Києва клопотання про арешт майна від 14.12.2023, що зареєстроване 19.12.2023, в якому просив накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 14»; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy»; ноутбук марки «Dell» із зарядним пристроєм; документи щодо правовласності; термінал для розрахунку; системний блок; пігулки «Кодепсин» у кількості 300 упаковок; пігулки «Кодепсин» у кількості 241 блістер; пігулки «Кодтерпін» у кількості 245 упаковок та 270 блістерів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.12.2023 задоволено частково клопотання прокурора та накладено арешт на майно, вилучене 13.12.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , аптека № 9 мережі аптек «Аптека №1 ТОВ «Геліантус», а саме на: ноутбук марки «Dell» із зарядним пристроєм; документи щодо права власності; термінал для розрахунку; системний блок; пігулки «Кодепсин» у кількості 300 упаковок; пігулки «Кодепсин» у кількості 241 блістер; пігулки «Кодтерпін» у кількості 245 упаковок та 270 блістерів.

Відмовлено в задоволенні інших вимог клопотання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена лише в частині накладення арешту на майно ТОВ «Геліантус», то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вказаного в ухвалі майна. Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості відмови в накладенні арешту на інше майно колегією суддів не перевіряється.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене 13.12.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , аптека № 9 мережі аптек «Аптека №1 ТОВ «Геліантус», а саме на: ноутбук марки «Dell» із зарядним пристроєм; документи щодо права власності; термінал для розрахунку; системний блок; пігулки «Кодепсин» у кількості 300 упаковок; пігулки «Кодепсин» у кількості 241 блістер; пігулки «Кодтерпін» у кількості 245 упаковок та 270 блістерів, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження №0003938 від 25.09.2023, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, вилучене 13.12.2023 в ході проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 39, аптека № 9 мережі аптек «Аптека №1 ТОВ «Геліантус», оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене чи відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, твердження апелянта про невірну кваліфікацію кримінального правопорушення, з огляду на склад злочину, що передбачений ч. 1 ст. 320 КК України, є передчасними та підлягають встановленню і перевірці в ході подальшого досудового розслідування.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність відповідності вилученого майна ознакам речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Твердження представника власника майна про те, що у даному кримінальному провадженні жодній посадовій особі ТОВ «Гелантус» не повідомлено про підозру, спростовуються матеріалами судового провадження, оскільки, як убачається із матеріалів справи, 07.12.2023 ОСОБА_8 , яка обіймає осаду фармацевта аптеки № 9 «Аптека №1» ТОВ «Геліантус», що розташована за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 39, в рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Посилання представника власника майна на порушення прокурором вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, як убачається із абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно матеріалів клопотання, майно, яке є предметом клопотання про арешт майна, вилучено в ході обшуку 13.12.2023. При цьому, клопотання про арешт майна, згідно даних долученої до клопотання копії опису вкладення у цінний лист /а.с. 28/, подано до поштового відділення 15.12.2023, тобто у межах визначеного абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України строку.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З урахуванням наведеного, відсутність частини вилученого майна у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.11.2023 про дозвіл на проведення обшуку аптеки № НОМЕР_1 , аптеки № НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , які належать ФОП ОСОБА_9 , не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Порушення слідчим суддею строку розгляду клопотання про арешт майна, на переконання колегії суддів, саме по собі не може бути безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, а тому доводи апеляційної скарги захисника у цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заявленого в межах кримінального провадження цивільного позову, як підставу для арешту майна, не заслуговують на увагу, оскільки арешт накладено на речові докази у кримінальному провадженні з метою їх збереження, тобто наявності правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України, яка не вимагає наявності цивільного позову у кримінальному провадженні.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання представника ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Геліантус» задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Геліантус» залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3