Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1157/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/588/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_9 ,-

встановила:

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 08 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 2,3 ст. 307 КК України.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість посилань прокурора на ризик вчинення ОСОБА_9 нових кримінальних правопорушень. Наявні соціальні зв`язки обвинуваченого не змогли запобігти ризикам, які реально настали під час розгляду даного кримінального провадження судом.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та покласти на нього обов`язки визначені ст.194 КПК України.

Вважає, що ухвалене судове рішення щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим.

Зазначає, що ОСОБА_9 перебуває під вартою уже тривалий час. Як наслідок судове рішення відносно нього, до цього часу не ухвалено. Вважає, що такими діями порушуються вимоги ст. 2 КПК України.

Зазначає, що в ухвалі не наведено виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права ОСОБА_9 на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що в сім`ї Клюско трапилась непоправима втрата а саме на фронті загинув рідний брат обвинуваченого на вихованні якого перебувало двоє неповнолітніх дітей, які потребують підтримки і уваги

Сторона захисту вважає, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 , з покладенням на нього певних обов`язків.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу іншого захисника, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст.307 КК України.

10 травня 2024 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Судом враховано фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.307 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесені до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який під час досудового розслідування перебував тривалий час у розшуку, кількість епізодів злочинної діяльності, та те, що під час розгляду судом обвинувального акту від 08.04.2022 ОСОБА_9 висунуте нове обвинувачення за обвинувальним актом від 21.03.2023, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказує на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставини вчинення кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , їх тяжкість, суворість можливого покарання, дані про особу обвинуваченого свідчать, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу не зменшилися та до цього часу продовжують існувати та унеможливлюють застосування до нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_9 .

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_9 .

Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, суд прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак суспільного інтересу.

Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У свою чергу, судом зазначено, що в даному кримінальному провадженні до обвинуваченого вже застосовувався запобіжний захід у виді застави, який був ним порушений.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: