У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.02.2024 року, якою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого

-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України,

- застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.04.2024 року включно з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

підозрюваний: ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В своїх апеляційних скаргах апелянти просять ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 .

Застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.04.2024 року включно з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Апелянти вважають, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

Підозрюваний заперечує наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Зазначає, що має незадовільний стан здоров`я, а в умовах СІЗО не зможе пройти обстеження та ефективно лікуватись. Також зазначає, що має офіційне джерело доходу, а саме отримує щомісячні виплати.

На думку захисника, стороною обвинувачення недоведена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, захисник зазначає, що слідчим суддею не була розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів.

Також, захисник зазначає, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, незадовільний стан здоров`я, будучи незаконно вивезеним на територію рф сам повернувся до України, що в сукупності доводить відсутність заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

У провадженні слідчого відділу ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що 15.02.2022 року він з метою реалізації умислу, спрямованому на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, перебуваючи у супермаркеті «Сільпо», за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний 259/1, діючи повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу викрав з торгівельного залу пляшку віскі, вартістю 832,50 грн., але був затриманий охоронцем супермаркету, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежать від його волі.

15.02.2024 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 16.02.2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, розглянувши апеляційну скаргу в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що у провадженні слідчого відділу ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України.

Зауважено, що 15.02.2024 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 16.02.2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку суду про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від 15.02.2024р; протоколами допитів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , показами підозрюваного, протоколом огляду вилученого предмета від 15.02.2024 р. та іншими матеріалами кримінального провадження.

Зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що існує ризик того, що ОСОБА_5 , розуміючи наслідки вчиненого, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді і щодо наявності таких ризиків, як ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, з огляду на те що, підозрюваний вже раніше притягувався до кримінальної відповідальності, наразі підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в короткий період після звільнення з місць позбавлення волі, не працює, не має офіційних джерел доходу, що в сукупності свідчить про наявний ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.

За такого, не є слушними доводи апелянта відносно того, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи відомості про особу підозрюваного, який раніше судимий за корисливі злочини, не має джерела доходу, не працює, а також встановлені ризики, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Зважаючи на зазначене, доводи апелянтів відносно того, що до підозрюваного ОСОБА_5 можливо застосувати альтернативні запобіжні заходи, а не запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не є слушними.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не є доцільним, оскільки наявність постійного місця проживання у обвинуваченого та отримання ним щомісячних виплат від благодійної організації не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою і суттєво не впливають на існуючі ризики.

Доводи підозрюваного та сторони захисту щодо того, що незадовільний стан здоров`я підозрюваного унеможливлює його перебування під вартою, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 гл. 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 р. № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст. ст. 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 р. № 239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572.

Відповідно до п. 3 гл. 2 розділу X зазначеного Наказу, у слідчому ізоляторі здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Надання медичної допомоги особам, взятим під варту, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 р. №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах слідчого ізолятору (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво слідчого ізолятору забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Отже, лікування підозрюваного, у разі наявності у нього захворювань, можливе в умовах слідчого ізолятора та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

З огляду на наведене апеляційні скарги підозрюваного та його захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.02.2024 року, щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: