Справа № 203/2382/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга, подана в порядку ст.303 КПК України, в якій зазначено, що 27.03.2024 року до ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, засобами поштового зв`язку була направлена заява від 13.03.2024 року про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.162, ч.2 ст.372 КК України співробітниками правоохоронних органів. Посилаючись на те, що листом слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, від 02.04.2024 року було відмовлено у внесенні відомостей за заявою до ЄРДР та не виконано вимоги ст.214 КПК України, скаржник просив визнати протиправною бездіяльність слідчого та зобов`язати останнього внести до ЄРДР відомості за заявою від 13.03.2024 року.

В призначене судове засідання скаржник не з`явився. В наданій клопотанні адвокат ОСОБА_3 просив здійснювати розгляд скарги за відсутності скаржника та його представника.

Слідчий в призначене судове засідання також не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Враховуючи клопотання представника скаржника та положення ст.26 КПК України, а також, що відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України неявка слідчого не перешкоджає розгляду скарги, з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд останньої по суті за відсутності сторони скаржника та слідчого.

Перевіривши викладені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 5 ст.214 КПК України передбачено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 30.09.2021 року по справі №556/450/18, провадження №51-4229км20, вказав, що: «…слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».

В постанові від 16.05.2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) Верховний Суд наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».

Аналіз вищезазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28.05.1985 року, п.57, Series A, №93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи та за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Під час розгляду скарги встановлено, що 13.03.2024 року до ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 в порядку ст.214 КПК України було подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.162, ч.2 ст.372 КК України працівниками правоохоронних органів.

Листом слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, від 02.04.2024 року заявнику було відмовлено у внесенні відомостей за заявою до ЄРДР за відсутності достатніх та об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопоруешнь.

Відповідно до ч.1 ст.162 КК України встановлено кримінальну відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян, а частиною 2 за ті самі дії, вчинені службовою особою або із застосуванням насильства чи з погрозою його застосування.

Згідно ч.1 ст.372 КК України передбаченому кримінальну відповідальність за притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності слідчим, прокурором чи іншою уповноваженою на те законом особою, а частиною 2 за те саме діяння, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, а також поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення або іншою фальсифіка-цією.

З заяви ОСОБА_4 від 13.03.2024 року вбачається, що в останній він посилався на незаконне проведення обшуків в рамках кримінального провадження №0000530, дозвіл на проведення яких надавався слідчому та працівникам Національної поліції України , визначеним за дорученням слідчого, а фактично були проведені прокурорами.

В цій частині слідчий суддя враховує, що згідно доводів заяви обшуки в рамках вказаного вище кримінального провадження було проведено на підставі ухвал слідчого судді, тобто з підстав, передбачених ст.ст.13,233,234 КПК України.

Положення ст.235 КПК України не містять вимог до ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку в частині обов`язкового зазначення осіб, яким надано такий дозвіл, а ч.1 ст.236 КПК України передбачено, що ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором.

Таким чином, доводи заяви в цій частині щодо незаконного проведення обшуків прокурорами, є безпідставними та не свідчать про наявність в діях працівників правоохоронних органів ознак будь-якого складу кримінального правопорушення.

Поряд з цим, слідчий суддя враховує, що в заяві від 13.03.2024 року ОСОБА_4 також наводились відомості щодо штучного створення доказів (підкидання речових доказів), а саме: проникнення співробітників поліції до гаражу до початку проведення обшуку та його відеофіксації, підкидання речей у приміщенні, що вказує на можливе вчинення дій, що підпадають під ознаки кримінально-караного діяння, передбаченого КК України, перевірка чого та надання належної правової оцінки можливі лише в рамках кримінального провадження.

За вказаних обставин, оскільки у відповідності до вимог ст.214 КПК України відомості за заявою в цій частині до ЄРДР внесено не було, слідчий суддя приходить до висновку про обгрунтованість скарги та необхідність її задоволення.

Поряд з цим, слід відмовити у задоволенні скарги про визнання бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР протиправною, оскільки вказана вимога не узгоджується із приписами ст.307 КПК України, частиною 2 якої визначено виключний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути постановлені за результатами розгляду скарги в порядку ст.303 КПК України та якими можу бути: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмова у задоволенні скарги.

Також слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 07.12.2006 року), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28.05.1985 року, п.57, Series A, №93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 року №298, затверджене Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, яке визначає порядок формування та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також надання відомостей з нього.

Відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність вносяться виключно реєстратором заяви про кримінальне правопорушення, що чітко передбачено вимогами п.5 ч.5 ст.214 КПК України і Положення №298.

З огляду на це не підлягають задоволенню вимоги скаржника про зобов`язання внести відомості до ЄРДР за переліченими в заяві статтями КК України та відносно конкретних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.214,303,307,369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі), Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтаві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_4 від 13 березня 2024 року, з наданням заявнику витягу з ЄРДР.

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1