КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.01.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ Національної поліції України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 - грошові кошти в сумі 8600 доларів США та 780 Євро, шляхом позбавлення права власника ОСОБА_7 та інших осіб на відчуження та розпорядження ним.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на те, що вилучені під час обшуку 20.09.2023 грошові кошти є тимчасово вилученим майном, а тому органом досудового розслідування порушено строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України, на звернення до суду з відповідним клопотанням.

Вказані грошові кошти не можуть бути речовими доказами, оскільки не відповідають жодному з критеріїв, які визначені у ст. 98 КПК України, та не можуть бути доказами вчинення злочинів у даному кримінальному провадженні.

Загальна сума майнової шкоди завданої потерпілим становить

___________________________________________________________________________

Справа 757/4430/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2090/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

приблизно 2100 доларів США, а тому не можна стверджувати, що вилучені грошові кошти набуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, вказані грошові кошти були зароблені ОСОБА_10 та є його заощадженнями, а тому не мають жодного відношення до дій ОСОБА_7 .

Власник майна ОСОБА_7 у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чином.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності власника майна.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_11 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001673 від 17.07.2020 за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_19 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_20 , шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, в період часу із 21.06.2023 до 23.06.2023 незаконно заволоділи грошовими коштами, належними ОСОБА_21 в сумі 3200 грн, в період часу з 01.06.2023 до 29.06.2023 незаконно заволоділи грошовими коштами в сумі 17520 грн., належними ОСОБА_22 , в період часу із 09.06.2023 до 11.07.2023 незаконно заволоділи грошовими коштами, належними ОСОБА_23 в сумі 56673 грн, в період часу із 26.06.2023 до 03.07.2023 повторно незаконно заволоділи грошовими коштами, належними ОСОБА_24 в сумі 3200 грн.

20.09.2023 ОСОБА_20 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України (у редакції до внесення змін на підставі Закону України № 3233-ІХ від 13.07.2023).

Згідно даних протоколу обшуку від 20.09.2023, цього ж дня у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_20 , у квартирі АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено мобільний телефон, банківські картки та грошові кошти в сумі 8600 доларів США та 780 Євро.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.09.2023 надано дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_7 , з метою відшукання та вилучення мобільного телефону, банківських карток та грошових коштів в сумі 8600 доларів США та 780 Євро.

09.10.2023 ОСОБА_22 звернувся із цивільним позовом у кримінальному провадженні №0001673 про стягнення з ОСОБА_19 та ОСОБА_7 майнової шкоди, завданої внаслідок протиправних дій, в сумі 17 520 грн.

Крім того, 09.10.2023 ОСОБА_23 звернувся із цивільним позовом у кримінальному провадженні №0001673 про стягнення з ОСОБА_19 та ОСОБА_7 майнової шкоди, завданої внаслідок протиправних дій, в сумі 56 673 грн.

29.01.2024 слідчий в особливо важливих справах ГСУ Національної поліції України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 , а саме на грошові кошти в сумі 8600 доларів США та 780 Євро, шляхом позбавлення права власника ОСОБА_7 та інших осіб на відчуження та розпорядження ними.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.01.2024 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 - грошові кошти в сумі 8600 доларів США та 780 Євро, шляхом позбавлення права власника ОСОБА_7 та інших осіб на відчуження та розпорядження ним.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого, подане в межах кримінального провадження № №0001673, та наклав арешт на вилучені за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_7 грошові кошти, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), з огляду на те, що у кримінальному провадженні № 0001673 заявлено цивільні позови до ОСОБА_7 та іншої підозрюваної у даному провадженні, про стягнення шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.

Матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), у разі постановлення обвинувального вироку та задоволення заявлених до ОСОБА_7 цивільних позовів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, знищене чи приховане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти підозрюваної, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання представника власника майна в апеляційній скарзі на те, що вилучені під час обшуку грошові кошти не мають відношення до дій ОСОБА_7 , та є заощадженнями її чоловіка - ОСОБА_10 , не спростовують правильність висновків слідчого судді про можливість накладення арешту на вказані грошові кошти з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Як убачається із матеріалів клопотання, зазначені грошові кошти вилучено в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , що не заперечується і апелянтом в апеляційній скарзі.

При цьому, матеріали справи не містять та представником власника майна не надано відомостей на підтвердження доводів про належність вилучених грошових коштів іншій осбі - ОСОБА_10 .

Доводи апеляційної скарги про невідповідність вилучених грошових коштів ознакам речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт на вищевказані грошові кошти накладено саме з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), що є самостійною правовою підставою для арешту майна. Питання про арешт вилучених у ОСОБА_7 грошових коштів з метою їх збереження як речових доказів, у клопотанні слідчого не порушувалось та слідчим суддею не розглядалось.

Посилання апелянта на недотримання прокурором вимог ч. 5 ст. 171 КПК України щодо строку на звернення із клопотанням про арешт майна, не є визначеною КПК України безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Доводи апелянта про те, що сума вилучених під час обшуку у ОСОБА_7 грошових коштів не відповідає сумі предмету злочину, на даному етапі досудового розслідування є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001673 триває, органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі розміру заподіяної шкоди, та за наслідками подальшого досудового розслідування повідомлена особі підозра може бути зміненою.

Колегією судів не встановлено недотримання слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України або невідповідності оскаржуваної ухвали вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3