Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9084/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/416/24
Категорія ч.4 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000718 за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 24 січня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, працюючого на посаді менеджера Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ДИСТРИБЬЮШН», одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання пов`язане з позбавленням волі. Задовольнити позовні вимоги потерпілих, стягнувши у відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого на користь ОСОБА_12 300 000 грн. та на користь ОСОБА_11 250 тисяч грн. Вважає вирок в частині призначеного покарання занадто м`яким, оскільки не враховано тяжкість кримінального правопорушення та його наслідки, а також думку потерпілих. Зазначає, що судом безпідставно застосовано положення ст. 75 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 вину не визнав, не каявся, пробачення не просив та шкоду не відшкодував.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині цивільного позову та зменшити розмір моральної шкоди на кожного потерпілого по 10 (десять) тисяч гривень. Зазначає, що визначені судом суми є значно завищеними та явно не співмірними з негативними наслідками морального характеру, які настали внаслідок його дій. Звертає увагу, що свою вину він визнав повністю, щиро кається у скоєному, неодноразово просив пробачення у потерпілої сторони, намагався відшкодувати шкоду шляхом перерахування потерпілим кожному по 10 000 грн., але вони відмовилися отримувати перекази. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що він є переселенцем з Донецької області, отримує незначну заробітну плату, намагається забезпечити свою сім`ю, дитину та орендує житло. Посилається на те, що конфлікт розпочався у зв`язку зі створення потерпілим аварійної ситуації на дорозі, внаслідок чого він зробив зауваження потерпілому, на що останній відреагував агресивно. Також вказує, що судом не достатньо враховано висновок експерта №926 від 07.06.2023 та №1448 від 21.08.2023 про те, що потерпілим були спричинені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а не тяжкі наслідки як зазначають потерпілі та пояснення експерта під час судового розгляду.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 24 січня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Відповідно до п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Початок іспитового строку встановлено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, а також на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 1 319 (одна тисяча триста дев`ятнадцять) гривень 23 копійки та моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання - скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 19 травня 2023 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_8 , знаходячись у громадському місці, а саме рухаючись автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Леха Качинського в м. Житомирі поблизу приміщення супермаркету «ЕКО-маркет», що по АДРЕСА_3 , побачив раніше йому незнайомого ОСОБА_11 , який сідав на водійське сидіння свого автомобіля марки «Opel Zafira». В свою чергу ОСОБА_8 , діючи протиправно, грубо порушуючи елементарні правила поведінки в громадському місці, моральності та добропристойності, з мотивів явної неповаги до суспільства, поводячись нахабно, прагнучі до самовиразу, із особливою зухвалістю, з хуліганських спонукань, зупинив свій автомобіль перед автомобілем ОСОБА_12 , перегородивши йому рух, та звернувся до останнього зі словами нецензурної лайки щодо ймовірного, як на його думку, порушення правил дорожнього руху ОСОБА_11 .

У подальшому, ОСОБА_11 зі своєю дружиною ОСОБА_12 , з метою уникнення конфлікту з ОСОБА_8 , покинули місце події на своєму автомобілі. Однак, ОСОБА_8 , не припиняючи своїх протиправних дій, керуючи своїм автомобілем, переслідував автомобіль ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , при цьому створюючи аварійну обстановку на дорозі, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, з метою вчинення по відношенню до останніх хуліганських дій, виражених у заподіяні тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності та доброзичливості, демонструючи протиправну вседозволеність, діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_8 наздогнав автомобіль подружжя ОСОБА_11 по вул. Велика Бердичівська, 2 у м. Житомирі , цього ж дня о 10 год 05 хв, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тримаючи в правій руці газовий балончик, невстановленого слідством виробника, який спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, через відкрите скло передніх правих дверцят свого автомобіля розпилив його вміст у салон автомобіля марки «Opel Zafira» через відкрите скло водійських дверцят, в якому знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Внаслідок вчинення ОСОБА_8 вищевказаних хуліганських дій, ОСОБА_12 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні автомобіля, отримала тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку І ст. обличчя зліва та тильної поверхні обох кистей загальною площею 2-3% (відсотків), які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а водій ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку ІІ ст. обличчя, шиї та лівої верхньої кінцівки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.296 КК України, тобто хуліганство, яке полягає у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Потерпіла ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилась. Заяв про відкладення апеляційного розгляду не надходило.

Заслухавши доповідача, доводи представника потерпілих та потерпілого в підтримання поданої в їх інтересах апеляційної скарги та в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, думку обвинуваченого та його захисника в підтримання апеляційної скарги обвинуваченого та заперечення апеляційної скарги представника потерпілих, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілих не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційних скаргах не оспорюється, тому висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

Також судом враховано досудову доповідь, складену 17.11.2023 Богунським РВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, відповідно до якої уповноважена особа органу дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 не становить значної небезпеки для суспільства, а тому його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк (а.п.76-78 т.1).

За таких обставин, місцевий суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.4 ст.296 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, а тому вважає необґрунтованими доводи представника потерпілих про те, що місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_8 призначено занадто м`яке покарання.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 (провадження № 51-2776 км 18) термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, в межах санкції ч.4 ст.296 КК України з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Наведені висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, також узгоджуються з положеннями ст.ст.50, 65, 75 КК України. При цьому, колегія суддів також враховує поведінку обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину як під час судового розгляду так і під час апеляційного розгляду визнав повністю, щиро кається, неодноразово просив вибачення у потерпілих, навіть під час апеляційного розгляду, позитивно характеризується за місцем роботи (т.1 а.с.106), намагався відшкодувати матеріальну та моральну шкоду потерпілим шляхом надсилання грошових переказів поштовим зв`язком (т.1 а.с.107), а також під час апеляційного розгляду, однак потерпілі категорично відмовились від отримання коштів, що підтвердили потерпілий ОСОБА_11 та представник потерпілих під час апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілих про те, що при призначенні обвинуваченому покарання судом не враховано думку потерпілих, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позиція потерпілого щодо визначення винному виду та розміру покарання є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі представника потерпілих не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, належним чином мотивоване, а тому не можна визнати його таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок надмірної м`якості.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілих в частині збільшення суми на відшкодування моральної шкоди та обвинуваченого ОСОБА_8 в частині її зменшення, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК України встановлено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За змістом ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, рішення суду в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. кожному не відповідає вказаним вимогам закону.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, представником потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 - адвокатом ОСОБА_10 заявлено відповідний цивільний позов, в якому останній, просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 1319 грн 23 коп та моральну шкоду у розмірі 300 000 грн, а на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 250 000 грн (т.1 а.с.39-43).

Частково задовольняючи позов щодо відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих, суд врахував, що заподіяні обвинуваченим тілесні ушкодження потерпілим у вигляді хімічних опіків та їх подальше лікування беззаперечно спричинили останнім моральну шкоду.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність факту завдання потерпілим моральної шкоди, проте, на думку колегії суддів, розмір відшкодування, який визначений судом першої інстанції, не відповідає ступеню моральних страждань потерпілих та незручностей, викликаних вимушеними змінами їхнього укладу та способу життя, а також принципу розумності та співмірності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, в роз`ясненнях, що містяться у п.п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

У роз`ясненнях, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її суть, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягала стягненню з обвинуваченого на користь потерпілих, не врахував, як того вимагає закон (ст. 23 ЦК України), вимоги розумності, виваженості та справедливості, що і призвело до постановлення необґрунтованого рішення в частині вирішення цивільного позову.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, про що в апеляційній скарзі просить представник потерпілих.

Водночас, враховуючи вище наведені обставини в їх сукупності, тривалість лікування потерпілої ОСОБА_12 , у якої в анамнезі до події 19.05.2023 встановлена - бронхіальна астма алергічна (а.п.138, 184 т.1), висновки експертів №926 від 07.06.2023, №1448 від 21.08.2023, №1362 від 08.08.2023, згідно яких внаслідок неправомірних дій обвинуваченого потерпілим заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, поведінку потерпілого, а також те, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину (а.п.219), позитивно характеризується за місцем роботи, намагався відшкодувати потерпілим шкоду, про що свідчать долучені платіжні документи, чого не заперечував і потерпілий (а.п.107 т.1), щиро кається та повністю визнає свою вину, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в частині зменшення розміру моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди слід змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 - змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 у відшкодування моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) грн.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: