Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________
Справа № 490/1683/24
В И Р О К

Іменем України

22 березня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000788 від 08.07.2023р. за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Князе - Григорівка Херсонської області, громадянина України, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді головного сержанту гранатометного взводу роти охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

07.02.2022р. ОСОБА_3 уклав з Міністерством оборони України, в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, строком на 5 (п`ять) років.

На підставі витягу з наказу № 68 від 26.03.2022р. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 призначено на посаду командира ремонтного відділення агрегатів ремонтного взводу агрегатів 145 окремого ремонтно відновлювального полку військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення.

Згідно з наказом № 1-РС від 12.01.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 призначено на посаду головного сержанту гранатометного взводу роти охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, є відправлення до військової частини з відповідного територіального центру комплектування та соціальної НОМЕР_2 .

Відтак, з 07.02.2022р., тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу Військового коледжу сержантського складу ІНФОРМАЦІЯ_2 останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу за контрактом та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022р. на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби, а такожпоза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запроваджений в Україні воєнний стан та порядок проходження служби сержанту ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, сержант ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, сержант ОСОБА_3 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, 10.05.2023р. близько 14 год. 00 хв. сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді головного сержанту гранатометного взводу роти охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, всупереч вищезазначених вимог закону, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - військову частину НОМЕР_1 (за адресою:

АДРЕСА_3 ) та продовжує незаконно перебувати поза його межами дотепер, проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби.

01.12.2023р. сержант ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України працівниками СВ СБ України в Миколаївській області.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у самовільному залишенні місця служби - військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, за вище викладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що він дійсно самовільну залишив ВЧ НОМЕР_1 . У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року із змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не одружений, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, має постійне місце проживання, згідно службової характеристики зарекомендував себе з задовільного боку, а також обставини вчинення злочину, поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчинення злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність матеріальної шкоди.

Згідно досудової доповіді, складеної Центральним районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях, орган пробації за підсумком всіх розділів динамічних факторів оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення як - середній, рівень небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб оцінюється теж як - середній, приходить до висновку про можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, враховуючи особу обвинуваченого, зазначену пом`якшуючу обставину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинений ним злочин покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальних межах передбачених, санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

Правові приписи ст. ст. 69, 75 КК України, у цьому кримінальному провадженні застосовані бути не можуть, з огляду на імперативну заборону у застосуванні цих норм до осіб, які вчинили

кримінальні правопорушення передбачені ст. 407 КК України, у період дії воєнного стану, після набрання чинності законом 2839-IX від 13.12.2022р.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого по вказаній справі не обирався.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 373-374, 376, 392- 395, КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Строк покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_3 , тобто з 01.12.2023р.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1