Справа №:755/9406/23
Провадження №: 1-в/755/27/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2024 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації всього майна призначеного вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 30.05.2007 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання зазначеного вироку та про скасування арешту з нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва, з клопотанням про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації всього майна, призначеного вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 30.05.2007 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання зазначеного вироку та про скасування арешту з нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 .

Мотивуючи клопотання, адвокат посилається на те, що вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 30.08.2007 року ОСОБА_4 було засуджено за ч.2 ст.368 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з здійсненням функцій представника влади строком на 3 роки, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20.09.2007 року вищезазначений вирок залишено без змін.

Відповідно до постанови Менського районного суду Чернігівської області від 22.03.2011 року у справі №5-120/11 ОСОБА_4 на підставі ст.81 КК України було звільнено умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 8 місяців 25 днів позбавлення волі.

У рамках виконання вироку в частині конфіскації майна, що належить засудженому ОСОБА_4 олом`янським районним управлінням юстиції у м.Києві 07.05.2009 року в рамках виконання вироку в частині конфіскації майна, що належить ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3, в рамках якого накладено арешт на нерухоме майно останнього.

Разом з тим, адвокат зазначає, що у Солом`янському районному відділі Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вищезазначене виконавче провадження відсутнє, оскільки строк його зберігання сплинув. При цьому, станом на день звернення з клопотанням до суду відсутні будь-які виконавчі провадження щодо виконання вироку в частині конфіскації майна, що належить засудженому ОСОБА_4 , а тому, вважає, що є всі підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації всього майна призначеного вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 30.05.2007 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання зазначеного вироку та посилається на необхідність скасування арешту з нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 .

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав своє клопотання з наведених мотивів та просив суд його задовольнити в повному обсязі.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні 24.01.2024 року підтримав клопотання адвоката в повному обсязі.

Вивчивши клопотання з додатками, вислухавши думку адвоката та засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, вивченням матеріалів по розгляду клопотання адвоката ОСОБА_3 з додатками встановлено, що вироком Дніпровського районного суду від 30.08.2007 року ОСОБА_4 було засуджено за ч.2 ст.368 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані зі здійсненням функцій представника влади строком на 3 роки, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20.09.2007 року вищезазначений вирок залишено без змін.

Відповідно до постанови Менського районного суду Чернігівської області від 22.03.2011 року у справі №5-120/11 ОСОБА_4 на підставі ст.81 КК України було звільнено умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 8 місяців 25 днів позбавлення волі.

Солом`янським районним управлінням юстиції у м.Києві 07.05.209 року в рамках виконання вироку в частині конфіскації майна, що належить ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3, в рамках якого було накладено арешт на невизначене нерухоме майно останнього.

Згідно даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься інформація про те, що 02.06.2009 року за №8771414 Державним підприємством «Інформаційний центр» зареєстрований арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження - 8771414, заявник Відділ державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції місті Києві, підстава обтяження -8771414, заявник відділ державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції м.Києва, підстава обтяження - постанова про відкриття провадження НОМЕР_3 від 07.05.2009 року зазначеного відділу.

Разом з тим, як вбачається з відповіді Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м.Києві, що надійшов на запит суду у рамках розгляду даного клопотання згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - АСВП) на виконанні у Відділі знаходилось виконавче провадження ВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №1-148 виданого Дніпровським районним судом м.Києва про конфіскацію всього майна з ОСОБА_4 на користь держави. 07.05.2009 року, керуючись Законом України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем ОСОБА_6 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. В подальшому, 07.08.2009 року, керуючись Законом України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документа до суду, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, і здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Крім того, згідно даної відповіді більш детальна інформація відсутня, оскільки матеріали кримінального провадження НОМЕР_2 було знищено, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік".

Крім того, відповідно до наданого адвокатом листа відповіді на його запит з Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м.Києві, після повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачу, станом на 29.11.2023 року вищезазначений виконавчий документ повторно на адресу Відділу не надходив.

Відповідно до ст.152 КВК України підстави звільнення від відбування покарання», однією з підстав звільнення від відбування покарання для органів виконання покарань є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно ч.1 ст.80 КК України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 Особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Відповідно до ч.2 ст.80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Початком перебігу строку давності, який підлягає встановленню, у порядку ст. 80 КК, є день набрання чинності обвинувальним вироком (ухвала Верховного Суду України від 09.07.2009).

На даний час сплинуло більше 15 років з моменту набрання вироком законної сили.

А тому, вищенаведене свідчить, що для звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації всього майна призначеного вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 30.05.2007 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання даного вироку, будь-які правові перешкоди відсутні, а тому клопотання адвоката ОСОБА_3 в цій частині підлягає задоволенню.

В іншій частині клопотання, що стосується скасування арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ), накладеного Відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві - постановою державного виконавця про відкриття провадження НОМЕР_3 від 07.05.2009 року зазначеного відділу, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст.537 КК України Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 7-1) про застосування до засуджених примусового годування; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; 13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; 13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); 13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; 13-4) про звільнення від відбування покарання у зв`язку з прийняттям рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно до положень ч. 3 ст.26 КПК слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів клопотання Солом`янським районним управлінням юстиції у м.Києві 07.05.2009 року в рамках виконання вироку в частині конфіскації майна, що належить ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3, в рамках якого накладено арешт на невизначене нерухоме майно останнього, у межах ВП.

Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 №606-XIV) передбачає право виконавця щодо накладення арешту в його частині 2 статті 11, частині 2 статті 57. Адже, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону), а, відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону в наведеній редакції у разі закінчення виконавчого провадження якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження […], державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно (ч. 3 ст. 50 Закону в наведеній редакції).

Обставини, що виникли у зв`язку з накладенням державного виконавчого арешту на майно ОСОБА_4 виходячи з положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 №606-XIV) свідчить про невиконання ВДВС обов`язку скасувати арешт у разі закінчення ВП, тобто має місце бездіяльність вказаного органу.

Наведена бездіяльність жодним чином не пов`язана з вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 30.05.2007 року, а витікає з невиконання ВДВС норм Закону.

Відповідно ця бездіяльність мала б оскаржуватися в порядку ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 №606-XIV).

Положення п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК не наділяють суд можливістю здійснювати нагляд за рішенням, діями чи бездіяльністю ВДВС.

Разом з тим, згідно п. 2 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом Закон України"Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Пункт 10 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року передбачає, що скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані у встановленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Оскільки, в даному випадку не було подано скаргу на бездіяльність виконавця до набрання чинності Законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, станом на сьогоднішній день слід керуватися саме ним.

Даний Закон визначає у ч. 1 ст. 74, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, ст. 537 КПК не передбачає можливість розгляду скарг на дії виконавця з числа визначених ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII.

Щодо суду, до якого з такою скаргою можна звернутись, то у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 824/297/18-а Велика Палата Верховного Суду зазначила, що:

- відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом;

- згідно із ч. 3, 4 ст. 535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження. Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання;

- положеннями КПК України не встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб щодо виконання судового рішення у кримінальному провадженні;

- ч. 1 ст. 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

- аналіз наведених правових положень дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого судом у кримінальній справі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки КПК України не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб.

У пунктах 31 - 39 постанови ВП ВС від 27 листопада 2019 року у справі №804/4188/17 зазначила, що:

- відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню;

- примусовому виконанню відповідно до вказаного Закону підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII);

- згідно із частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом;

- при виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду;

- на підставі частин третьої та четвертої статті 535 Кримінального процесуального кодексу України у разі, якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження;

- положеннями КПК України не встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб щодо виконання судового рішення у кримінальному провадженні;

- частиною першою статті 181 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб;

- аналогічна норма закріплена і в частині першій статті 287 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року);

- аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого судом у кримінальній справі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки КПК України не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/61236/16-ц. В постанові від 22 січня 2020 року в справі № 823/564/17.

Таким чином, з урахуванням того, що КПК не передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності ДВС у кримінальному провадженні, учасники виконавчого провадження можуть оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.

А тому, з урахуванням викладеного, спір за скаргою на бездіяльність державного виконавця державної виконавчої служби щодо вказаного виконавчого листа, виданого у кримінальній справі, підлягає розгляду в порядку визначеному ВП ВС у справах № 824/297/18-а, №804/4188/17, № 757/61236/16-ц, № 823/564/17.

В даному випадку суд не вбачає підстав визначених п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, з урахуванням п. 57 постанови ВП ВС від 15 травня 2019 року в справі № 372/2904/17-ц, у якому зазначається, що судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

На підставі викладеного, враховуючи, що у даній справі арешт не накладався у порядку КПК України, відсутня можливість забезпечення перевірки законності дій виконавця щодо арешту майна у порядку КПК України, оскільки судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися лише скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

За таких обставин, відсутні передумови для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 щодо скасування арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ), накладеного - Відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, постановою про відкриття провадження НОМЕР_3 від 07.05.2009 року зазначеного відділу.

Керуючись вимогами ст.ст.369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації всього майна призначеного вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 30.05.2007 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання даного вироку.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено: 14.02.2024 року о 10 годині 00 хвилин.

Суддя: