Справа № 478/203/24 Провадження № 1-кп/478/49/2024
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
29 березня 2024 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_3 ( в режимі відеоконференції )
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Судом встановлено та визнано доведеним, що 06.06.2022 року ОСОБА_3 , відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності ) призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №146 від 07.05.2022 року солдата ОСОБА_3 , який прибув для проходження навчання, зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 174 від 03.07.2022 року солдата ОСОБА_3 виключено зі списків особового склдау військової частини, знято з усіх видів забезпечення та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №92 від 04.07.2022 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду головного сержанта 1 аеромобільного взводу 11 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100975Д, визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «старший сержант».
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_3 .
Відтак, з 06.06.2022 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 у військову частину НОМЕР_2 із ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній набув статусу військовослужбовця-особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє по теперішній час.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Однак, 11.09.2022 року близько 12 год. ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді головного сержанта 1 аеромобільного взводу 11 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст.9,11,16,49, 58, 59, 123,124 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п.1,3 ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив місце несення військової служби, а саме територію місця тимчасового зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_1 , який був визначений у АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення військової служби, до 26 вересня 2022 року.
Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 .
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав і пояснив, що дійсно 11.09.2022 року у обідній час, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в умовах введеного в Україні воєнного стану, самовільно залишив місце несення військової служби у районі зосередження підрозділів військової частини, який дислокувався поблизу АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що батько, який є інвалідом ІІ групи, тяжко захворів. Після проведення батькові оперативного втручання, а саме 26.09.2022 року повернувся до місця зосередження військової частини військової частини, але на службі не поновили у зв`язку з розпочатим відносно нього кримінального провадження, щиро кається у вчиненому.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 його винуватість підтверджується дослідженими, в ході судового розгляду доказами.
Показаннями свідка ОСОБА_6 , який проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 , та пояснив, що у вересні 2022 року проходив службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді командира 11 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 та був безпосереднім начальником ОСОБА_3 , який нічого не бажав робити. На початку вересня 2022 року, на прохання ОСОБА_3 , у зв`язку з тяжкою хворобою його батька, дійсно відпускав останнього під свою відповідальність, в не офіційну відпустку строком до п`яти діб, після якої ОСОБА_3 повернувся до місця зосередження військової частини. 11.09.2022 року ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину, на зв`язок не виходив, у в/ч повернувся 26.09.2022 року, але 22.09.2022 року командуванням було прийнято рішення про направлення матеріалів службового розслідування до ВСП.
Повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2022 року на адресу директора ТУ ДБР у м. Миколаїв, керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про кримінальне правопорушення про те, що 11.09.2022 року близько 12 год. в районі зосередження 5 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , під час перевірки особового складу виявлено відсутність головного сержанта 1 аеромобільного взводу 11 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 . До військової частини НОМЕР_1 протягом десяти діб солдат ОСОБА_3 не прибув. На телефоні дзвінки не відповідає, місцезнаходження невідомо. Штатна зброя знаходиться в районі зосередження 11 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.к.п. 80).
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №146 від 07.06.2022 року солдата ОСОБА_3 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_4 під час мобілізації, призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 Десантно-штурмових військ Збройних сил України, зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення (а.к.п.115).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 174 від 03.07.2022 року курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 Десантно-штурмових військ Збройних сил України, солдата ОСОБА_3 направлено для подальшого проходження військової служби в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , з 03.07.2022 року вважається таким, що справи та посаду здав, і вибув до нового місця служби (а.к.п.116).
Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №92 від 04.07.2022 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду головного сержанта 1 аеромобільного взводу 11 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону, ВОС-100975Д , визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк «старший сержант» (а.к.п.117).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №765 від 12.09.2022 року призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 головним сержантом 1 аеромобільного взводу 11 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 87).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №648 від 22.09.2022 року за порушення вимог статей 11,16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що полягає в грубому порушенні військової дисципліни, а саме-самовільне залишення військової частини з 11.09.2022 року по теперішній час без зброї та не виконання службових обов`язків, що могло призвести до підриву бойової готовності в умовах воєнного стану, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану головному сержанту 1 аеромобільного взводу 11 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_3 (а.к.п.100-102).
Відповідно до витягу із наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_6 (по особовому складу) №77-РС від 21.09.2022 року відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата ОСОБА_3 , головного сержанта аеромобільного взводу аеромобільної роти аеромобільного батальйону, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира ІНФОРМАЦІЯ_6 з 21.09.2022 року (а.к.п.121).
Згідно витягу із наказу командира окремої аеромобільної бригади Десантно-штурмових військ Збройних Сил України №294-РС від 22.10.2023 року відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдату ОСОБА_3 , який з 21.09.2022 року перебуває у розпорядженні командира ІНФОРМАЦІЯ_6 , колишньому головному сержанту аеромобільного взводу аеромобільної роти аеромобільного батальйону, призупинено військову службу з 22.06.2023 року (а.к.п.120).
Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .
Наведені вище докази у їх сукупності вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, в період дії воєнного стану, самовільно залишив місце служби, чим вчинив злочин і підлягає відповідальності за ч.5 ст.407 КК України як самовільне залишення місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, при цьому не вбачає обставин, які б обтяжували покарання.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину - тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, а також особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, з 2018 року знаходиться на обліку у наркологічному кабінеті з діагнозом-психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо, має батька, який є інвалідом ІІ групи та тяжко хворіє, що стало підставою самовільного залишення місця служби, виявляє бажання продовжити військову службу, що з урахуванням конкретних обставин справи, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, згідно із досудовою доповіддю органу пробації має середній ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, а також враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, думку сторони обвинувачення, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407КК України необхідно призначити покарання, з урахуванням положень ст. 69 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), у виді арешту, який згідно з положеннями ч.2 ст.60 цього Кодексу військовослужбовці відбувають на гауптвахті.
Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Судом не встановлено підстав для застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання, виходячи з наступного.
Так, відповідно до п. 246 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, яким за вироком суду призначено покарання, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі (крім військовослужбовців, притягнутих до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини або місця служби чи за дезертирство із Збройних Сил України), та ті, яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, можуть бути залишені на військовій службі за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби, на підставі клопотання командира (начальника) військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу, в порядку, визначеному цим Положенням.
Тобто, звільнення осіб від відбування покарання з випробуванням фактично призводить до досягнення мети вчинених кримінальних правопорушень вказаної категорії, а саме остаточне ухилення від несення обов`язків військової служби, та спонукає (сприяє) вчиненню аналогічних злочинів іншими особами, оскільки останні після набрання вироком законної сили, підлягають звільненню з військової служби.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби, під час дій військового стану (збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України) нівелює визначену статтями 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.
Суд переконаний в тому, що застосування до військовослужбовців інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з ухиленням від військової служби в умовах воєнного стану, не сприяє підтриманню належної боєздатності та рівня військової дисципліни Збройних сил України, попередженню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими військовослужбовцями.
Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню до набрання цим вироком законної сили, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
В кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст.ст.369-371, ст.ст.373-376 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців, з відбуванням покарання на гауптвахті.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно засудженого ОСОБА_3 , до набрання цим вироком законної сили, - залишити без змін.
Початок строку відбуття покарання за цим вироком ОСОБА_3 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
На підставі ч.1, ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення (перебування під вартою) з 04 грудня 2023 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день арешту.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для засудженого ОСОБА_3 , який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1