Справа № 461/9680/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1293/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19» кримінальне провадження № 0000082 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 22.11.2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 08.09.2020 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту, терміном на 5 місяців 27 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу на вирок Галицького районного суду м. Львова від 22.11.2023, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахується з моменту його фактичного затримання, а саме з 21.10.2023.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Арешт, накладений ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 11.02.2023 на майно, а саме: мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 5 plus» чорного кольору IMEI1 - НОМЕР_1 , IMEI2 - НОМЕР_2 , у якому знаходиться сім-карта мобільного оператора Київстар із абонентським номером НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 , який був вилучений в ході огляду місця події 05 лютого 2023 року, після набрання вироком законної сили - скасовано.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити, застосувати до ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт на строк від одного до двох років.

Апелянт зазначає, що цивільний позов у справі не заявлявся, мобільний телефон - залишено у власності потерпілого ОСОБА_9 , розгляд проведено без останнього, який в заяві не висловив про застосування до обвинуваченого міри покарання у виді позбавлення волі.

Апелянт покликається, що судом першої інстанції, при призначенні покарання, належним чином не було враховано, що ОСОБА_7 перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», до засудження проходив реабілітацію в церкві «Божий мир», та за станом здоров`я не може утримуватися в місцях позбавлення волі, оскільки потребує постійного медичного лікування. Востаннє відбув покарання за ч.2 ст. 185 КК України 08.09.2020 року, згідно вироку Хустського районного суду Закарпатської області. Характер за вчинене ним кримінально каране діяння, що свідчить про не значну суспільну небезпеку ОСОБА_7 та у відповідності до ст. 12 КПК України інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення є нетяжким злочином. Обтяжуючих обставин, відповідно до ст. 67 КПК України відносно ОСОБА_7 встановлено не було.

Апелянт наголошує, що за вчинення кримінального правопорушення, за ч.2 ст.190 КК України, передбачено покарання у вид: штрафу, виправних робіт, обмеження волі, позбавлення волі, однак, обираючи покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції, не обґрунтував, чому більш м`які види покарання не можуть бути застосовані до ОСОБА_7 , та обрав найбільш суворий вид покарання. У зв`язку із зазначеним захисник обвинуваченого вважає, що ОСОБА_7 може бути призначено більш м`яке покарання, а саме виправні роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.02.2023 о 05:40 год., ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку №5 по вул. Підмурна у м.Львові, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи повторно, з метою протиправного збагачення, шляхом зловживання довірою ОСОБА_9 , під удаваним приводом для використання пристрою як ліхтарик, із умовою повернення в подальшому, заволодів мобільним телефоном марки «Хіаomi redmi 5 plus» IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , чорного кольору, вартістю 5000 грн. із SIM-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 , яка майнової цінності не становить. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на загальну суму 5000 гривень.

Заслухавши доповідача, міркування захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_8 про відмову у задоволені апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані, за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та достовірність, об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликало, оскільки вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд першої інстанції вважав можливим прийняти вказані докази. Суд дійшов висновку, що безпосередньо досліджені докази є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості за фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано покарання в межах санкції статі обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, раніше ОСОБА_7 судимий за вчинення корисливого злочину проти майна, при цьому, на шлях виправлення не став, тобто обвинувачений не виявляє реальної і адекватної критики власних протиправних дій та наполегливо продовжує вчиняти нові злочини. Невизнання своєї вини обвинуваченим, суд розцінив як намагання ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Крім того судом першої інстанції було враховано як характеризуючі особу обставини те, що ОСОБА_7 з 2019 року перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» та не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері. Окрім того, з характеристики, наданої пастором церкви ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_7 у травні 2023 року звертався до церкви «Божий мир» для проходження реабілітації, у період з травня по червень 2023 року перебував в реабілітаційному центрі, що знаходиться в селі Яблунівка, Золочівського району, Львівської області. За цей період ОСОБА_7 охарактеризував себе задовільно. З липня по серпень 2023 року був переведений у церкву, де був частково задіяний в служінні по кухні, що пов`язано з годуванням соціально незахищених верст населення на волонтерській основі. У вересні в зв`язку зі станом здоров`я, він був покладений у першу міську клінічну лікарню у м.Львові, що знаходиться по вул. Ужгородська 1, за скеруванням сімейного лікаря, звідки 14 вересня 2023 року його було виписано, про що він не повідомив церкву.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання суд апеляційної інстанції не вбачає.

Апеляційні вимоги захисника- адвокат ОСОБА_6 про можливість призначення обвинуваченому більш м`яке покарання у виді виправних робіт не знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції з врахуванням особи обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На думку колегії суддів судом першої інстанції по дані справі було прийнято законне та обґрунтоване рішення, а тому підстави для його зміни відсутні, відповідно апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

постановила :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 22.11.2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: