Провадження № 1-кп/727/161/24
У Х В А Л А

10 квітня 2024 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Чернівці, клопо-тання, внесене в рамках кримінального провадження, відомості про яке 26.10.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000957, віднос-но неповнолітнього:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною за-гальною середньою освітою, учня 9-го класу, раніше не судимого, за фактом вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, про застосуван-ня примусових заходів виховного характеру,

в с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Чернівці надійшло клопотання про за-стосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових захо-дів виховного характеру в кримінальному провадженні за ознаками кримінального про-ступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.10.2023 року, приблизно о 19.30 год, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи біля приміщення кафе "ІНФОРМАЦІЯ_3", розта-шованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту, який раптово виник на підгрунті особистих неприязних відносин, реалізуючи раптово виниклий умисел на спричиненння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-не-безпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно завдав один удар лівою долонею ру-ки в область правої щоки неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 -чу, внаслідок чого останньому було спричинені тілесні ушкодження у вигляді ссадна в ділянці слизової оболонки правої щоки, крововиливу на яснах 16 зуба, крайовий пе-релом коронки 16 зуба, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відно-сяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, в діях неповнолітнього ОСОБА_7 за даним фактом вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, які підпадають під ознаки складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкод-ження.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання про за-стосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері строком на 1 рік, вважаючи, що саме такий вид при-мусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення неповнолітнім нових кримінальних правопорушень.

Представник потерпілого - ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечу-вав проти задоволення внесеного прокурором клопотання.

Неповнолітній ОСОБА_7 в судовому засіданні щиро розкаявся у вчиненні кримінального проступку, вину визнав, запевнив суд, що більше такого вчиняти не бу-де.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_4 та законний представник ОСОБА_6 просили задовольнити клопотання та застосу-вати до неповнолітнього ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері.

Заявлений по справі цивільний позов відповідач ОСОБА_6 та її адвокат ОСОБА_4 - не визнали, і просили відмовити в його задоволенні через необгрунтова-ність позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про причини неявки су-ду не повідомив. Суд вважав можливим розглядати справу за його відсутністю.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 вчинив вка-зане суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.125 КК України за обставин, ви-кладених в клопотанні, що підтверджується дослідженими судом матеріалами кримі-нального провадження.

Встановлено, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час вчи-нення суспільно-небезпечного діяння йому виповнилось 14 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КК України кримінальна відповідальність за злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України настає з шістнадцяти років, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за ч.1 ст.125 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передба-чені ч.2 ст.105 КК України, можуть бути застосовані судом до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небез-печне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Примусові заходи виховного характеру є єдиними з заходів кримінального при-мусу, застосування яких можливе до осіб, що не досягли віку, з якого можливе притяг-нення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України під час кримінального провадження що-до неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобо-в`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний ук-лад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргу-менти при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямо-ваних на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Відповідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримі-нальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнен-ня одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна від-повідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Статтею 499 КК України передбачено, що досудове розслідування у криміналь-ному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здій-снюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного харак-теру відносно ОСОБА_7 суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпеч-ність, наслідки діяння, дані про особу, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яка характеризуються задовільно за місцем проживання та навчання, не перебуває на обліку у лікаря-нарко-лога та психіатра, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення кримінального проступку, пе-редбаченого ч.1 ст.125 КК України, умови життя, виховання і поведінку, його ставлен-ня до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небез-печного діяння.

Згідно з ч.2 ст.105 КК України до неповнолітнього (малолітнього) може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді:

1) застереження;

2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;

3) передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;

4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;

5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови пе-ребування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються зако-ном.

Відповідно до ч.3 ст.105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Положеннями ст. 501 КПК України передбачено, що в кримінальному провад-женні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд приймає лише 2 види рішень: ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо прокурором буде доведено вчинення неповнолітнім, зазначеним в ст. 498 КПК України, суспільно-небезпечного діяння, чи ухвалу про відмову в застосуванні примусових захо-дів виховного характеру, якщо суд дійде висновку, що прокурор під час судового роз-гляду не довів факт вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закриває провадження, інших підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру законом не передбачено.

При цьому, до особи, яка вчинила зазначені діяння після досягнення одинадця-тирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відпові-дальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчиненого діяння, згідно зі ст.498 КПК України, мають застосовуватись примусові заходи виховного ха-рактеру.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів ви-ховного характеру"передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 ро-ків учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Пунктом 7 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року передбачено, що строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК Ук-раїни, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітній ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю, яка згодна на передачу сина їй під нагляд.

Враховуючи, що ОСОБА_7 до досягнення віку кримінальної відповідально-сті, у віці 14 років на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, вчинив су-спільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.125 КК України, відповідно до закону слід застосовувати особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, та згідно із ст. 498 КПК України застосувати примусові заходи вихов-ного характеру.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів вихов-ного характеру. Вказані примусові заходи виховного характеру сприятимуть його ви-правленню та вихованню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинен-ня ним нових правопорушень.

Цивільний позов, заявлений адвокатом ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 , суд вважає таким, що підля-гає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Звернувшись до суду з позовом до особи, яка вчинила кримінальний проступок - неповнолітнього ОСОБА_11 , та до осіб, які є його батьками - ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , цивільний позивач просив стягнути з них, солідарно, на користь неповно-літнього потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 38 135 грн та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що, внаслідок вчинення неповнолітнім ОСОБА_13 противоправних дій, неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 , отримав ті-лесні ушкодження, відчував фізичний біль, вимушений був витрачати кошти на при-дбання медикаментів та на лікування, приймати додаткові зусилля та витрачати час для відновлення стану здоров`я, переніс моральні страждання.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушен-ням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шко-ди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`я-вити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підо-зрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною п`ятою статті 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуаль-ного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочин-ства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, поста-новляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного ха-рактеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних під-ставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодуван-ня завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в пов-ному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закла-ді, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не дове-де, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклу-вальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклу-вальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, до-статнього для відшкодування шкоди.

З наведеного суд приходить до висновку, що майнова відповідальність батьків (усиновлювачів) або піклувальників неповнолітньої особи має субсидіарний (додатко-вий) характер, який полягає в тому, що основна вимога про відшкодування завданої шкоди пред`являється до неповнолітнього, при цьому додаткова вимога може бути пред`явлена до батьків (усиновлювачів) або піклувальників лише у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди в частці, якої не вистачає або у повному обсязі.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 1-кп/95/2014, у разі вчинення неповнолітньою особою суспільно небезпечного діяння вина батьків (усиновлювачів) та піклувальників неповнолітніх по-лягає у неналежному здійсненні виховання та нагляду за дітьми.

ОСОБА_13 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, на момент вчинення ним діян-ня, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - 23 жовтня 2023 року - йому було чотирнадцять років.

Вимоги цивільного позивача, щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 38 135 грн, суд вважає необгрунтованими, оскільки останнім не наведено суду відповідних до-казів понесення потерпілим таких витрат. З наданих цивільним позивачем документів (акт №ОУ-0000638) вбачається, що ним було проведено лікування поверхневого карі-єсу з використанням стерильного набору та анастезії. Таке лікування не має відношен-ня до тілесних ушкоджень, які були запоідяні ОСОБА_8 . діями ОСОБА_7 , а то-му суд не приймає до уваги даний документ, і не вбачає підстав для стягнення цих ви-трат.

Вимоги цивільного позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд вважає обгрунтованими, оскільки наявність у потерпілого ОСОБА_8 моральних страждань, заподіяних неправомірними діями ОСОБА_7 , сумнівів у суду не викли-кає. Так, суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 відчував фізичний біль, вимушений був витрачати додаткові зусилля і час для відновлення свого стану здоров`я, лікувати-ся, звертатися за допомогою лікаря. Разом з тим, суд вважає суму, яку вимагає стягнути з відповідачів цивільний позивач, занадто завищеною, і, з урахуванням принципів ро-зумності та справедливості, вважає доцільним зменшити цю суму до 4 000 грн.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 97, ст.105 КК України, ст.ст. 498,501,371-372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кри-мінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000957 від 26.10.2023 року відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення суспільно-небезпеч-ного діяння, що містить ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з неповною загальною середньою освітою, учня 9-го класу, раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у вигляді:

- застереження, обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки не-повнолітнього, а саме: заборони виходити з дому з 22 год. до 6 год. ранку без супро-воду батьків чи осіб, які їх замінюють, не відвідувати після 22 год. громадські місця (кафе, бари, дискотеки),

- передачі його під нагляд матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 -ження, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_6 посилити контроль, нагляд та виховний вплив над сином, і систематично контролювати поведінку останнього.

Встановити тривалість заходів виховного характеру терміном 1 (один) рік.

Попередити ОСОБА_6 про відповідальність у разі порушення покладеного на неї зобов`язання.

Речові докази - DVD-R диски (т.1 а.с.53, а.с.142) - залишити при справі.

Цивільний позов ОСОБА_5 , який діє в інтересах неповно-літнього потерпілого ОСОБА_8 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 4 000 грн, а у разі відсутності у неповноліт-нього ОСОБА_7 майна, достатнього для відшкодування ним шкоди в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, - стягнути її з батьків непов-нолітнього - ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , солідар-но.

В решті інших позовних вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Шев-ченківський районний суд м. Чернівці протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1