Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/3963/18
Провадження №1-кп/279/89/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю :

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6

заявника ОСОБА_7

представника заявника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Коростень Житомирської області кримінальне провадження №0000367 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Коростень Житомирської області, громадянин України, українець, з повною середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимий, однак 20.09.2016 засудженому Апеляційним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі та звільненому від покарання на підставі Закону України «Про амністію»,

за ст. 118 КК України

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_9 ставиться у вину те, що з початку лютого місяця 2018 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 склались довготривалі неприязні відносини, з приводу заподіяння 04.02.2018 останнім тілесних ушкоджень ОСОБА_10

03 березня 2018 року, близько 18 години, ОСОБА_9 разом із своїм знайомим ОСОБА_11 прибули до кафе «Імперія», що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . В приміщенні кафе, сидячи вдвох за столом вживали їжу та алкоголь-горілку. До їх компанії приєднався ОСОБА_12 та вони втрьох спілкувались на різні теми.

Цього ж дня, о 18 год. 45хв. до приміщення вищеназваного кафе прибув ОСОБА_10 зі своїми знайомими: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Зайшовши в кафе, ОСОБА_10 побачив ОСОБА_9 та разом з товаришами наблизився до столу, за яким він сидів і звернувся до ОСОБА_9 з пропозицією "побалакати" з приводу їх взаємовідносин.

ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неправильно оцінюючи дії ОСОБА_10 , помилково припускаючи, що існує реальна загроза суспільно небезпечного посягання на його життя та здоров`я, хоча обстановка яка склалась явно не давала підстав для самозахисту, перевищуючи межі необхідної оборони, діючи в обстановці уявної оборони, взяв до рук невстановлену слідством вогнепальну зброю, яку незаконно носив при собі для самозахисту, та здійснив з близької відстані 1м. постріл мисливським холостим патроном у місце розташування життєво-важливих органів ОСОБА_10 , а саме у ділянку черевної порожнини і таким чином умисно його вбив при перевищенні меж необхідної оборони.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок проникаючого вогнепального поранення живота з ушкодженням органів живота та ускладнилась великою внутрішньою та зовнішньою крововтратою.

Під час умисного вбивства ОСОБА_10 , при перевищенні меж необхідної оборони, ОСОБА_9 спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: дефекту тканини шкіри розміром 6x5см. у верхній частині живота по перпендикуляру справа на 4см. від середньої лінії та доверху і вправо на 6см. від пупкового кільця, неправильної овальної форми, та 3 дефектів у ділянці малого сальника розміром 1x0,5см., які розташовані кучно і формують більш великий дефект розміром 6x5см. овальної форми, весь масив обох сальників та брижів тонкої кишки з множинними крововиливами, просякненні кров`ю та пухкими червоними згортками, місцями з наявністю тонких дрібних розривів тканин тонкого кишечнику, які утворились внаслідок дії факторів пострілу з вогнепальної зброї, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Дії ОСОБА_9 відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000367 від 03.03.2018 як умисне вбивство ОСОБА_10 при перевищенні меж необхідної оборони, за ст. 118 КК України.

Вперше судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження було розпочато Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 05 вересня 2018 року . 20 січня 2020 року постановлено ухвалу, якою вказане кримінальне провадження закрито у зв"язку зі смертю ОСОБА_9 , який помер у червні 2020 року в Малинському районі Житомирської області , причина смерті - напад з використанням ручної вогнепальної зброї з метою вбивства.

Мати ОСОБА_9 - ОСОБА_7 звернулася до Житомирського апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Коростенського міськрайонного суду (т.2 а.19-21), в якій просила поновити строк для подачі апеляційної скарги та скасувати вказану ухвалу суду. Оскільки в Житомирському апеляційному суді було неможливо утворити склад суду в судовій палаті з розгляду кримінальних справ, то за поданням в. о. голови суду ОСОБА_15 (т.2а.38) вказане кримінальне провадження направлено до Верховного Суду України.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду України від 20 лютого 2020 року матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 направлені до Вінницького апеляційного суду для розгляду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 травня 2020 року (т.2а.82) клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено, відкрито апеляційне провадження. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено, ухвалу Коростенського міськрайонного суду про закриття кримінального провадження скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції (т.2а.103).

Стороною захисту зроблено заяву про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки стороною обвинувачення не представлено належних , допустимих та достатніх доказів, які доводять його вину, тому його має бути виправдано.

На доведення вини обвинуваченого ОСОБА_9 стороною обвинувачення були надані матеріали кримінального провадження №0000367 (том 1) , показання свідків . Дослідивши в судовому засіданні вказані докази, суд встановив наступне.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні ствердила, що в кафе "Імперія", де вона є власником була стрілянина. Вона в цей період перебувала у своєму кабінеті. В сусідньому залі проводився ремонт, чути звуки болгарки та сверління. Вона вийшла зі свого кабінету через хвилин 10 після , після того як почула крик бармена. Вхідні двері стукнули і хтось тікав із кафе. Ці події відбувалися років 5 назад, а тому всіх деталей вона не пам"ятає.

Свідок ОСОБА_17 ствердила, що на той час вона працювала в кафе "Імперія". На дивані кафе сидів ОСОБА_9 і ОСОБА_18 . А потім прийшов ОСОБА_19 з хлопцями, в руках тримав пістолет. Вона почула постріли і заховалася за бар-стойкою. Хто викликав поліцію не пам"ятає, бо дуже злякалася. В стіні залишилася дирка від пострілу в тому місці, де сидів ОСОБА_9 Всіх інших деталей не пам"ятає.

Свідок ОСОБА_20 ствердив суду, що він працює старшим слідчим СУ ОСОБА_21 приводу вказаних подій пам"ятає, що спочатку дії ОСОБА_9 кваліфікувалися за ст.115 КК України, а згодом перекваліфікували на ст.118 КК України, за якою ОСОБА_9 визнавав себе винним. Підозра йому вручалась в приміщенні лікарні , був присутній адвокат ОСОБА_22 . Історію хвороби він забрав з лікарні, а куди вона поділась він не знає, за що притягнений до відповідальності у виді попередження.

З показів свідка ОСОБА_22 видно, що він працював адвокатом в той час, відповідно до доручення Центру прибув до районної лікарні, зайшов до палати, начальник слідчого відділення ОСОБА_23 зачитав протокол затримання, роз"яснив ОСОБА_9 права та обов"язки , оголосив підозру. Всі ці події тривали хвилин 20-30.

Свідок ОСОБА_23 ствердив у судовому засіданні, що на той час він працював начальником СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, вручав підозру ОСОБА_9 , стверджує, що там був захисник, про всі інші деталі добре не пам"ятає, оскільки пройшов тривалий час.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 дав суду показання про те, що в неділю він прийшов на чергування зранку. ОСОБА_9 уже перебував у реанімації, протягом дня йому ставало гірше , в післяобідній час стан його був тяжкий, але він був у свідомості , він викликав хірургів, які після огляду запідозрили, що у нього пробитий шлунок. Його забрали на обстеження , а потім в операційну, він проводив анестезію під час операції, лікував ОСОБА_9 до наступного ранку. Біля приміщення реанімації були присутні працівники поліції. ОСОБА_9 постійно перебував у лежачому стані (під крапельницями) .

Свідок ОСОБА_25 дав суду покази про те, що пам"ятає хворого ОСОБА_9 , він був при свідомості, його охороняли працівники поліції, мав пошкодження шлунку, викликали спеціаліста із Житомира, проводили операційне втручання. Він видужав і вийшов з лікарні.

Стороною захисту заявлено про недопустимість вказаних доказів, виходячи з наступного: відомості про вказані події були внесені до ЄРДР 03 березня 2018 року о 23год 35 хв. слідчим Коростенського відділу поліції ОСОБА_26 (т. 3а.161), а слідчі дії проводились слідчим СУ ОСОБА_20 ще 03 березня 2018 , не було визначено групи прокурорів та групи слідчих; протоколи складені начальником слідчого відділення ОСОБА_27 без участі захисника, підозра ОСОБА_28 за п.7ч.2ст.115 КК України вручалась в той час коли , він перебував у вкрай тяжкому стані; захисник ОСОБА_22 вступив у справу без доручення та без ордера адвоката. (доручення видано пізніше ) Крім того, на думку сторони захисту , слідчі експерименти проведені неналежно, оскільки записи декілька раз переривались, фактично проводились допити свідків, а не слідчі експерименти.

Згідно вимог ст. 92 КПК України обов"язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів - на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1ст.94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час дослідження доказів які подані прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення , та які подані стороною захисту на підтвердження невинуватості ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого злочину, судом встановлено наступне.

03 березня 2018 року о 23:35 слідчим ОСОБА_26 внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.115 КК України(т.3а.161) .

В цей же день 03 березня 2018 року начальником СВ Коростенського ВП ОСОБА_29 винесено постанову про прийняття кримінального провадження №60000367 від 03.03.2018 до свого провадження і приступити до проведення досудового розслідування(т.3а.169) .

04 березня 2018 року першим заступником керівника Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_30 було визначено групу процесуальних прокурорів. В цей же день винесено постанову начальником СУ ГУНП в Житомирській області про доручення проведення досудового розслідування групі слідчих. 05 березня 2018 року ст.слідчим СУ ОСОБА_20 винесено постанову про прийняття кримінального провадження до свого провадження.

Проте, як видно із матеріалів кримінального провадження (т.1 а.1) ст. слідчий ОСОБА_20 03.03.2018 в період часу з 21год 45 хв. по 03.30 04.03.2018 провів огляд місця події (тобто не будучи повноважним слідчим).

04 березня 2018 року начальником слідчого відділу Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_23 у кримінальному провадженні №0000367 від 03.03.2018 було складено, погоджено з прокурором та вручено ОСОБА_9 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.7ч.2ст.115 КК України. Крім того, 04 березня 2018 року о 20 годині в приміщенні реанімаційного відділення Коростенської районної лікарні (т.3а.1) було затримано ОСОБА_9 в порядку ст.208 КПК України. В той час як доручення захиснику ОСОБА_22 (т.3 а.8) було видано 04 березня 2018 року о 21 годині 43 хвилини відповідно до повідомлення ст. слідчого ОСОБА_20 Постанова про залучення захисника за призначенням від 04.03.2018 (т.3а.9) винесена ст.слідчим ОСОБА_20

Не зазначено, що захисник має представляти інтереси в Коростенській районній лікарні , в дорученні вказано, що захисник залучається для обрання запобіжного заходу тримання під вартою .

Повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_9 04 березня 2018 року о 20годині 10 хвилин в приміщенні реанімаційного відділення лікарні. ( в той час коли його стан був тяжкий).

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) визначено термін «кримінальне обвинувачення», яке характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером. У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15.07.1982 р.) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення».

Суд зазначає, що за КПК України стадія притягнення до кримінальної відповідальності починається з повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (п.14ч.1ст.3 КПК ) .

Отже, повідомлення про підозру є одним з визначальних етапів стадії досудового розслідування, що повинен обумовлюватися формуванням законної та обґрунтованої підозри, а також забезпеченням підозрюваній особі можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами.

Сама процедура здійснення повідомлення про підозру особи характеризується конкретними вимогами до сторони обвинувачення, що мають бути дотримані нею під час вчинення такої процесуальної дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі №536/2475/14-к (провадження №13-34кс19) вказує, що до повідомлення про підозру особі законодавець виокремлює такі термінопоняття: «складення», «вручення» та «здійснення».

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК, підозрюваною є особа, яку зокрема (три випадки набуття), у порядку, передбаченому статтями 276-279 Кодексу повідомлено про підозру.

При цьому підозрюваною особа стає лише у разі здійснення щодо неї усіх передбачених Кодексом процедур з дотриманням встановленого порядку їх вчинення, що обумовлено вимогами ч. 1 ст. 8 та ч. 1 ст. 9 КПК.

Частиною 2 ст. 22, ч. 1 ст. 277 КПК встановлено виключний перелік процесуальних осіб, які уповноважені здійснювати повідомлення про підозру. До таких осіб віднесені прокурор або слідчий за погодженням з прокурором.

Слідчий має право повідомляти особі про підозру лише за погодженням з прокурором, за умов: 1) здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, виключно віднесеного ст. 216 КПК до підслідності такого слідчого, та 2) визначення цього слідчого, у порядку п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК, керівником органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Відтак, вищевказані норми процесуального права передбачають, що саме на керівника органу досудового розслідування покладається обов`язок щодо організації та проведення досудового розслідування, якими з огляду на положення ст. 3, 39 КПК України у їх взаємозв`язку наділений начальник слідчого відділу як структурного підрозділу органу досудового розслідування.

З аналізу змісту статей 42, 277 КПК України випливає, що процесуального статусу підозрюваного (окрім випадку затримання), особа набуває не після складання тексту відповідного повідомлення, а лише після його належного вручення. Саме з цим моментом пов`язується набуття особою відповідних процесуальних прав після їх роз`яснення слідчим, прокурором. Текст підозри надрукований раніше, отримував його ОСОБА_9 , перебуваючи під крапельницями в реанімайному відділенні у вкрай тяжкому стані.

У випадку неналежного здійснення повідомлення особі про підозру і не набуття нею процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні така особа, враховуючи викладені обставини, не може набути статусу обвинуваченого і підсудного навіть за умов складення щодо неї обвинувального акта.

Таким чином, судом встановлено, що слідчий ОСОБА_20 проводив слідчі дії до винесення постанови про прийняття кримінального провадження до свого провадження .

Підозра ОСОБА_9 вручалась неналежним чином, було порушено його право на захист. Крім того, з показів свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_25 видно, що в той час ОСОБА_9 перебував у вкрай тяжкому стані. Дана обставина підтверджена висновком експерта № 171 (т.3а.21) , де міститься інформація про тяжкий стан здоров"я ОСОБА_9 переписана із історії хвороби (не дивлячись на те, що сама історія хвороби втрачена при невідомих обставинах після отриманння її в лікарні слідчим ОСОБА_20 ) . В матеріалах справи відсутня довідка про те, що за станом здоров"я з ОСОБА_9 можливо проводити певні слідчі дії .

Відповідно до п.3.2.Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 р. №12-рп/2011, аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина і з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою, тощо.

У зв`язку з вищевикладеними порушеннями в цілому визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, зокрема ОСОБА_9 , та має наслідком визнання всіх отриманих доказів недопустимими, за наслідками таких порушень та неможливості їх усунення.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що досудове розслідування кримінального провадження №0000367 здійснювалося без застосування належної правової процедури, тому всі вище вказані докази судом визнаються неналежними доказами, та суд вважає за необхідність застосувати доктрину «плодів отруйного дерева» (fruitofthepoisonoustree) сформульовану ЄСПЛ у рішеннях у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», а саме якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж.

Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них.

Свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 ствердили в судовому заіданні , що під час відпочинку ОСОБА_9 та ОСОБА_34 до них підходив ОСОБА_35 , а згодом зайшли троє осіб у балаклавах, підійшли до ОСОБА_36 , один із них був ОСОБА_37 , в руках тримав пістолет, сказав "давай поговорим, ти попався ", а потім відчули постріли. Дану обставину повністю підтвердив ОСОБА_38 на досудовому слідстві під час проведення слідчого експерименту, стверджуючи, що будучи пораненим, він витягнув обріз і вистрелив у ОСОБА_39 .

Даним обставинам органом досудового розслідування не надано відповідну оцінку.

Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про те, що слідчі експерименти не є належними доказами , так як фактично проводився допит свідків. Свідки ствердили, що можуть дані обставини показати і розказати, що не суперечить вимогам КПК України. Однак, вказані докази є неналежними в зв"язку з порушенням досудового розслідування з самого початку.

Згідно ст.62 Конституції України, положень ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд виходить з того, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

За приписами п.2 ч.1 ст.373 КПК України, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

На підставі викладеного, ОСОБА_9 підлягає виправданню в повному обсязі за висунутим йому обвинуваченням в порядку п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення, в яких він обвинувачує.

Суд бере до уваги, що під час досудового розслідування проводилися експертні дослідження із залученням експертів державних установ, та маються процесуальні витрати, але у зв`язку з ухваленням виправдувального вироку витрати пов`язані з проведенням судових експертиз мають бути компенсовані за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст.118 КК України та виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення.

Судові витрати відносяться на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано .

Копія вироку негайно після його проголошення вручається заявникам та прокурору.

Суддя ОСОБА_1