печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

захисника ОСОБА_3 , процесуального керівника у кримінальному провадженні - прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000024 від 04.01.2023 ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

17.06.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 , за погодження прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, пов`язані із сексуальним насильством, Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 04.01.2023 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації (далі - РФ) проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення Збройних сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ), інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно з положеннями ст. 27 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі - ЖК(IV), особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Жінки потребують особливого захисту, зокрема, захисту від зґвалтування, примушування до проституції чи будь-якої іншої форми посягання на їхню моральність.

Статтею 147 Конвенції передбачено, що серйозними порушеннями є дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції, зокрема нелюдяне поводження.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року (далі - ДП І), заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів:

a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема:

a.1) вбивство

b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі;

e) погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ДП І, жінки користуються особливою повагою і їм забезпечується захист, зокрема, від зґвалтування, примусу до проституції і будь-яких інших форм непристойних посягань.

Збройне захоплення м. Олешки Херсонської області почалося разом із повномасштабним вторгненням РФ в Україну. Починаючи із 24.02.2022 і по теперішній час територія міста ОСОБА_8 та цивільне населення, яке не брало участі у збройному конфлікті, перебувають під контролем представників російських окупаційних військ.

За результатами досудового розслідування встановлено, що громадянин РФ ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена Суворова бригади берегової оборони ЗС РФ (військова частина № НОМЕР_1 ), в грудні 2022 року перебував на окупованій території м. Олешки Херсонської області.

Громадянка України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи цивільною неповнолітньою особою одягненою в цивільний одяг, яка у складі Збройних сил України чи інших військових формувань України не перебувала, жодної зброї не мала, участі в бойових діях не брала, до таких дій не готувалась, знаходилась наприкінці 2022 року на окупованій території міста Олешки Херсонського району Херсонської області.

В цей час, в кінці грудня 2022 року близько 17 год. 30 хв. (більш точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлені), військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 разом із невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ (матеріали відносно якого, виділені в окреме кримінальне провадження), перебуваючи на території міста Олешки Херсонського району Херсонської області, маючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення насильницьких дій сексуального характеру відносно жінок, зустріли неповнолітню потерпілу ОСОБА_9 .

ОСОБА_6 наказав ОСОБА_9 зупинитись, з`ясував її вік і перевірив особистий мобільний телефон, після чого, не знайшовши відомостей, які б свідчили про співпрацю із ЗСУ або правоохоронними органами України, почав питати у потерпілої щодо її особистого життя, наявності відносин, а також запропонував надати матеріальну допомогу.

У зв`язку з тим, що в цей час поряд проходили місцеві жителі, ОСОБА_6 відпустив ОСОБА_9 , дозволивши їй піти.

У подальшому, 03.01.2023 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_6 разом із тим же невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, перебуваючи у легковому автомобілі, неподалік від кафе «У Наталі» ( АДРЕСА_1 ) знову побачили ОСОБА_9 .

Реалізуючи спільний злочинний умисел, на вчинення насильницьких дій сексуального характеру ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що перед ними неповнолітня цивільна особа, яка не має можливості чинити опір, наказав ОСОБА_9 сісти до транспортного засобу, на що остання відмовилась.

Відразу після цього інший невстановлений в ході досудового розслідування військовослужбовець ЗС РФ, діючи з метою реалізації спільного з ОСОБА_6 злочинного умислу, вийшов з транспортного засобу, і в порушення вимог ст. 27, 147 ЖК(IV) ст. 75(2)(a)(a1)(е), ст. 76(1) ДП І, почав погрожувати ОСОБА_9 вогнепальною зброєю, яку привів у бойову готовність на очах у потерпілої, та із застосуванням фізичної сили, примусив ОСОБА_9 сісти в вищевказаний автомобіль.

В подальшому, ОСОБА_6 разом з невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, відвезли неповнолітню потерпілу ОСОБА_9 до приватного домоволодіння за невідомою їй адресою в АДРЕСА_1 .

Прибувши на місце, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, продовжуючи реалізацію раніше виниклого злочинного умислу, погрожуючи вогнепальною зброєю, змусили ОСОБА_9 зайти в житловий будинок.

Зайшовши до будинку, ОСОБА_6 зачинив двері зсередини та залишився з ОСОБА_9 наодинці в одній із кімнат. В цей час, інший невстановлений в ході досудового розслідування військовослужбовець ЗС РФ залишився на вулиці та здійснював охорону домоволодіння.

З метою подолання волі неповнолітньої потерпілої до спротиву, ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. 75(2)(b),(е) ДП І, висловив ОСОБА_9 погрози, що у разі її спротиву або відмови вступити з ним в статеві відносини, прийде його товариш, який зробить з потерпілою все що забажає, або її відправлять до інших солдатів ЗС РФ, де вона буде зґвалтована.

Після цього ОСОБА_6 , будучи озброєним, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, в порушення вимог ст. ст. 27, 147 ЖК(IV), ст. ст. 75(2)(b), 76(1) ДП І, розуміючи, що його дії ніхто не зупинить, оскільки будинок охороняється іншим невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, усвідомлюючи, що перед ним неповнолітня цивільна особа, яка буде підкорюватись будь-яким вимогам внаслідок погроз та обстановки, що склалася, самостійно роздягнув ОСОБА_9 та вчинив зґвалтування, а саме - вагінальне та оральне проникнення із використанням своїх геніталій в тіло неповнолітньої потерпілої, внаслідок чого порушив сексуальну свободу та автономію ОСОБА_9 , а також спричинив їй фізичний біль і моральні страждання.

Після завершення статевого акту ОСОБА_9 з дозволу ОСОБА_6 самостійно вийшла на вулицю. Однак, на вулиці ОСОБА_9 зустрів невстановлений в ході досудового розслідування військовослужбовець ЗС РФ, який здійснював охорону домоволодіння, який побачивши відсутність ОСОБА_6 , навів на потерпілу вогнепальну зброю. В цей час на вулицю вийшов ОСОБА_6 та повідомив військовослужбовцю ЗС РФ, що він дозволив ОСОБА_9 піти.

У вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Шангала Петровського району Ставропольського краю Російської Федерації, громадянину Російської Федерації, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_2 , ордена НОМЕР_2 , військової частини № НОМЕР_1 .

Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень є наявність в матеріалах досудового розслідування достатніх об`єктивних доказів. Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами в їх сукупності, а саме:

- протокол допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 від 20.03.2024, в якому зазначено обставини вчинення відносно неї військовослужбовцем зс рф насильницьких дій;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілій ОСОБА_9 від 20.03.2024, в ході якого потерпіла вказала на фото ОСОБА_6 пояснивши, що це військовослужбовець зс рф, який вчинив відносно неї насильницькі дії;

- протокол огляду соціальної мережі «Вконтакте» від 04.04.2024;

- протокол огляду соціальної мережі «Одноклассники» від 04.04.2024;

- протокол огляду соціальної мережі «Facebook» від 04.04.2024;

- іншими матеріалами вказаного кримінального провадження, які у своїй сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_6 вищевказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

Зокрема, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від органів досудового розслідування та суду, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , розуміючи, що він вчинив кримінальне правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, відчуваючи страх та невідворотність в майбутньому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, достовірно знаючи про наявність кримінального провадження, в якому досліджуються обставини вчинення ним кримінально караних діянь, намагатиметься ухилитися від органів досудового розслідування та уникнути відповідальності.

Матеріалами досудового розслідування підтверджується, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованих територіях України.

Крім того, на неодноразові виклики слідчого ОСОБА_6 не з`являвся та про наявність поважних причин не явки не повідомив.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконний вплив на свідків, потерпілу, обґрунтовується тим, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 , використовуючи своє становище військовослужбовця 126-ї окремої гвардійської Горлівської Червонопрапорної, ордена Суворова бригади берегової оборони, та маючи відповідний вплив, може з`ясувати місця проживання потерпілої, свідків та здійснити незаконний вплив на останніх, а тому останній, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на них.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , діючи у складі 126-ї окремої гвардійської Горлівської Червонопрапорної, ордена Суворова бригади берегової оборони, що здійснюють збройну агресію проти України, безпосередньо реалізує завдання вищого політичного і військового керівництва РФ з ліквідації суверенітету і незалежності України, без яких неможливо буде виконати завдання кримінального провадження.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , враховуючи його безкарність після здійснення даного кримінального правопорушення, продовжує брати участь у воєнних діях проти України та існує висока вірогідність вчинення ним інших кримінальних правопорушень, у тому числі воєнних.

Обставинами, які дають підстави зробити висновки про наявність вищевказаних ризиків є те, що під час досудового розслідування підтверджено, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України або на території держави агресора, що дає підставі вважати, про наявність обґрунтованих ризиків щодо спроби підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо через тяжкість злочину та суворість можливого покарання.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, сторона обвинувачення просить суд обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні проти клопотання заперечував та просив відмовити, оскільки підозра необґрунтована та ризики не доведені.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст.ст. 111, 135 КПК України, шляхом публікацій повісток в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, тобто газеті «Урядовий кур`єр», та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_6 викликано на 21.05.2024, 22.05.2024 та 23.05.2024 до слідчого у кримінальному провадженні з метою вручення письмового повідомлення про підозру.

Однак у визначений час ОСОБА_6 до органу досудового розслідування не з`явився, про наявність поважних причин не явки не повідомив.

Відповідно до положень КПК України, Головним слідчим управлінням Національної поліції України 21.05.2024 у кримінальному провадженні № 0000024 від 04.01.2023 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Шангала Петровського району Ставропольського краю Російської Федерації, громадянину Російської Федерації, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовцю НОМЕР_3 , ордена НОМЕР_2 , військової частини № НОМЕР_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

24.05.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру відповідно до ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України, шляхом публікації письмового повідомлення про підозру в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, тобто газеті «Урядовий кур`єр», та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, через неможливість вручення у день складення, у зв`язку із перебуванням підозрюваного на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до вимог абз. 3 ч. 8 ст. 135 КПК України копію повідомлення про підозру ОСОБА_6 24.05.2024 вручено його захиснику - адвокату ОСОБА_3 .

Одночасно, в указаний вище спосіб 29.05.2024 в газеті «Урядовий кур`єр», а також 28.05.2024 на сайті Офісу Генерального прокурора опубліковані повістки про виклик ОСОБА_6 як підозрюваного до слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України на 03.06.2024, 04.06.2024, 05.06.2024 для допиту в якості підозрюваного, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій у зазначеному кримінальному провадженні.

Слідчий зазначив, що згідно абзацу 2 ч. 8 ст. 135 КПК України ОСОБА_6 , вважається таким, який належним чином повідомлений про підозру і про виклики до слідчого, з моменту опублікування повідомлення про підозру та повісток про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Однак, підозрюваний ОСОБА_6 до Головного слідчого управління Національної поліції України відповідно до опублікованих повісток безпідставно не з`явився, про причини неявки не повідомив.

У зв`язку з переховуванням підозрюваного ОСОБА_6 від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, останнього 06.06.2024 оголошено в розшук, проведення якого доручено Управлінню карного розшуку Головного управління Національної поліції в Херсонській області.

Згідно інформації Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Херсонській області підозрюваний ОСОБА_6 знаходиться на тимчасово окупованій території України, де приймає участь у військовій агресії ЗС РФ проти України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з вимогою ч. 6 ст. 176 КК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За приписами ч. 4 ст. 194 КПК України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Наряду з вказаним, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_6 може вчинити дії передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого, оскільки матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 особливо тяжких злочинів та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та доведені у судовому засіданні, вважає недостатнім обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Питання щодо доведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, 193, 194, 575 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Обрати підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000024 від 04.01.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Шангала Петровського району Ставропольського краю Російської Федерації, громадянину Російської Федерації, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1