Номер провадження: 11-кп/813/1100/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000693, внесеному до ЄРДР 26.10.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, українки, не заміжньої, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено показання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, із покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 15.10.2023 року о 18:45 год. ОСОБА_8 , в умовах дії воєнного стану, перебувала у торгівельній залі магазину «Ева-418», за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 94, що належить ТОВ «РУШ» (, юридична адреса: м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, 6), де у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Об`єктом свого злочинного посягання ОСОБА_8 визначила товар, що знаходився в торговельні залі вказаного магазину, а саме засоби особистої гігієни, одяг, та господарчі товари.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, таємно, шляхом вільного доступу, перебуваючи в торгівельні залі вказаного магазину, в період часу з 18:45 год. до 18:47 год., викрала з полиць шампунь «Кліа проти лупи для чоловіків» 1 одиницю, вартістю 164 грн., гель для душа «Фа Ванільний мед 750 мл», 1 одиницю, вартістю 163 грн. 60 коп., губки кухонні «Домі Фібра», 1 одиницю, вартістю 50 грн. 40 коп., та шкарпетки «Аміго чоловічі чорні», 2 одиниці, загальною вартістю 144 грн. 20 коп., що належать ТОВ «РУШ».

Після чого, з метою утримання викраденого майна, ОСОБА_8 , сховавши викрадене в пакет, що в неї був з собою, прослідувала повз касові зони, не розрахувавшись за викрадений товар та покинула місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши майнову шкоду ТОВ «РУШ» на загальну суму 522, 20 гривень.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вироком суду, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , звернулась до суду із апеляційною скаргою, зазначивши, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, з огляду на наступне:

- судом першої інстанції не забезпечено права на захист обвинуваченої;

- суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження не дотримався вимог ст. 349 КПК України;

- ОСОБА_8 вважає, що зазначена у обвинувальному акті дата вчинення кримінального правопорушення не відповідає дійсності, а події, описані в обвинувальному акті, відбулись раніше, приблизно 08.10.2023 року;

- на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 була неповнолітньою, тому право на захист, яке є обов`язковим по відношенню до неї, не було забезпечено.

З урахуванням викладеного захисник просить вирок Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2023 року скасувати, матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд.

Позиції учасників судового розгляду

Обвинувачена ОСОБА_8 та потерпілий про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с. 52-53 т.1).

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку прокурора та захисника, які вважали за можливим проводити розгляд справи за відсутності обвинуваченої та потерпілого, які повідомлені про розгляд справи належним чином, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності вказаних осіб, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи щодо їх повідомлення про призначення судового засідання в апеляційному суді, а у поданій апеляційній скарзі сторона захисту не заявляла клопотання про обов`язкову участь під час апеляційного розгляду обвинуваченої.

Захисник підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При перевірці матеріалів провадження апеляційний суд установив, що доводи захисника про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону під час розгляду цим судом кримінального провадження, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин. Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково.

З оскаржуваного вироку суду та матеріалів кримінального провадження убачається, що судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у суді першої інстанції здійснений у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як вбачається з журналу судового засідання, судом першої інстанції, з урахуванням позиції учасників провадження, було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнано можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів: допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, що характеризують обвинувачену.

При цьому, суд першої інстанції роз`яснив сторонам кримінального провадження, положення ч. 3 ст. 349 КПК України та з`ясував, чи правильно обвинувачена ОСОБА_8 , розуміє зміст обставин справи, встановив відсутність сумнівів у добровільності її позиції щодо визнання вини та не заперечення фактичних обставин справи, а також роз`яснив останній, що у такому випадку обвинувачена буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні 20 грудня 2024 року обвинувачена ОСОБА_8 висловила свою згоду на розгляд кримінального провадження на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України (а.с.32 т.1), а також надала особисту розписку (а.с. 27 т.1).

Як установлено з журналу судового засідання від 20 грудня 2023 року та підтверджується звукозаписом судового засідання, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 351 КПК України безпосередньо здійснив допит обвинуваченої ОСОБА_8 стосовно обставин вчинення останньою інкримінованого кримінального правопорушень, які підлягають доказуванню у кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. У свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що на запитання прокурора обвинувачена ствердно зазначила, що вчинила інкриміноване кримінальне правопорушення - 15 жовтня 2023 року о 18 год.,45 хв. (а.с. 32,37 т. 1).

Таким чином, суд першої інстанції, вживши всіх необхідних заходів для того, щоб переконатися у правильності розуміння учасниками судового розгляду тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та правомірно визнавши недоцільним дослідження доказів у повному обсязі, здійснив допит обвинуваченої та встановив обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України.

Тобто, суд першої інстанції встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Що стосується доводів сторони захисту стосовно того, що судом першої інстанції не забезпечено права на захист обвинуваченої, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Одним з основоположних прав особи, яка притягується до кримінальної відповідальності є право такої особи на захист. Таке право гарантовано нормами п. 3 ч. 1 ст. 43 КПК України.

Право на захист належить до загальновизнаних принципів міжнародного права, яке імплементоване у національне законодавство як орієнтир, що визначає умови справедливого судового розгляду.

У частині другій статті 63 Конституції України задекларовано, що підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист, зміст якого становить сукупність наданих йому законом можливостей для спростування підозри, обвинувачення, пом`якшення покарання, а також захисту своїх особистих інтересів.

Забезпечення права на захист це правове положення, згідно з яким посадові особи, які здійснюють кримінальне провадження, зобов`язані забезпечити підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, виправданому сукупність процесуальних прав, завдяки яким вони отримують можливість захищатися передбаченими законом способами від підозри чи обвинувачення.

Аналіз ст. 20 КПК України свідчить, що забезпечення права на захист передбачає три форми реалізації цього права включає в себе самостійну реалізація підозрюваним, обвинуваченим, виправданим, засудженим права на захист, а саме право надавати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні; користування правовою допомогою захисника; наявністю у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду обов`язку сприяти підозрюваному, обвинуваченому, виправданому, засудженому в реалізації права на захист шляхом роз`яснення йому прав та забезпечення права на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Наведене відповідає міжнародним стандартам, викладеним у частині першій статті 11 Загальної декларації прав людини, пункті «d» частини третьої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та пункті «с» частини третьої статті 6 Конвенції.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника.

Стаття 49 КПК України передбачає випадки, в яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 були надані всі передбачені законом можливості для реалізації її права на захист.

Зокрема, матеріали провадження містять відомості про реалізацію ОСОБА_8 цього права, а саме вона надавала усні пояснення з приводу обвинувачення, мала можливість збирати і подавати докази, брала особисту участь у кримінальному провадженні. Суд сприяв у реалізації права на захист шляхом роз`яснення її прав.

Це підтверджено розпискою обвинуваченої від 20 грудня 2023 року, в якій вона підтвердила, що їй була вручена пам`ятка про її права та обов`язки як обвинуваченій, роз`яснено ці права у повному обсязі, у тому числі й право користуватися послугами захисника (а.с.15 т.1). Однак, при розгляді справи у суді першої інстанції обвинувачена не заявляла клопотання про призначення захисника та скористувалась правом на самозахист. Також, під час досудового розслідування обвинуваченій роз`яснювались її права та обов`язки 05 грудня 2023 року (а.с.9 т.1).

Той факт, що після постановлення оскаржуваного вироку обвинувачена звернулась за професійною правовою допомогою та подала апеляційну скаргу, не може розцінюватись, як порушення права на захист.

Суд також не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що на момент вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_8 була неповнолітньою, тому участь захисника відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 52 КПК України, є обов`язковою.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачена ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, 15 жовтня 2023 року, тобто у віці 18 років, а тому з огляду на вказані вище положення КПК участь захисник в указаному кримінальному провадженні була необов`язковою.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в апеляційній скарзі не наведено жодної підстави, яка би давала право суду апеляційної інстанції скасовувати оскаржуваний вирок та призначати новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000693, внесеному до ЄРДР 26.10.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4