Справа № 305/462/18
Провадження по справі 1-кп/305/22/24

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2024 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали у кримінальному провадженні за № 0000160, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки

АДРЕСА_1 ,

громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, одруженої,

не працює, не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Фабула обвинувачення:

ОСОБА_8 , згідно з рішенням Рахівського районного суду від 17.10.2017 у цивільній справі №305/786/17, яке на той час набрало законної сили 15.11.2017, була зобов`язана усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканкою АДРЕСА_2 , земельною ділянкою, а також не здійснювати будь-яких дій щодо пошкодження, перекриття чи блокування іншим чином полотна під`їзної дороги та привести в попередній стан полотно під`їзної дороги, що веде до земельної ділянки та дворогосподарства, яке належить ОСОБА_6 , розташоване у АДРЕСА_2 . Однак, ОСОБА_8 у порушення вказаного рішення Рахівського районного суду Закарпатської області, діючи умисно, перешкоду у вигляді ями для облаштування колодязя на під`їзній дорозі не усунула, полотно указаної дороги в попередній стан не привела, чим ухилилася, від виконання рішення суду. Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили. Фактичні обставини справи встановлені судом у ході розгляду справи. Допитана в ході судового слідства обвинувачена ОСОБА_8 пояснила суду. З обвинуваченням не згідна категорично. З родиною потерпілої ОСОБА_6 перебуває у неприязних відносинах. 19.12.2016 року одружилася з ОСОБА_9 та з 16.07.2018 року, обрала прізвище ОСОБА_10 . З сусідами - ОСОБА_6 виникають систематичні конфлікти з приводу користування земельною ділянкою, точніше під`їзною дорогою в АДРЕСА_2 . Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2017 року зобов`язано її та ОСОБА_11 , який є її чоловіком, усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 земельною ділянкою, зобов`язавши їх не здійснювати будь-яких дій щодо пошкодження перекриття чи блокування іншим чином полотна під`зної дороги та привести в попередній стан полотно під`їзної дороги, що веде до земельної ділянки та двогоросподарства, яке належить ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 .

У послідуючому рішення судів першої, апеляційної інстанції були скасовані, 14 липня 2023 року Постановою Верховного суду справа № 305/786/17 касаційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а постанову Закарпатського апеляційного суду від 03.05.2022 року залишено без змін. Отже, не існує жодних зобов`язальних рішень судів щодо неї.

Вважає, що у її діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Земельна ділянка по АДРЕСА_3 перебуває у спільному користуванні її чоловіка та ОСОБА_12 без визначення часток.

Під`їзд до вказаної ділянки проходить через земельну ділянку ОСОБА_9 та ОСОБА_13 .

Жодних перешкод особисто не вчиняла, а тому про існування первинного рішення суду знала, однак не виконувала з тих підстав, що жодним чином не повідомлялася про примусове виконання такого. Надто оперативне виконання рішення суд виконавчою службою та реагування прокуратурою свідчить про явне упередження. Резолютивна частина рішення по суті є незрозумілою для виконання, адже рішення суду не містило вимоги про усунення перешкоди шляхом засипання ями для облаштування колодязя на підї`зній дорозі.

Щодо виконання рішення суду про приведення полотна дороги до попереднього стану, то якого саме стану не конкретизовано. На час розгляду цивільної справи в суді (справа № 305/786/17) та фактичних спірних відносин, вона не була зареєстрована та не проживала за адресою АДРЕСА_2 , жодних протиправних дій не вчиняла, а тому не могла бути суб`єктом, а відповідно й стороною у цивільному провадженні. За таких обставин рішення Рахівського районного суду від 17.10.2017 року у справі № 305/786/17 скасовано як незаконне, тому не було і немає потреби виконувати незаконне судове рішення. Пояснює, що у неї не було жодних намірів не виконувати судове рішення. Потерпіла сторона - ОСОБА_6 протягом численних судових процесів, за винятком одного разу, в судові засідання не з`являлася, надала власноруч написану заяву про розгляд справи без її приступності. Просила притягнути ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

Свідок ОСОБА_14 показала суду, потерпіла є її матір`ю, яка дуже хворіє, а тому з`являтися до суду не в змозі. ОСОБА_9 та ОСОБА_15 мали привести дорогу до попереднього стану, тобто загорнути яму. ОСОБА_16 викопав її дідусь ще дуже давно. Окрім колодязя, було заварено вхідні ворота. На час допиту її в суді рішення суду виконано. Свідок ОСОБА_17 показала суду. Як судовий виконавець отримала на виконання рішення суду, зміст виконання якого було зрозумілим, тому за роз`ясненням такого до суду не зверталася. На повторне попередження про добровільне виконання судового рішення ОСОБА_8 не реагувала, тому на неї наклали грошовий штраф. Рішення суду було виконано самими стягувачами. В даний час з роботи звільнена, а тому відсутня інформація щодо подальшого виконання судового рішення. Адвокат ОСОБА_5 в ході судового слідства та в ході судових дебатів ствердив, що відповідно до обставин, викладених в обвинувальному акті, у провину ОСОБА_4 ставиться те, що вона умисно не виконала рішення Рахівського районного суду від 17.10.2017 року у цивільній справі №305/786/17, яке набрало законної сили 15.11.2017 року, яким зобов`язано ОСОБА_8 та ОСОБА_11 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 , мешканкою АДРЕСА_2 земельною ділянкою, зобов`язавши їх не здійснювати будь-яких дій щодо пошкодження, перекриття чи блокування іншим чином полотна під`їзної дороги та привести в попередній стан полотно під`їзної дороги, що веде до земельної ділянки та дворогосподарства, яке належить ОСОБА_6 та розташоване за адресою в АДРЕСА_2 .

Вважає, що обвинувачення й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 382 КК України є необґрунтованими, що, своєю чергою, вказує на наявність підстав для закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України з огляду на таке.

Щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Обвинувальний акт містить твердження про те, що дії ОСОБА_7 умисно не виконала рішення Рахівського районного суду №305/786/17 та не усунула перешкоду у вигляді ями для облаштування колодязя на під`їзній дорозі та не привела дорогу до попереднього стану.

Водночас згідно з вказаним рішенням суду, на ОСОБА_7 покладався обов`язок усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 , мешканкою АДРЕСА_2 земельною ділянкою, зобов`язавши їх не здійснювати будь-яких дій щодо пошкодження, перекриття чи блокування іншим чином полотна під`їзної дороги та привести в попередній стан полотно під`їзної дороги, що веде до земельної ділянки та дворогосподарства, яке належить ОСОБА_6 та розташоване за адресою в АДРЕСА_2 . За таких обставин в обвинувачення ОСОБА_8 ставиться обставини невиконання рішення суду, яке не охоплено мотивувальною частиною рішення суду, оскільки рішення суду у справі № 305/786/17 не містить обов`язку на усунення ями на дорозі.

Крім того, слід зазначити, що рішення суду зобов`язує ОСОБА_8 привести полотно дороги до попереднього стану, однак до стану якого часу, залишається не зрозумілим.

Виходячи з матеріалів справи випливає, що яма колодязя на під`їзній дорозі була збудована попередніми власниками, які у спадщину передали будинок ОСОБА_11 .

За таких обставин, виходячи зі змісту рішення Рахівського районного суду від 17.10.2017 року, мотивувальна частина даного рішення не дає змоги конкретизувати, які саме дії (бездіяльність) зобов`язана була вчинити ОСОБА_7 виконуючи рішення у справі №305/786/17.

За таких обставин досліджені в судовому порядку докази та допитані свідки жодним чином не довели, які саме дії не вчинила ОСОБА_8 на виконання рішення суду та що саме мала вона вчинити на виконання рішення суду.

Окрім того, слід зазначити, що відповідно до обставин справи ОСОБА_18 ( ОСОБА_4 ) не є власником дворогосподарства та прилеглої земельної ділянки по АДРЕСА_3 та не була зареєстрована на час розгляду даного цивільного провадження за вказаною адресою, а отже і не могла здійснювати будь-які дії щодо майна, яке їй не належить та не перебувало у її розпорядженні.

Крім того, постановою апеляційного суду Закарпатської області від 01 липня 2020 року рішення Рахівського районного суду від 17.10.2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_11 та ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Постановою Верховного суду України від 14 липня 2022 року у справі №305/786/17 касаційна скарга ОСОБА_6 залишена без задоволення.

За таких обставин рішення Рахівського районного суду від 17.10.2017 року у справі №305/786/17 скасовано в установленому законом порядку як незаконне та процедура подальшого судового оскарження не призвела до виникнення обов`язку у ОСОБА_7 щодо усунення перешкод користування спірною дорогою. Досліджені судом докази, надані стороною обвинувачення: - протоколом огляду від 22.02.2018 року, слідчим ОСОБА_19 у присутності понятих оглянув під`їзну дорогу до будинку АДРЕСА_4 (де саме, в якому населеному пункті, районі, області, країна - не вказано, де виявлено бетонну доріжку під навісом даху, бетонне кільце розміщене під колодязем, з відображенням на світлинах, при цьому жодної ями у протоколі огляду не відображено;

- подання державного виконавця ОСОБА_17 про порушення кримінальної справи за ст. 382 КК України проти ОСОБА_8 за невиконання рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 20.11.2017 року; - заява стягувачки ОСОБА_6 про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2017 року; - виконавчий лист від 17.10.2017 року, виданий на виконання судового рішення про зобов`язання не здійснювати будь-яких дій щодо, пошкодження, перекриття чи блокування іншим чином полотна підї`зної дороги та привести у попередній стан полотно під`їзної дороги, що веде до земельної ділянки та дворогосподарства, яке належить ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 ; - матеріалами про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 305/786/17 вжито заходи з виконання;

- актами державного виконавця зобов`язано ОСОБА_8 та ОСОБА_11 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 будь-яких дій щодо пошкодження перекриття чи блокування іншим чином полотна під`їздної дороги, що веде до земельної ділянки та дворогосподарства, яке належить ОСОБА_6 у АДРЕСА_2 ;

- у поясненні, наданому ОСОБА_8 , особисто написаному 28.12.2017 року зазначено, що їй погрожують з тичками, обзивають нецензурними словами, крадуть та вибивають вікна, все це роблять особи: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , які є місцевими депутатами;

- за невиконання рішення суду ОСОБА_8 піддано штрафу;

- рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 і зобов`язано ОСОБА_11 та ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 земельною ділянкою зобов`язавши їх здійснювати будь-яких дій щодо пошкодження, перекриття чи блокувати іншим чином полотна під`їзної дороги та привести в попередній стан полотна під`їзної дороги, що веде до земельної ділянки та двогоросподарства, яке належить ОСОБА_6 у АДРЕСА_2 ;

- постановою Закарпатського обласного суду від 03.05.2022 року, рішення суду від 17.10.2017 скасовано;

- постановою від 14.07.2022 року Верховний суд залишив постанову Закарпатського апеляційного суду від 03.05.2022 року без змін. Таким чином, станом на день завершення справи розглядом в суді (305/462/18) рішення національних судів, про зобов`язання вчинити певні дії відсутні. Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили. В ході судового розгляду обвинувачення не знайшло свого підтвердження. Відповідно до ст. 337 КПК України розгляд справи проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Так, Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій України», з уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час проведення виконавчих дій) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа, хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо). Виходячи із формального складу злочину, останній вважається закінченим при невиконанні вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, з моменту закінчення строку, відведеного на виконання відповідного судового акта. Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Диспозиція частини 1 статті 382 КК України передбачає умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання службової особи виконати судове рішення. Ухилення - та сама відмова, яка має завуальоване небажання особи виконати судове рішення, тобто фактично є тією ж відмовою, але яка не здійснюється відкрито. Перешкоджання виконанню судового рішення передбачає протидію особи, наділеної законом певними повноваженнями щодо реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його реалізації. Така протидія може виражатися у прямому невиконанні вимог державних виконавців державної виконавчої служби, погрозі застосувати до певних осіб, у тому числі і службових, насильства, спробі підкупити чи обманути їх з метою недопущення виконання судового рішення. Відповідальність за частиною 1 статті 382 КК України настає у випадку невиконання рішення лише одного органу державної влади - суду. Злочин є закінченим з моменту відмови виконати судове рішення (з початку ухилення від виконання судового рішення) або з моменту перешкоджання його виконанню. Для визначення моменту закінчення цього злочину важливим є встановлення моменту надходження судового рішення до особи, яка повинна його виконувати та/або отримання вимоги державного виконавця про необхідність його виконання і строку виконання судового рішення, який встановлено законом або судом. Але, за умови, що судове рішення не вдалося виконати на підставі Закону України «Про виконавче провадження», який, як раз і покликаний забезпечити умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Суб`єктом злочину може бути лише особа, яка повинна була вчинити дії з виконання судового рішення. При цьому, суб`єктивна сторона цього злочину характеризується лише прямим умислом, тобто, винна особа, вчиняючи дії або бездіяльність прямо переслідує основну мету не виконати рішення суду. При цьому, така особа повинна мати реальну можливість його виконати. З матеріалів виконавчого провадження, досліджених судом в ході слідства, вбачається таке: рішенням Рахівського районного суду від 17.10.2017 року зобов`язано ОСОБА_11 та ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 земельною ділянкою, зобов`язавши їх не здійснювати будь-які дії щодо пошкодження перекриття чи блокування іншим чином полотна під`їзної дороги та привести в попередній стан полотно підз`їзної дороги, що веде до земельної ділянки та двогоросподарства, яке належить ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , а виконавчий лист видано саме на виконання такого рішення суду.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.12.2017 року держвиконвцем Рахівського РВ ДВС ОСОБА_17 відкрито виконавче провадження, яке вручено ОСОБА_8 , 08.12. 2017 року (Т. 2 а.с. 34). При цьому у постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику надано строк для добровільного виконання вказаного рішення 10 робочих днів, згідно з календарем, день отримання - 08.12.2017 року була п`ятниця. Таким чином 10 робочих днів, починалися з 11 грудня 2017 року по 22 грудня 2017 року (за мінусом: 9, 10, 16, 17 грудня, адже це не були робочими днями, а були вихідними). Попри це, державний виконавець ОСОБА_17 18 грудня 2017 року за виїздом на місце проживання складає акт про відсутність боржників за їх місцем проживання. (Т. 2 а.с. 35).

28 грудня 2017 року ОСОБА_17 повторно складає акт про доведення рішення суду ОСОБА_8 про виконання рішення суду, у якому саме порядку (добровільному, примусовому чи іншому у даному акті не вказано). Ознайомлена з актом винятково ОСОБА_8 про іншого боржника - ОСОБА_25 не вказано. При цьому державний виконавець не роз`яснила, яким чином, які саме дії з виконання рішення суду повинна вчинити саме ОСОБА_8 , суд звертає увагу на надмірну оперативність державного виконавця при виконанні рішення суду, при цьому ніхто з учасників виконавчого провадження не звертався в суд за можливим роз`ясненням рішення суду. Такі висловлювання у рішенні суду: як зобов`язати боржників не здійснювати будь-яких дій щодо пошкодження, перекриття чи блокування іншим чином полотна під`їзної дороги та приведення в попередній стан полотно під`їзної дороги, потребували на думку суду конкретизації, щоб зрозумілим було боржникам, що саме і яким чином вони повинні були добровільно виконувати рішення суду.

Вимога виконавця від 04.01.2018 року свідчить, що протягом 10 робочих днів з дня отримання такої, слід було виконати рішення суду. Отримавши вимогу виконавця 11.01.2018 року ОСОБА_15 мала виконати таку 31.01.2018 року (мінус вихідні дні 12, 13, 14, 19, 20, 21, 26, 27, 28 - вказані дні були вихідними) (Т. 2 а.с. 39).

Попри це, 19 січня 2018 року державний виконавець ОСОБА_17 постановою за невиконання виконавчого листа № 305/786/17 від 20.11.2017 року піддає штрафу ОСОБА_8 в сумі 1 700 грн, вказана дія зроблена передчасно, оскільки термін добровільного виконання рішення суду закінчувався 31.01.2018 року. З пояснення ОСОБА_6 слідує, що ОСОБА_10 та ОСОБА_18 закривши ворота перешкоджають їй доступу до ями, яка викопана на половині дороги. Наведене у її поясненні суперечить змісту виконавчого листа. (Т. 2 а.с. 43).

З пояснення ОСОБА_14 вбачається, теж саме.

Вимога виконавця від 06.02.2018 року про добровільне виконання рішення стосувалася виключно боржника ОСОБА_11 (Т.2 а.с. 48), однак постанова про накладення штрафу стосується ОСОБА_8 , а повторна вимога виконавця про добровільне виконання рішення стосовно ОСОБА_8 відсутня взагалі.

Довідка видана виконкомом В.Водянської сільської ради № 659 від 22.02.2018 року підписана особою, посада якої невідома, а тому судом до уваги не береться (Т.2 а.с. 54).

ОСОБА_9 уклав шлюб з ОСОБА_15 , 19.12.2016 року, а обвинувачена набула з цієї дати прізвище ОСОБА_4 (Т. 2 а.с. 55).

Самі по собі зазначені судом матеріали виконавчого провадження не свідчать про умисне невиконання обвинуваченою ОСОБА_8 або направлених на ухилення від виконання чи перешкоджання виконання судового рішення, оскільки в ході судового слідства ОСОБА_8 пояснила, що рішення суду мало стосуватися також іншої особи - Піцур, яка взагалі не була залучена до участі у справі, умислу на невиконання рішення суду в неї не було.

Виконання судового рішення, передбаченого статтею 382 КК України, є злочином із преюдицією, під яким розуміють таке посягання, кримінальна відповідальність, за які настає за умови попереднього притягнення цієї ж особи до юридичної відповідальності іншого виду (наприклад, цивільно-господарської, адміністративної, дисциплінарної).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не виконано всіх необхідних дій для примусового виконання рішення суду, не попереджено ОСОБА_26 про кримінальну відповідальність за статтею 382 КК України, не вжито достатніх заходів щодо притягнення до відповідальності особи за невиконання рішення суду, відповідно до вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим не може наступати кримінальна відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Також, з огляду на вищезазначене, стверджувати, що ОСОБА_8 була зобов`язана виконати певні дії та навмисно ухилялась від їх виконання, не можна, такі твердження є тільки припущенням, як встановлено вище судом, оскільки відсутні докази того, що обвинувачена навмисно ухилялась чи перешкоджала виконанню рішення суду, на думку суду, ОСОБА_8 , не могла виконати рішення суду одноособово, враховуючи що згідно рішення суду зобов`язано вчинити певні дії одразу двох осіб, а також зважаючи на те, що ОСОБА_9 є особою з інвалідністю третьої групи.

Суд, аналізуючи пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення та його доведеність наданими суду доказами, зазначає, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України характеризується прямим умислом, тобто винний, якому необхідно виконувати судове рішення, усвідомлює характер своїх обов`язків, але не виконує цього рішення за наявності можливості виконати його або перешкоджає такому виконанню. При цьому мотиви злочину можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають.

Отже, суд приходить до переконливого висновку, про відсутність належних та допустимих доказів того, що у ОСОБА_8 був умисел на вчинення дій (бездіяльності), направлених на ухилення або протидію (перешкоджання) виконання судового рішення та, відповідно, законних вимог державного виконавця. Стороною обвинувачення не надано жодного допустимого доказу в підтвердження того, що ОСОБА_8 умисно не виконувала рішення суду та мала реальну можливість виконати судове рішення.

Крім того, стороною обвинувачення не надано доказів, що ОСОБА_8 діяла умисно, в своїх особистих інтересах, демонструючи явну неповагу до суду.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було. Оцінка доказів судом з приводу належності та допустимості. Насамперед суд звертає увагу на те, що фабула обвинувачення викладена не у відповідності до рішення суду та виконавчого листа: зокрема ОСОБА_8 у порушення рішення Рахівського районного суду, діючи умисно, перешкоду у вигляді ями для облаштування колодязя на під`їзній дорозі не усунула, полотно указаної дороги в попередній стан (який саме попередній стан?) не привела. Наведене в обвинуваченні формулювання відрізняється від прийнятого судом рішення від 17.10.2017 року, в якому не йдеться про яму. Суд звертає увагу на те, що прокурором в ході усього судового процесу не було надано постанов про призначення прокурора чи прокурорів у даному провадженні, відсутня також і постанова про визначення слідчих. Без вказаних доказів, суд позбавлений можливості оцінити законність проведення слідчих дій. Органом досудового розслідування, окрім протоколу огляду, не надано жодного іншого доказу: це протокол слідчого експерименту, відтворення обстановки тощо. Таким чином матеріалами виконавчого провадження зокрема: акти державного виконавця від 18.12.20217 року, 28.12.2017 року, вимога виконавця від 04.01.2018 року, постанова про накладення штрафу від 19.01.2018 року, акт державного виконавця від 25.01.2018 року, вимога виконавця від 06.02.2018 року, акт державного виконавця від 08.02.2018 року, постанова про накладення штрафу від 08.02.2018 року, довідка № 659 від 22.02.2018 року, суд визнає неналежними та недопустимими доказами з підстав наведених судом. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 01 липня 2020 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_27 , а рішення Рахівського районного суду від 17.05.2017 року, скасовано, а у позові ОСОБА_6 відмовлено. Постановою Верховного Суду від 14.07.2022 року постанову Закарпатського апеляційного суду від 03.05.2022 року залишено без змін. Обвинувальний акт фактично не містить чіткого формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 382 КК України, а містить лише викладення епізодичних дій, упустивши той факт, що рішенням суду було зобов`язано двох осіб: ОСОБА_9 та ОСОБА_15 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Крім того, сумнів у доведеності обвинувачення викликає також та обставина, що у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, предявленого в обвинувачення ОСОБА_15 органом досудового розслідування не вказано коли саме ОСОБА_15 вчинила дії спрямовані на невиконання рішення суду із зазначенням місця, способу вчинення кримінального правопорушення, а відповідно до викладення фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті, не наведено жодних конкретних дій, які вчинила ОСОБА_28 . Кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_29 справа № 305/461/18 закрита судом. Суд, звертає увагу на різне правове посилання органу досудового розслідування при наведенні обставин викладення обвинувачення: ухилення від виконання рішення суду та правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, що по своїй суті є різним. Суд враховуючи те, що відповідно до частини 2 статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Отже, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Відповідно до частини 3 статті 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про те, що винуватості ОСОБА_8 в обсязі висунутого їй обвинувачення не було здобуто, недоведеним є наявність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення - умисного невиконання рішення суду, що набрало законної сили, а саме кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 умисно не виконала судове рішення стороною обвинувачення суду не надано та в обсязі пред`явлених доказів такі докази відсутні. Згідно з положення частини 7 статті 284 КПК України - якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої статті 284 КПК України виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок. Однією із таких обставин, яка передбачена пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України - виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувачена ОСОБА_8 на закриття кримінального правопорушення з підстав ст. 49 КК України заперечила, оскільки по даному провадженню, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не передбачено. Аналіз наведених обставин дозволяє суду зробити висновок про те, що органом досудового розслідування та прокурором у суді не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність визнання невинуватою ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і її слід виправдати у зв`язку з недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення та ухвалити виправдувальний вирок. Запобіжний захід обвинуваченій не обирався. Арешт на майно по кримінальному провадженню не накладався. Речові докази та процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов потерпіла ОСОБА_6 не заявляла. Керуючись ст.ст. 373-376, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_7 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України та виправдати її на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160 від 20.02.2018 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, закрити.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Суддя: ОСОБА_1