Справа № 282/376/24
Провадження № 1-кп/282/101/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року селище Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Любар кримінальне провадження №0000165 від 12.11.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2023 року близько 00 год. 05 хв., ОСОБА_4 будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебував на території АЗС «SHELL», що в АДРЕСА_2 , де в ході суперечки із ОСОБА_8 , яка виникла на ґрунті особистих, раптово виниклих неприязних відносин, не маючи на меті вирішити конфлікт мирним шляхом, діючи протиправно, недбало, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а саме: смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс останньому один удар ліктем лівої руки, в ділянку голови з права. Від нанесеного удару ОСОБА_8 не втримавшись на ногах, втратив рівновагу і впав з висоти власного зросту, вдарившись при цьому, потиличною ділянкою голови об асфальтобетонне покриття.

Внаслідок падіння потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця лоба дещо ліворуч, крововиливу в м`які тканини голови, крововиливи під тверду та м`яку мозкові оболонки, множинні лінійні переломи кісток склепіння та основи черепа, які в сукупності своїй складають відкриту черепно-мозкову травму та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя в момент їх спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті та у своєму клінічному перебігу призвели до смерті останнього 20.11.2023.

При розгляді справи в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнав повністю та дав суду відповідні пояснення по справі, повністю підтвердивши вказані вище обставини. Зокрема пояснив, що 12.11.2023 року близько 00 год. він перебував на території АЗС «Шел», що в с.Старий Любар, де зустрів потерпілого ОСОБА_8 , якому наніс один удар ліктем лівої руки в ділянку обличчя. Що передувало вказаному вчинку, він не пам`ятає, оскільки тоді перебував в стані алкогольного сп`яніння. До цього з останнім конфліктних ситуацій у нього не було. Після вказаних подій, йому було відомо, що ОСОБА_8 перебуває в лікарні у важкому стані, а через декілька днів він дізнався, що потерпілий помер. Особисто, з батьками ОСОБА_8 , які визнані потерпілими по справі, він не спілкувався, оскільки йому соромно дивитися їм у очі, через свій вчинок, проте ним було опубліковано в місцевій газеті публічне вибачення за його вчинок. Обвинувачений також вказав, що у вчиненому щиро розкаюється, він не хотів, щоб настали такі наслідки. Просив суд суворо його не карати та не позбавляти волі, надавши шанс на виправлення. Щодо цивільних позовів потерпілих вказав, що матеріальна шкода ним відшкодована шляхом переказу грошових коштів в сумі 51560 грн. на користь потерпілих через відділення Укрпошти. Щодо позовних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, визнає їх частково на суму 200000 грн., тобто по 100000 грн. кожному з потерпілих.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив вищевказані обставини та вказав, що компенсація за заподіяну моральну шкоду обвинуваченим йому не відшкодована, будь-яких грошових переказів від обвинуваченого ОСОБА_4 він не отримував. Просив суд призначити ОСОБА_4 покарання у відповідності до закону у максимальному розмірі, а заявлений ним цивільний позов задовольнити в повному об`ємі.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила вищевказані обставини та вказала, що заподіяна матеріальна шкода та компенсація за заподіяну моральну шкоду обвинуваченим їй не відшкодована, будь-яких грошових переказів від обвинуваченого ОСОБА_4 вона не отримувала. Просила суд призначити ОСОБА_4 покарання у відповідності до закону у максимальному розмірі, а заявлений нею цивільний позов задовольнити в повному об`ємі.

Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ст.349 КПК України показами обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, і вважає доведеним пред`явлене обвинувачення, а тому, суд при дослідженні доказів обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та вивченням документів, які характеризують особу обвинуваченого та щодо речових доказів.

При цьому суд, з`ясував правильність розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду, зміст цих обставин, з`ясував, чи немає сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив учасникам розгляду, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Проаналізувавши всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, які є належними та допустимими, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Таким чином, своїми необережними діями, які виразилися у вбивстві вчиненому через необережність, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України.

Прокурор просив визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Потерпілі та їх представник ОСОБА_7 , просили визнати винним обвинуваченого у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Свою позицію обґрунтовували тим, що злочин вчинений ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого загинула людина, яка просто знаходилася на вулиці; ініціатором конфлікту був обвинувачений; він не надав допомоги після вчиненого, а навпаки залишив місце події; вчинений злочин становить підвищену суспільну небезпечність та поніс за собою непоправні наслідки у вигляді смерті ні в чому невинної людини. Вони не вірять в те, що в обвинуваченому відбулась позитивна перебудова його свідомості, що він втратив суспільну небезпечність та, що він реально здатен на виправлення в найближчі роки.

ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили суд призначити обвинуваченому покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.119 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків, або призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією вказаної норми закону.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Висновок зроблений в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства» заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його помірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

Відтак, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка згідно ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставиною, яка згідно ст.67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є не тяжким злочином, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, одружений, на утриманні дітей не має, офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілих та їх представника, які просили призначити обвинуваченому найвищу міру покарання, так як внаслідок вчиненого злочину настали непоправні наслідки у вигляді смерті людини, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі, оскільки підстав для застосування ст.75 КК України за вищенаведених обставин суд не вбачає.

Суд також враховує, що вказаний злочин обвинуваченим було вчинено при наявності обтяжуючих покарання обставин та позбавлено життя іншої людини, що є найвищою цінністю. При цьому пом`якшуючі обставини щодо визначення покарання, не можуть свідчити та надавати суду підстави для призначення покарання в межах нижньої санкції відповідної статті.

Також, суд визначаючи саме такий вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує те, що воно відповідатиме наслідкам вчинення кримінального правопорушення і наслідкам які призвели до смерті людини внаслідок даного злочину та не становитиме особистий надмірний тягар для особи, оскільки згідно правових позицій Європейського суду з прав людини, які викладені у справах "Бакланов проти росії" (рішення від 09.06.2005 року та в справі "Фрізен проти росії" (рішення від 24.03.2005 року) досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним. У справі "Ізмайлов проти росії" (п.38 рішення від 16.01.2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".

Крім того, суд враховує, що об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, є життя та здоров`я особи.

Статтею 3 Конституції України, визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, яке ніхто не може порушувати, а ст.27 Конституції України визначено, що кожна людина має невід`ємне право на життя, тобто ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Тому злочини проти особи становлять найбільшу суспільну небезпеку та потребують призначення покарання, яке б забезпечувало виправлення особи та попередження скоєння аналогічних протиправних діянь.

Отже, як уже зазначалось вище та беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який одружений, офіційно не працює, по місцю проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, раніше не судимий, однак неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вичнення правопорушень вчинених в стані алкогольного сп`яніння, після вчинення яких належних висновків для себе не зробив, а також приймаючи до уваги думку потерпілих, які просили застосувати до обвинуваченого максимальну міру покарання та мають до нього матеріальні претензії у виді заявлених цивільних позовів, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе і досягне мети при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.119 КК України.

Під час кримінального провадження потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , заявлено цивільні позови до ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 51560,00 грн. та моральної шкоди в сумі по 800000 грн. 00 коп. кожному.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 1 ЦПК України вказує, що Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, якщо не доведе, що шкоду завдано не з її вини.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди на суму 51560,00 грн., суд вважає, що на підставі частини 1 ст.1166 та ст.1201 ЦК України, в цій частині її позов підлягає до задоволення повністю, оскільки він підтверджується наявними у справі доказами та повністю визнається обвинуваченим.

Вирішуючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що внаслідок злочину, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 , потерпілим ОСОБА_6 , та ОСОБА_6 , була спричинена моральна шкода, яка полягає в поєднанні душевного болю, смутку, безпорадності та раптово виникаючого гніву і розпачу, пов`язаних із втратою сина, та призвело до сильного стресу, емоційного напруження, погіршення самопочуття і психологічного стану, у зв`язку з чим порушений звичайний уклад їх життя.

Такі обставини свідчать про завдання потерпілим моральної шкоди в розумінні положень ст.23 ЦК України та згідно з вказаною нормою матеріального права і ст.1168 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню в грошовому еквіваленті з обвинуваченого.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивачів і може мати тільки умовний вираз, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнали потерпілі, втративши сина, їх тривалість, а також обставини, за яких відбулась подія внаслідок якої їх сину було завдано тілесних ушкоджень в результаті яких він помер.

Враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на особливості й конкретні обставини справи, суд вважає, що еквівалентною завданим моральним й душевним стражданням потерпілих буде задоволення частково заявлених ними позовних вимог до відшкодування суми, що складають по 300000 грн. 00 коп. кожному.

Щодо запобіжного заходу.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Суд встановив, що ухвалою слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області від 02.02.2024 у справі №282/1422/23 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю на строк досудового розслідування, а саме: до 12 березня 2024 року включно.

Під час судового розгляду клопотань про продовження чи зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 до суду не надходило.

У судових дебатах прокурор просив до набрання вироком законної сили не застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід.

Протягом судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 демонстрував належну процесуальну поведінку, має сталі соціальні та родинні зв`язки, постійне місце проживання. З огляду на це, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначити йому узгоджене покарання у виді 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не має.

Строк покарання обвинуваченому обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 28.11.2014 Любарським РС УДМС в Житомирській області на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди та про стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 28.11.2014 Любарським РС УДМС в Житомирській області на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 матеріальну шкоду в сумі 51560 (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок та компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Речовими доказами по справі, після набрання вироком суду законної сили, розпорядитися наступним чином:

- DVD-R диск з записом подій, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000165 від 12.11.2023 у Чуднівській окружній прокуратурі, залишити в матеріалах вказаного кримінального провадження;

- медичну карту стаціонарного хворого №4418 на ім`я ОСОБА_8 , яка зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000165 від 12.11.2023 у Чуднівській окружній прокуратурі, залишити в матеріалах вказаного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1