Номер провадження: 11-сс/813/644/24
Справа № 522/1975/24 1-кс/522/964/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене в ході обшуку 13.02.2024 року автомобіля «TOYOTA Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору, який згідно клопотання належить ОСОБА_7 , а саме на:

- ноутбук сірого кольору марки «НР», с.н.: НОМЕР_2 ;

- телефон у чорному чохлі, синього кольору із написом «HUAWEI» на задній стороні телефону;

- предмет у чорному чохлі, що за зовнішніми ознаками схожий на бінокль із ідентифікаційними написами «БП 2 7х35 ТЕNTO made in USSR;

- невідомий предмет (можливо пристрій) в жовтому корпусі циліндричної форми;

- невідомий предмет (можливо пристрій) в помаранчевому корпусі із горизонтальною намоткою зеленої клейкої стрічки;

- два предмети прямокутної форми із під`єднаними один до одного чорно-жовто-біло-рожевого кольору дротами;

- предмет прямокутної форми перемотаний зеленою клейкою стрічкою із під`єднаними до нього дротами;

- дев`ять предметів прямокутної форми із дротами до нього, які мають наступні ідентифікуючі ознаки: ІМЕІ НОМЕР_3 , ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ НОМЕР_5 , ІМЕІ НОМЕР_6 , ІМЕІ НОМЕР_7 , ІМЕІ НОМЕР_8 , ІМЕІ НОМЕР_9 , ІМЕІ НОМЕР_10 ;

- 5 (п`ять) електронних мікросхем із дротами, які склеєні прозорою полімерною клейкою стрічкою;

- предмет 1 шт., чорного кольору, схожий на лазерну указку з червоним випромінюванням;

- автомобіль марки «TOYOTA Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник володільця майна - адвокат ОСОБА_8 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та негайно повернути вилучене майно власнику ОСОБА_7 .

Апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та зазначає наступне:

-обшук проведено без ухвали слідчого судді, а тому він є незаконним;

-прокурором не дотриманий строк подання клопотання про арешт тимчасово вилученого майна;

-прокурором не доведено обставин стосовно того, що вилучені речі мають значення для кримінального провадження;

-слідчим суддею не дотриманий строк розгляду клопотання про арешт майна, а також безпідставно долучено акт від 13.03.2024 року щодо неможливості вчасної реєстрації клопотань;

-слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 є фізичною особою підприємцем, а вилучені в ході обшуку автомобіль, мобільні телефони, флеш-носії та інші речі мають пряме відношення до його законної господарської діяльності;

-слідчим суддею не взято до уваги наявність кримінального провадження щодо протиправних дій працівників УСБУ, які проводили обшук та вилучили майно.

Щодо руху судового провадження в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

02.04.2024 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 в інтересах володільця майна ОСОБА_7 з додатками, яка була розподілена на суддю-доповідача ОСОБА_2 .

Того ж дня консультантом відділу діловодства та обліку звернень громадян направлено запит до суду першої інстанції з вимогою про надання суду апеляційної інстанції матеріалів судової справи.

Матеріали судової справи на адресу апеляційного суду 04.04.2024 року.

Судовий розгляд був призначений на 10:00 год. 05.04.2024 року.

Однак, в означену дату та час судове засідання не відбулося, у зв`язку із зайнятістю колегії суддів в іншому судовому засіданні, та розгляд відкладений на 12:10 год. 22.04.2024 року, про що сповіщено учасників кримінального провадження.

22.04.2024 року адвокат ОСОБА_8 надіслала до апеляційного суду уточнену апеляційну скаргу.

Судове засідання, призначене на 22.04.2024 року, не відбулося, у зв`язку із надходженням клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 про відкладення через зайнятість в іншому кримінальному провадженні, де особи утримуються під вартою в іншому суді. Судове засідання відкладене на 15:30 год 01.05.2024 року.

01.05.2024 року на електронну адресу апеляційного суду адвокат ОСОБА_8 надіслала клопотання про дослідження під час апеляційного розгляду пенсійних посвідчень батьків ОСОБА_7 , посилаючись на те, що накладення арешту на транспортний засіб ОСОБА_7 порушує не лише його права, як власника, а також права його батьків, які є особами похилого віку, знаходяться на його утриманні, та під час воєнного стану транспортний засіб необхідний з метою забезпечення їх безпеки.

01.05.2024 року судове засідання проводилось дистанційно в режимі відео конференції між апеляційним судом та з використанням власних технічних засобів адвоката ОСОБА_8 та володільця майна ОСОБА_7 , однак завершити розгляд виявилось неможливим із втратою відео конференційного зв`язку та відсутньою можливістю його відновлення.

Наступне судове засідання, яке було призначене на 12:00 год. 20.05.2024 року, знову не відбулося, у зв`язку із неможливістю встановити відеозв`язок із власником майна та адвокатом із технічних причин.

В подальшому, судове засідання, призначене на 11:30 год. 03.06.2024 року, було відкладене за клопотанням прокурора ОСОБА_10 , у зв`язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях, а також за клопотанням володільця майна ОСОБА_7 , у зв`язку із відсутністю електропостачання, доступу до мережі Інтернет та неможливості прийняття участі в судовому засіданні.

Наступна дата апеляційного розгляду була призначена на 11:30 год. 17.06.2024 року, про що учасники кримінального провадження були повідомлені належним чином.

14.06.2024 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява володільця майна ОСОБА_7 про долучення до матеріалів справи досудової вимоги від ТОВ «ДЖИДІАЙ СИСТЕМС» до ОСОБА_7 , як виробника та власника вилучених у нього пристроїв «GDi_Tracker», що були надані йому для ремонту.

Однак, 17.06.2024 року, у призначений судом час судового засідання, володілець майна ОСОБА_7 та його представник - адвокат ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, відеозв?язок з ними з технічних причин установити не надалось можливим, клопотань про відкладення судового засідання від них на адресу суду до початку судового засідання не надходило.

Приймаючи до уваги неодноразові відкладення судових засідань, неявку власника майна та адвоката у судове засідання апеляційного суду, неодноразове намагання апеляційного суду зв`язатися із володільцем майна ОСОБА_7 та його представником - адвокатом ОСОБА_8 в режимі відео конференції, що не вдалося здійснити з технічних причин, колегія суддів не вбачає підстав в черговий раз відкладати розгляд справи, оскільки це не забезпечить дотримання розумних строків апеляційного розгляду.

За наведених обставин судовий розгляд проведено за участю прокурора, але за відсутності володільця майна ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_8 , з урахуванням їх доводів викладених в апеляційній скарзі, уточнень до скарги та долучених документів.

Окрім того, 17.06.2024 року, до початку судового засідання, на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в якій зазначено: що вони є батьками ОСОБА_7 .. У заяві вказані особи просили визнати їх свідками по справі та допитати. Також в заяві ставилося питання: про витребування в ГУНП записів дзвінків на «102» із певних номерів телефонів; про допит лікаря Южненської лікарні №1 ОСОБА_13 , інших лікарів та водія швидкої медичної допомоги; дослідження відеозапису обшуку автомобіля; про допит в якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та заяв ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши заяву ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо заяв ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про визнання їх свідками та їх допит, витребування певних документів та допит інших осіб, колегія суддів дійшла висновку, що вказані заяви не підлягають задоволенню, оскільки суб?єкти їх подання - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не є учасниками кримінального провадження, не є апелянтами в даній справі, тому не наділені повноваженнями на ініціювання порушених в заявах питань, а також не мають процесуального відношення до тих обставин, які є предметом апеляційного розгляду в даному провадженні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК, а висновок про наявність підстав для накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене під час обшуку автомобіля ОСОБА_7 , є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 173 КПК визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК.

Ініціювання прокурором питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки в ньому відсутнє належне обґрунтування підстав та мети арешту майна.

В порушення абз.2 ч.2 ст.171 КПК до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як убачається з матеріалів судової справи СВ УСБ України в Одеській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що в ході досудового розслідування слідчим органом встановлено, що згідно з відповіддю на доручення про проведення слідчих (розшукових) дій (в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України) №65/31/20/н/т від 13.02.2024 року, яка надійшла з Южного МРВ УСБУ в Одеській області, ОСОБА_7 причетний до незаконного здійснення фото-, відео зйомки переміщень військової техніки та особового складу ЗС України. Також, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 у автомобілі «TOYOTA Camry», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору, який належить йому на праві власності, зберігає спеціальні технічні засоби для негласного отримання інформації.

13.02.2024 року, у період з 01:27 год. до 03:49 год., у зв`язку з невідкладним випадком, пов?язаним з врятуванням майна, яке може бути визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, на підставі ч.3 ст.233 КПК України, слідчим в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_17 проведено обшук автомобіля «TOYOTA Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору, який належить ОСОБА_7 , на праві власності, в ході якого вилучено:

- ноутбук сірого кольору марки «НР», с.н.: НОМЕР_2 ;

- телефон у чорному чохлі, синього кольору із написом «HUAWEI» на задній стороні телефону;

- предмет у чорному чохлі, що за зовнішніми ознаками схожий на бінокль із ідентифікаційними написами «БП 2 7х35 ТЕNTO made in USSR;

- невідомий предмет (можливо пристрій) в жовтому корпусі циліндричної форми;

- невідомий предмет (можливо пристрій) в помаранчевому корпусі із горизонтальною намоткою зеленої клейкої стрічки;

- два предмети прямокутної форми із під`єднаними один до одного чорно-жовто-біло-рожевого кольору дротами;

- предмет прямокутної форми перемотаний зеленою клейкою стрічкою із під`єднаними до нього дротами;

- дев`ять предметів прямокутної форми із дротами до нього, які мають наступні ідентифікуючі ознаки: ІМЕІ НОМЕР_3 , ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ НОМЕР_5 , ІМЕІ НОМЕР_6 , ІМЕІ НОМЕР_7 , ІМЕІ НОМЕР_8 , ІМЕІ НОМЕР_9 , ІМЕІ НОМЕР_10 ;

- 5 (п`ять) електронних мікросхем із дротами які склеєні прозорою полімерною клейкою стрічкою

- предмет 1 шт., чорного кольору схожий на лазерну указку з червоним випромінюванням;

- автомобіль марки TOYOTA Camry з державним номерним знаком НОМЕР_11 року випуску сірого кольору.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що в кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також може бути використане як доказ вчинення кримінального правопорушення.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2024 року задоволено клопотання слідчого СВ УСБ України в Одеській області ОСОБА_18 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року та надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля «TOYOTA Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був проведений 13.02.2024 року (справа №522/1975/24, провадження №1-кс/522/966/24).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що ініціювання прокурором питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, вилучене під час обшуку автомобіля «TOYOTA Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За змістом ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що посилання прокурора про наявність підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, власником та володільцем якого є ОСОБА_7 , не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Так, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, прокурор в клопотанні посилається на те, що вилучене майно має значення для встановлення обставин кримінального провадження, а також може бути використане як докази вчинення кримінального правопорушення.

Однак, звертаючись із клопотанням про накладення арешту, прокурором до нього було долучено лише витяг з ЄРДР, лист начальника Южного МРВ УСБУ в Одеській області та протокол обшуку від 13.02.2024 року.

При цьому, клопотання прокурора не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на зазначене майно, крім посилання на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

В клопотанні прокурор вказує, що вилучені предмети та документи можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим потребують додаткового огляду та проведення судових експертиз.

Таким чином, із клопотання вбачається, що прокурор посилається виключно на те, що вилучене під час обшуку майно лише може бути в подальшому визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що свідчить про те, що вилучене майно на час звернення до суду із клопотанням речовим доказом визнано не було, а прокурором лише висловлене припущення можливого визнання цього майна речовим доказом в майбутньому.

Вказані обставини фактично підтверджуються тим фактом, що до клопотання не долучено відповідної постанови органу досудового розслідування про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні.

Вказані обставина слідчим суддею під час розгляду клопотання не враховані.

Більш того, залишаються незрозумілими доводи слідчого судді стосовно того, що арешт майна накладається з метою збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні, з урахуванням того, що на час розгляду клопотання майно не було визнане речовими доказами.

Під час апеляційного розгляду прокурором долучено копію постанови слідчого СВ УСБ України в Одеській області ОСОБА_18 від 29.03.2024 року про визнання вилученого під час обшуку автомобіля «TOYOTA Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , майна речовими доказами в кримінальному провадженні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що вказана постанова слідчого датована 29.03.2024 року, тобто винесена вже після постановлення слідчим суддею оскарженої ухвали від 28.03.2024 року, та не містить будь-якого мотивування стосовно того, на якій підставі та за якими критеріями вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки фактично слідчим у постанові зазначено лише про факт проведення обшуку та перераховано перелік вилученого майна, із наведенням загальних формулювань відносно того, що це майно може бути використане як доказ факту чи обставин у кримінальному провадженні, що є недопустимим.

Посилання прокурора в судовому засіданні на те, що вилучене під час обшуку автомобіля майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження долучені до клопотання не містять відповідних доказів відносно того, що вилучене майно містить на собі сліди кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України, або є засобами чи предметами вказаних кримінально караних діянь, та відповідно мають ознаки речових доказів у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає вагу, що клопотання про арешт майна подано прокурором у кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказаного кримінального провадження, 17.01.2024 року до реєстру були внесені відомості:

-із правовою кваліфікацією за ч.1 ст.109 КК України, із зазначенням короткого викладу обставин, що можуть свідчити при вчинення кримінального правопорушення: згідно повідомлення ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області отримано дані про діяльність невстановленої групи осіб, які діють на території м. Одеси та Одеської області, з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, а також змова про вчинення таких дій;

-за ч.2 ст.110 КК України, із зазначенням короткого викладу обставин, що можуть свідчити при вчинення кримінального правопорушення: згідно повідомлення ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області отримано дані про діяльність невстановленої групи осіб, які діють на території м. Одеси та Одеської області з метою зміни меж території державного кордону України та публічно розповсюджують матеріали із закликами до вчинення таких дій;

-за ч.2 ст.436-2 КК України, із зазначенням короткого викладу обставин, що можуть свідчити при вчинення кримінального правопорушення: згідно повідомлення ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області отримано дані про діяльність невстановленої групи осіб, які діють на території м. Одеси та Одеської області, які виправдовують та заперечують збройну агресію Російської Федерації проти України, а також глорифікують осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України.

Водночас в клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 причетний до незаконного здійснення фото-, відео зйомки переміщень військової техніки та особового складу ЗС України, а в автомобілі «TOYOTA Camry» державний номерний знак НОМЕР_1 останній зберігає спеціальні технічні засоби для негласного отримання інформації.

Однак, із викладу встановлених органом досудового розслідування обставин кримінального провадження та мотивувальної частини клопотання прокурора не вбачається, якими саме доказами підтверджується факт можливого незаконного здійснення ОСОБА_7 фото-, відео зйомки переміщень військової техніки та особового складу ЗС України, а також не вбачається встановлення правоохоронними органами існування обставин причетності ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень із правовою кваліфікацією за ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України, які є предметом дослідження в даному кримінальному проваджені.

Вказані обставини також не були доведені прокурором перед судом апеляційної інстанції. У судовому засіданні прокурор лише зазначив, що у разі отримання висновку експерта, що вилучені у ОСОБА_7 пристрої відносяться до спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, то за вказаним фактом будуть додатково внесені відомості до ЄРДР за відповідною статтею кримінального закону.

Колегія суддів звертає увагу, що в суді першої інстанції прокурором долучено постанову слідчого від 20.02.2024 року про призначення комплексної судової експертизи (експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації та комп?ютерно-технічної експертизи), з постановленням певного переліку питань, виконання якої доручено експертам Українського науково-дослідчого інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України (а.с.31-35).

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор також надав копію постанови слідчого від 16.02.2024 року про проведення судової криміналістичної експертизи спеціальних технічних засобів (СТЗ) негласного отримання інформації.

Разом з цим, у судовому засіданні прокурором не доведено, що ОСОБА_7 має відношення до скоєння саме кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні та в рамках якого подане клопотання про накладення арешту на майно. При цьому, доводи прокурора стосовно можливої наявності в діях ОСОБА_7 складів інших кримінальних правопорушень, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки за будь-якими іншими статтями КК України, відомості до ЄРДР в даному кримінальному провадженні не внесені.

В апеляційній скарзі представник володільця майна вказує, що ОСОБА_7 є фізичною особою підприємцем, а вилучені в ході обшуку автомобіль, мобільні телефони, флеш-носії та інші речі мають пряме відношення до його законної господарської діяльності. На підтвердження вказаних обставин, у суді першої інстанції, адвокат долучала певні документи, зокрема: виписку ФОП ОСОБА_7 ; виписку про рух коштів ФОП ОСОБА_7 ; договір інформаційних послуг з оброблення технічних та навігаційних даних від 10.10.2023 року, укладеним між ФОП ОСОБА_7 та КП «БОРЗНА КОМУНАЛЬНИК»; договір №3 на надання послуги з електромонтажу та налаштування обладнання дистанційної системи інформатизації від 04.12.2023 року, укладений між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «ВІДІС»; договір про надання послуг №4 від 23.12.2023 року, укладений між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «ДЖИДІАЙ СИСТЕМС»; специфікацію до договору та акт здавання-приймання виконаних робіт.

Також ОСОБА_7 надіслано на адресу апеляційного суду досудову вимогу від ТОВ «ДЖИДІАЙ СИСТЕМС» до ОСОБА_7 , як виробника та власника вилучених у нього пристроїв «GDi_Tracker», що були надані йому для ремонту.

Вказані обставини вказують на законність походження та перебування в розпорядженні вилучених у ОСОБА_7 технічних пристроїв, а прокурором зазначені обставини під час апеляційного розгляду не спростовані.

Апеляційний суд звертає увагу, що в ході перегляду оскарженої ухвали слідчого судді щодо правомірності накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, колегія суддів не повинна здійснювати аналіз господарських операцій на предмет їх реальності, оскільки відповідна оцінка цієї діяльності може бути проведена лише за результатом здійснення податкової перевірки платників податків, підстави та порядок проведення якої визначено положеннями Податкового кодексу України. Предметом розгляду в даному провадженні є виключно перевірка правомірності накладення арешту на майно, яке було виявлене в ході обшуку в конкретному кримінальному провадженні з відповідною правовою кваліфікацією, а не здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_7 та іншими суб`єктами господарювання.

Крім того, слідчим суддею не враховано, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 про підозру не повідомлялось.

За наведених вище обставин, ініціювання в клопотанні прокурора питання про накладення арешту на вилучене в ході обшуку автомобіля ОСОБА_7 майно, право володіння на яке належить фізичній особі та не скасоване у передбаченому законом порядку, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, поза увагою слідчого судді залишилося те, що для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності, володіння повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про накладення арешту на майно та апеляційного розгляду, відсутні підстави для застосування обмежувальних заходів щодо майна, володільцем якого є ОСОБА_7 .

З урахуванням наведеного, покладені в основу оскарженої ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, апеляційний суд визнає необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу колегія суддів виходить з того, що у зв`язку із скасуванням ухвали слідчого судді з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене майно у відповідності до вимог ч.3 ст.173 КПК підлягає поверненню органом досудового розслідування його власнику/володільцю, а тому окрема вимога апелянта про повернення вилученого майна є зайвою.

Також, у зв`язку із встановленням підстав для скасування оскарженої ухвали, доводи представника володільця майна стосовно не дотримання прокурором строку подання клопотання про арешт майна, не дотримання слідчим суддею строків розгляду клопотання про арешт майна, безпідставність долучення акту від 13.03.2024 року щодо неможливості вчасної реєстрації клопотання прокурора, не впливають на висновки апеляційного суду про незаконність ухвали слідчого судді, оскільки не стосуються суті питання щодо наявності підстав для накладення арешту на майно. При цьому, обставини законності чи незаконності складання акту від 13.03.2024 року не можуть бути перевірені під час апеляційного розгляду, оскільки відносяться до питань організації роботи з діловодства в місцевому суді, яка не може бути перевірена під час перегляду конкретного судового рішення щодо забезпечення заходів кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року, в кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року, якою накладено арешт на майно, вилучене 13.02.2024 року в ході проведення обшуку автомобіля «TOYOTA Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору, який належить ОСОБА_7 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року про накладення арешту на майно, вилучене 13.02.2024 року в ході проведення обшуку автомобіля «TOYOTA Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору, який належить ОСОБА_7 , а саме:

- ноутбук сірого кольору марки «НР», с.н.: НОМЕР_2 ;

- телефон у чорному чохлі, синього кольору із написом «HUAWEI» на задній стороні телефону;

- предмет у чорному чохлі, що за зовнішніми ознаками схожий на бінокль із ідентифікаційними написами «БП 2 7х35 ТЕNTO made in USSR;

- невідомий предмет (можливо пристрій) в жовтому корпусі циліндричної форми;

- невідомий предмет (можливо пристрій) в помаранчевому корпусі із горизонтальною намоткою зеленої клейкої стрічки;

- два предмети прямокутної форми із під`єднаними один до одного чорно-жовто-біло-рожевого кольору дротами;

- предмет прямокутної форми перемотаний зеленою клейкою стрічкою із під`єднаними до нього дротами;

- дев`ять предметів прямокутної форми із дротами до нього, які мають наступні ідентифікуючі ознаки: ІМЕІ НОМЕР_3 , ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ НОМЕР_5 , ІМЕІ НОМЕР_6 , ІМЕІ НОМЕР_7 , ІМЕІ НОМЕР_8 , ІМЕІ НОМЕР_9 , ІМЕІ НОМЕР_10 ;

- 5 (п`ять) електронних мікросхем із дротами, які склеєні прозорою полімерною клейкою стрічкою;

- предмет 1 шт., чорного кольору, схожий на лазерну указку з червоним випромінюванням;

- автомобіль марки «TOYOTA Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, сірого кольору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4