Справа №: 398/1585/24
провадження №: 1-кс/398/853/24
УХВАЛА

Іменем України

"22" квітня 2024 р. м. Олександрія

Слідчий суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 , про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000288 від 20.02.2024 року за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.289 КК України,

В с т а н о в и в:

22.04.2024 року до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 , про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000288 від 20.02.2024 року за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.289 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що у провадженні СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали вищезазначеного кримінального провадження. Так, 20.04.2024 року о 16 годині 04 хвилини ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України (вимагання, тобто вимога передачі чужого майна, вчиненого з погрозою насильства над потерпілим, з погрозою пошкодженням майна, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану) та ч.2 ст.289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднані з погрозою насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого).

Слідчий вказує, що санкції статей КК України, які інкримінуються підозрюваному передбачають конфіскацію майна, а обставини кримінального правопорушення та здобуті під час досудового розслідування докази, вказують на те, що на даний час в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження може негативно вплинути на забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

Так, ухвалою слідчого судді від 20.04.2024 року, стосовно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, що не передбачає перебування на волі в даний період часу, проте це не позбавляє можливості підозрюваного вчинити будь-які дії стосовно свого майна по приховуванню, відчуженню, для укриття майна від подальшої конфіскації.

Просить накласти арешт, шляхом заборони відчуження, на майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Слідчий у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд клопотання без її участі (а.с.57).

Згідно ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Отже, з метою забезпечення арешту майна, а саме запобігання будь-яким можливостям його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 не повідомлялися про розгляд клопотання, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Слідчий суддя, відповідно ч.4 ст.107 ч.ч.1, 2 ст.172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності вказаних осіб, без фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, приходжу до висновку, що таке підлягає задоволенню, з огляду на нижченаведене.

У відповідності до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.

Частиною 1 ст.170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Виходячи з положень ч.10 ст.170 КПК України, арешт може буди накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Клопотання слідчого про арешт майна відповідає вимогам встановленим ст.170, 171 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості №0000288 щодо скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК України (20.02.2024 року) та ч.4 ст.189 КК України (06.03.2024 року).

20.04.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України - вимагання, тобто вимога передачі чужого майна, вчиненого з погрозою насильства над потерпілим, з погрозою пошкодженням майна, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, та ч.2 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднані з погрозою насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Санкція ч.2 ст.289 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Санкція ч.4 ст.189 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, з конфіскацією майна.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта фізичної особи ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останньому на праві приватної власності належить 1/3 частка квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36268262).

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Отже, майно з приводу якого подане клопотання, відповідає критеріям визначеним у ст. 170 КПК України щодо визначення мети арешту.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що застосування до ухвал слідчого судді про накладення арешту положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду. Отже, розглядаючи подане клопотання та наводячи доводи та мотиви ухвалення даного судового рішення, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, врахувавши правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, необхідність запобігання можливості приховування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_5 , з метою забезпечення можливої конфіскації такого за вироком суду, приходжу до висновку, що клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.40, 131, 132, 170, 172, 173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

П о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 , про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000288 від 20.02.2024 року за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.289 КК України задовольнити.

Накласти арешт із позбавленням права на відчуження майна, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а самена 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36268262).

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору, а також підозрюваному. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали надіслати її копію їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1