ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1535/24 Справа № 204/9029/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи стосовно якої

застосовано примусові

заходи медичного характеру ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2024 року, якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2024 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.05.2022 року, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Окрім цього, оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про призначення комплексних комісійних судово-психіатричної та судово-медичної експертиз відносно ОСОБА_7 , про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 . В, про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , про переведення ОСОБА_7 до іншого закладу з надання психіатричної допомоги.

Мотивуючи прийняте рішення суд послався на те, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.05.2022 стосовно ОСОБА_7 , який вчинив діяння, що мало ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом., відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 30.05.2023 за № 570, за своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного закладу з суворим наглядом. При цьому, суд зазначив, що лікарі, члени комісії лікарів психіатрів, якими складено цей висновок підтримали його в повному обсязі.

Враховуючи дослідженні в судовому засіданні судом першої інстанції докази та пояснення, суд дійшов висновку, що з урахуванням характеру психічного захворювання, яке наявне у ОСОБА_7 , та тяжкості вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з суворим наглядом стосовно ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмови у задоволенні заяви предтсавника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », припинити застосування стосовно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру та звільнити ОСОБА_7 .

У випадку відмови в задоволенні заяви захисника в частині припинення застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, вирішити питання про зміну режиму раніше застосованих примусових заходів, шляхом доручення компетентним органам влади здійснити переведення ОСОБА_7 до КНП Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги для продовження надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на незаконність судового рішення. Так, адвокат вказує, що станом на 20 березня 2022 року не існувало жодного судового рішення про продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , а отже саме з цієї дати, ОСОБА_7 мав би бути виписаний з психіатричного закладу та звільнений.

Адвокат також вказує, що Верховний Суд у своїй постанові від 19 січня 2022 року визнав, що кримінально-правова кваліфікація діяння ОСОБА_7 за ст. 115 КК України була помилковою і в його діяннях відсутній склад цього кримінального правопорушення, то з цього слідує, що не існувало жодної необхідності в тому, щоб тримати хвору людину, інваліда ІІ групи недієздатного ОСОБА_7 у медичному закладі з надання психіатричної допомоги суворого нагляду. На переконання захисника у цій справі досі не існує жодного доказу, який би доводив вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння, а органи влади України, в особі поліції, прокуратури, ДБР та судів усіх інстанцій систематично і протягом тривалого часу обмежують права ОСОБА_7 та його законного представника на повагу до "сімейного життя" і здійснюють такі дії (бездіяльність) з прихованою метою і мотивом, які суперечать статті 8 у поєднанні зі статтею 18 Конвенції, а саме приховати факт того, що злочин вчинений іншою особою, а саме свідком у кримінальному провадженні - ОСОБА_9 .

Окрім цього, адвокат звертає увагу на те, що лікування у ДФ «СЗНПД» ДУ «ІПСПЕМН МОЗ України» для ОСОБА_7 є неефективним, оскільки починаючи з 16 листопада 2016 року на даний час, жодних позитивних результатів не дало. Таке лікування може продовжуватись ще невизначений період часу, що продовжує правову невизначеність та свавілля, адже мова йде про фундаментальні права інваліда другої групи. Також вказує на загрозу для життя ОСОБА_7 внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Вважає, що висновки лікарів-психіатрів про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 дублюються і не відображають жодних позитивних змін у динаміці лікування.

Зазначає, що жодних фактів і доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 створює загрозу життю і здоров`ю інших осіб, або самому собі, матеріали кримінального провадження не містять.

В той же час, адвокат вказує, що з часу надходження заяви лікаря з висновком до суду, а саме з червня місяця 2023 року до грудня 2023 року, ні законного представника ОСОБА_7 , ні його захисника судом про час та дату розгляду повідомлено не було, справа фактично до цього часу не слухалась. При цьому, захисник звертає увагу і на надмірну тривалість судового розгляду, який тривав майже 9 місяців.

Захисник також вважає незаконним рішення суду про відмову у задоволенні його клопотання про залучення перекладача ОСОБА_7 , який є молдованином, та не в повній мірі володіє українською мовою, яку вивчав тільки 4 класси.

В той же час, вважаючи дату затримання ОСОБА_7 та його перебування в СІЗО майже пів роки, а також положення Закону ОСОБА_10 , та санкцію ч. 1 ст. 121 КК України, якою передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, ОСОБА_7 станом на 15.01.2024 повністю відбув строк покарання за інкриміноване йому діяння, та подальше продовження застосування стосвно нього примусових заходів медичного характеру є порушенням п. 1 статті 7 Конвенції.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні особа, відносно якої розглядається клопотання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 514 КПК України, ч. 1 ст. 95 КК України та ч. 3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

З матеріалів провадження видно, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.05.2022 стосовно ОСОБА_7 , який вчинив діяння, що мало ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, який продовжувався у встановленому чинним законодавством порядку, попередній раз ухвалою Красногравардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2023.

Разом з цим, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів від 30.05.2023 за № 570, представником лікарні було подано заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру.

З матеріалів провадження видно, що заява про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 подана до суду до спливу 6-місячного строку, та уповноваженою особою - лікарем-психіатром ОСОБА_11 , який є представником Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України разом з висновком комісії лікарів-психіатрів №570 від 30.05.2023.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги цей висновок комісії лікарів-психіатрів дійшов висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.05.2022.

Цим висновком підтверджується, що у ОСОБА_7 з квітня 2023 року галюцинаторні розлади, що спостерігались редукувалися. Маячні ідеї впливу і оволодіння почали втрачати значущість для пацієнта. Але наявність виражених формальних розладів мислення у вигляді паралогічності, непослідовності, аморфності, зісковзувань на шлях випадкових асоціацій, грубих порушень емоційно-вольової сфери, таких, як емоційна холодність, монотонність, сплощеність, неадекватність, дратівливість та адаптаційних критичних здібностей щодо свого стану, поряд з не усвідомленням тяжкості скоєного свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного закладу з суворим наглядом.

Разом з цим, судом першої інстанції було досліджено щоденникові записи лікуючих лікарів за період з 08.12.2022 по 17.05.2023, згідно яких психічний стан характеризується невеликою позитивною динамікою: зникла тривога, «стало менше чужих думок в голові». Настрій неспокійний, рівномірно знижений. Омани сприйняття заперечує, але поведінкою виявляє до чогось прислухається, на питання відповідає після паузи, за доповіддю персоналу вночі лежачи в ліжку рідше став розмовляти сам з собою, однак продовжував відмахуватися руками, наносити удари по невідомим цілям в повітря. Мислення паралогічне, аутентичне, непослідовне. Настрій нестійкий, підкорений хворобливим переживанням. Пацієнт розповідав, що за допомогою молитов рідні намагались йому допомогти, вилікувати, але йому від їх дій ставало гірше. Мислення з постійними зісковзуваннями. Пацієнт повідомляв, що почував себе краще, коли отримував ін`єкційну терапію, казав: «в голові було менше не моїх думок», «бувало так, що в голові тиша і спокій». Пацієнт повідомляв про наявність сторонніх думок в голові, зміст яких не розкриває, каже: «вони не покидають мене ні на хвилину». Через чужі думки не може відповідати на питання.

Лікування приймає, переносить задовільно. Хворим себе не вважає, необхідності лікування не усвідомлює, тяжкості скоєного не розуміє, критичні здібності грубо порушені. Скарг на стан здоров`я не висловлює.

Лікарі, члени комісії лікарів психіатрів, якими складено висновок № 570 від 30.05.2023 року ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновок підтримали в повному обсязі та підтвердили, що за своїм психічним станом ОСОБА_7 зберігає особливу небезпеку для оточуючих, потребує продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Апеляційний суд вважає, що висновок комісії лікарів-психіатрів №570 від 30.05.2023 щодо ОСОБА_7 є достатньо обґрунтованим та мотивованим і відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» та піддавати його сумніву у апеляційного суду немає підстав.

Висновки, які суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного судового рішення, та з яких виходив під час постановлення ухвали є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів.

Твердження захисника про необґрунтоване продовження ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, на переконання апеляційного суду, є безпідставними .

Так, в апеляційній скарзі захисник одночасно вказує про неефективність лікування ОСОБА_7 та відсутність в його стані будь-яких позитивних змін, а так само і на те, що ОСОБА_7 не потребує лікування, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що ОСОБА_7 створює загрозу життю та здоров`ю інших осіб, й просить звільнити ОСОБА_7 тобто припинити застосування таких заходів стосовно нього або ж змінити режим застосованого заходу, шляхом переведення ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, на що апеляційний суд зазначає таке.

Зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи, що виходячи з положень чинного законодавста має підтверджуватися, зокрема висновком комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновком обраного особою чи її представником незалежного лікаря-психіатра, а так сама і матеріалами провадження.

Водночас як зазначено вище, судом обґрунтованого встановлено, що згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів №570 від 30.05.2023 ОСОБА_7 за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного закладу з суворим наглядом й в матеріалах провадження відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 не створює загрозу життю і здоров`ю інших осіб, як і не було встановлено, що ОСОБА_7 видужав чи стан його здоров`я значно покращився, внаслідок чого відпала б потреба в раніше застосованих примусових заходах медичного характеру.

Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано продовжив ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах суворого нагляду з урахуванням недостатніх позитивних змін у психостані та його поведінці з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Посилання захисника про небезпечність розташування медичного закладу, в умовах якого на даний час перебуває ОСОБА_7 , є необгрутованими, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції і на чому наголошує апеляційний суд, воєнний стан оголошений на всій території України, й з 24.02.2022 ракетних ударів зазнає вся територія України, в той же час, та в м. Дніпро продовжують працювати в загальному режимі всі державні та комунальні заклади.

Разом з цим, відповідно до положень ст.ст. 94, 95 КК України, суд має право вирішити питання виключно щодо застосування примусових заходів медичного характеру, перелік яких наведений в частині 1 ст. 94 КК України, а також питання продовження, зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру, а визначення конкретного закладу з надання психіатричної допомоги не належить до компетенції суду, бо вирішення даного питання покладається на відповідний орган Міністерства охорони здоров`я України.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконного тримання ОСОБА_7 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом, також не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_7 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, які в подальшому, у відповідності до положень ст. 95 КК України та Закону України Про психіатричну допомогу неодноразово продовжувалися ухвалами судів, так само і запобіжний захід у виді поміщення ОСОБА_7 до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Що стосується тверджень захисника про те, що після скасування апеляційним судом 29.09.2023 року ухвали Красногвардійського суду м. Дніпропетровська від 22.05.2023 ОСОБА_7 продовження його примусового лікування було незаконним, апеляційний суд зазначає таке.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року до ОСОБА_7 було застосовано примусові заходи медичного характеру. Ухвала набрала законної сили.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року, на підставі заяви представника закладу та висновку комісії лікарів-психіатрів № 1219 від 02 грудня 2022 року було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , яку було скасовано ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року й призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

В той же час, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 було визнано обгрунтованою заяву представника закладу й продовжено застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , яку ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15.01.2024 залишено без змін.

Відтак, апеляційний суд зазначає, що такі твердження захисника є помилковими, а скасування ухвали суду першої інстанції та призначення нового розгляду заяви в суді першої інстанції не призводить до автоматичного припинення застосування до особи примусових заходів медичного характеру.

Отже, перебування ОСОБА_7 в умовах Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», не є свавільним.

Перебування ОСОБА_7 під примусовим лікування є дійсно тривалим та за умови вчинення ним злочину в стані осудності на цей час останній би відбув, визначене законом України про кримінальну відповідальність покарання за вчинене, в той же час апеляційний суд зауважує, що примусові заходи медичного характеру не є каральним заходом, а застосуються з метою обов`язкового лікування особи, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Також судом першої інстанції була розглянута низка клопотань, заявлених захисником ОСОБА_8 зокрема і щодо необхідності надання ОСОБА_7 перекладача та проведення щодо нього повторної судово-психіатричної експертизи та експертизи фізичного стану. У задоволенні таких клопотань було обгрунтовано відмовлено, оскільки відсутність необхідності залучення перекладача з української на молдавську (румунську) мову вже було вирішено під час розгляду матеріалів справи у Верховному Суді 19.01.2022 року, а підстави для проведення інших експертних досліджень, пов`язаних із, зокрема, фізичним станом ОСОБА_7 , наразі відсутні.

Водночас судом з`ясовано, що ОСОБА_7 розуміє мову, якою ведеться судочинство та не заявляв про необхідність залучення перекладача. До того ж, захисник в апеляційній скарзі зазначає що ОСОБА_7 вивчав українську мову під час навчання в Боянській ЗОШ на задовільному рівні протягом 4 років, що також підтверджується матеріалами провадження. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_7 достатньою мірою володіє українською мовою та під час судового розгляду міг реалізовувати належним чином свої процесуальні права та обов`язки.

Суд першої інстанції також на законних підставах відмовив адвокату ОСОБА_8 в задоволенні клопотання про призначення заявлених експертиз ОСОБА_7 , оскільки з дослідженого висновку слідує, що будь-які дані, які б свідчили про необхідність проведення додаткових досліджень або неналежного виконання лікувальним закладом своїх професійних обов`язків, не було встановлено, а отже такі клопотання також є передчасними.

Разом з цим, враховуючи доводи скарги захисника в частині тривалості судового розгляду заяви представника закладу, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання засади розумності строків судового провадження та розгляду заяви про продовження застосування примусових заходів без невиправданої затримки, й враховуючи специфіку цією категорії справ, зумовлену станом психічного здоров`я людини, належить без зволікання й оперативно їх розглядати.

Щодо доводів апеляційної скарги які зводяться до незгоди з обставинами вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, та його причетності до вчиненого, а також недопустимості та неналежності доказів у провадженні, на підставі чого було застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру, то апеляційний суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в межах цього провадження, апеляційний суд вирішує лише питання про наявність або відсутність підстав для продовження застосування заходів медичного характеру та не вдається в оцінку фактичних обставин провадження, встановлених ухвалою суду, яка набрала законної сили і скасована не була.

За наведених обставин, у апеляційного суду відсутні підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності вимог кримінального процесуального закону, яка по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав, а відтак колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2024 року, якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3