Справа№ 610/2000/24
Провадження № 1-кп/610/144/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні в м. Балаклія кримінальне провадження №0000056 від 03.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , який народився14 жовтня 1969 року в м. Балаклія Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, на утриманні осіб похилого віку не має, не є особою з інвалідністю, який зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , судимого 29.02.2024 Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам президент російської федерації (далі рф) путін в.в., а також інші невстановлені на цей час представники влади рф, діючи всупереч вимогам пунктам 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV), від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а саме: віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (далі зс рф) на територію України.

24 лютого 2022 року на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022; від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022.

У громадянина України ОСОБА_4 , який з 02 березня 2022 року перебував в місті Балаклія Ізюмського району Харківської області, тобто, на території, яка знаходилась під тимчасовою окупацією держави - агресора, виник кримінальний протиправний умисел на добровільне зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

З цією метою в травні 2022 року, більш точна дата та час не встановлені, ОСОБА_4 , перебуваючи на території тимчасово окупованого міста Балаклія Ізюмського району Харківської області, діючи умисно, добровільно надав згоду представникам окупаційної адміністрації на зайняття посади так званого «специалиста эксплуатации ЖКХ» в т.зв. «Временной гражданской администрации г. Балаклея Харьковской области».

В подальшому 03 травня 2022 року ОСОБА_4 добровільно уклав трудовий договір з представником роботодавця в особі так званого «Главы временной гражданской администрации г. Балаклея Харьковской области» ОСОБА_5 про прийняття його на роботу на посаду т.зв. «специалиста эксплуатации ЖКХ» в т.зв. «Временной гражданской администрации г. Балаклея Харковской области», з місцем постійної роботи за адресою: АДРЕСА_2

Працюючи на зазначеній посаді в окупаційній Балаклійській цивільній адміністрації держави-агресора до 08 вересня 2022 року, тобто до деокупації міста Балаклія Збройними Силами України, ОСОБА_4 фактично виконував обов`язки спеціаліста відділу зв`язку окупаційної адміністрації, а саме: за вказівкою керівництва окупаційної влади перевіряв та налаштовував автоматичну телефонну станцію, ремонтував кабелі зв`язку та телефонні апарати, тобто забезпечував керівництво та працівників окупаційної адміністрації зв"язком.

За правилом ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 111-1 КК України класифікується як кримінальний проступок.

До обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додані: письмова заява підозрюваного, складена19 червня 2024 року в присутності захисника ОСОБА_6 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні; матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваною своєї винуватості.

Суд, вивчивши в порядку спрощеного судового провадження обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, разом з доданими до нього матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування, приходить до висновку, що обставини вчинення обвинуваченим кримінального проступку встановлені органом досудового розслідування і не оспорюються учасниками судового засідання.

За встановлених органом досудового розслідування обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Тобто, суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення

Призначаючи покарання, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 111-1 КК України, відноситься до кримінальних проступків, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Вивченням особи ОСОБА_7 встановлено, що він судимий 29.02.2024 Балаклійським районним судом Харківської області за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; проживає в м. Балаклія Харківської області, за місцем проживання на території Балаклійської міської ради Харківської області характеризується позитивно як особа, яка спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, в побуті поводить себе гідно, з сусідами підтримує гарні стосунки, не працює, одружений, не перебуває на обліках у лікаря- психіатра, лікаря- нарколога, перебуває в органі пробації на обліку з 09.04.2024.

Під час досудового розслідування визнав свою провину, суду надав заяву про беззастережне визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Обставинами, які пом`якшують покарання в силу ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання ОСОБА_7 необхідно призначити покарання в межах мінімальної санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, вважаючи його необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, будуть враховані інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами. Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

При вирішенні питання щодо додаткового покарання у виді конфіскації майна суд дійшов висновку про доцільність для його застосування, оскільки враховує суспільну небезпеку кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_7 , вчинене в період воєнного стану проти основ національної безпеки України.

Зважаючи на те, що зазначене кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 до постановлення попереднього вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 29.02.2024, то суд призначає остаточне покарання відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ч.3, 4 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Додаткові покарання різних видів у всіх випадках виконуються самостійно. Отже, покарання, яке призначається за цим вироком, та покарання за вироком від 29.02.2024 року, виконуються самостійно.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, не обирався і підстав для його обрання при постановленні вироку в порядку спрощеного провадження судом не вбачається.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 375, ст.381-382 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, органах, що надають публічні послуги на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до новопризначеного покарання повністю приєднати покарання, призначене за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 29.02.2024, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та покладено обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця поживання, які виконуються самостійно.

Речові докази - документи: копія «витягу з ЄРДР №70000572 від 02.09.2022»; копія «постанови про призначення групи прокурорів від 02.09.2022»; копія «постанови про створення групи слідчих від 09.09.2022»; копія «протоколу огляду місця події від 14-15,17 вересня 2022 року»; копія «постанови про визнання речовими доказами від 19.09.2022»; копія «ухвали Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 22.09.2022»; копія «протоколу огляду речового доказу від 30.09.2022»; копія «протоколу огляду речового доказу від 03.10.2022»; копія «протоколу огляду речового доказу від 23.12.2022»; копія паспорту громадянина України ОСОБА_7 ; оригінал «автобиографии ОСОБА_8 »; оригінал «заявления ОСОБА_8 о предоставлении работы от 18.07.2022»; оригінал «личной карточки работника ОСОБА_8 »; оригінал «подписки о неразглашении информации от ОСОБА_8 »; оригінал «трудового договора от 03.05.2022» між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які перебувають в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах провадження.

Вирок, ухвалений за результатами спрощеного провадження, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий ОСОБА_1