Справа № 297/3013/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.04.2024 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря: ОСОБА_4 ,
учасників судового розгляду: прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 ,
Судом встановлено, що обставини, викладені у клопотанні прокурора знайшли своє підтвердження. Суд встановив, що проведеними під час досудового розслідування слідчими (розшуковими) та процесуальними діями встановити особу, яка вчинила зазначене кримінальне правопорушення, не видалось за можливе, що підтверджується матеріалами досудового розслідування, які не містять відомостей щодо вручення будь-якій особі повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначене вище діяння цієї невстановленої особи кваліфіковано органом досудового розслідування як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. ст. 382 КК України, за визначенням у статті 12 КК України є нетяжким злочином. Суд взяв до уваги те, що відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора. При цьому, взявши до уваги те, що з дня вчинення кримінального правопорушення 18 квітня 2013 року, визначений статтею 49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального нетяжкого злочину закінчився, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допустив порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що при постановленні ухвали суду не було підстав для застосування п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, адже ОСОБА_7 у заяві чітко вказав на особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення, однак орган досудового розслідування упродовж 10 років так і не вжив жодних заходів, щоб встановити істину в кримінальному провадженні, не допитав осіб, на які вказував ОСОБА_7 . Враховуючи вищезазначені обставини, апелянт просить скасувати ухвалу й відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності апелянта адвоката ОСОБА_6 та особи, в інтересах якої подано апеляційну скаргу, - ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги вказані особи повідомлені відповідно до вимог закону; від них не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість їх явки у судове засідання.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення задоволенню не підлягають з таких підстав.
Приписами ч. 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України суд закриває кримінальне провадження у разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно зі ст. 12 КК України передбачене ч. 1 ст. 382 цього Кодексу кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів, оскільки санкцією ч. 1 ст. 382 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.
Відповідно до вимог ст. 49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, становить три роки з дня вчинення кримінального проступку.
При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що перебіг строків давності зупинявся чи переривався.
Разом із тим, обмежень, визначених ч. 5 ст. 49 КК України, у даному кримінальному провадженні немає.
Також із матеріалів кримінального провадження вбачається, що у ході досудового розслідування проводилось досудове слідство, зокрема здійснено низку слідчих дій, а саме: 29.06.2013 року допитаний в якості потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допитано свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , однак достатніх доказів, які би вказували на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення не встановлено, підозра жодній особі не пред`явлена і достатніх даних для пред`явлення підозри немає.
У зв`язку з наведеним, як безпідставні й такі, що не свідчать про незаконність оскаржуваної ухвали та не дають підстав для її скасування, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що при постановленні ухвали у суду не було підстав для застосування п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, адже ОСОБА_7 у заяві чітко вказав на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, однак орган досудового розслідування так і не вжив жодних заходів упродовж 10 років, щоб встановити істину в кримінальному провадженні, не допитав осіб, на які вказував ОСОБА_7 .
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість постановленого у кримінальному провадженні судового рішення (ухвали), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.
Керуючись ст. ст. 12, 49 КК України, ст. ст. 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді