ЄУН справи: 336/1212/24
Номер провадження: 1-кп/336/735/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002234 від 04.11.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який отримав неповну середню освіту, розлучений, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), раніше не засуджений,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2023 року, приблизно о 12.35 год., водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул.Іванова, від вул.Стефанова в напрямку вул.Фортечної в м.Запоріжжі, наближаючись до нерегульованого пішоходного переходу, який розташований біля буд. АДРЕСА_3 , та позначений дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра», нерегульований пішохідний перехід), а також дорожніми знаками 5.38.1-5.38.2 («Пішохідний перехід») Правил дорожнього руху.

Перед нерегульованим пішохідним переходом, вздовж правого краю проїзної частини вул.Іванова за напрямком руху водія ОСОБА_6 , попереду нього, зупинився невстановлений мікроавтобус, водій якого відразу ж після дорожньо-транспортної пригоди місце події покинув.

В цей час, в зоні дії нерегульованого пішохідного переходу, після зупинки невстановленого мікроавтобусу, вийшла на проїзну частину вул.Іванова пішохід ОСОБА_4 , перетинаючи її справа-наліво за напрямком руху водія ОСОБА_6 .

Під час подальшого руху, водій ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог п.18.4 Правил дорожнього руху, відповідно до якого: якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішоходному переході немає пішоходів, для них може бути створена перешкода чи небезпека, безупинно в`їхав на нерегульований пішохідний перехід, по якому продовжувала перетинати проїзну частину вул.Іванова пішохід ОСОБА_4 , внаслідок чого скоїв на неї наїзд.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_4 отримала наступні тілесні ушкодження: 1. закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, закритий перелом кісток носу, рана на лівому крилі носу, рана в ділянці верхньої губи, слизової верхньої щелепи; 2. закрита травма грудної клітини: контузія легень, лівобічний гідропневмоторокс (скупчення повітря і рідини в плевральній порожнині); 3. закритий уламковий перелом шийки та великого горбика (проксимального відділу) лівої плечової кістки зі зміщенням фрагментів; 4. закриті крізьфорамінальний перелом крижової кістки без значного зміщення, перелом верхньої гілки лівої лонної кістки, гілки лівої сідничної кістки зі зміщенням уламків; 5. закриті переломи проксимального відділу лівих великогомілкової та малогомілкової кісток; 6. множинні садна та забої верхніх та нижніх кінцівок.

Тілесні ушкодження кваліфікуються: зазначені в п.п.1,2 як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; п.п.3,4,5 як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; зазначені в п.6 як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та пояснив, що 04.11.2023 р. близько 12.00 год., керував транспортним засобом «ЗАЗ LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 50 км/год в напрямку вул.Фортечної в м.Запоріжжя в межах своєї смуги руху. Перед нерегульованим пішохідним переходом, біля правого краю проїздної частини зупинився мікроавтобус. В цей час обвинувачений не зменшивши швидкість і не зупинившись, продовжив рух, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала дорогу через пішохідний перехід. Обвинувачений визнав, що ДТП сталася в результаті порушення ним правил дорожнього руху і тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілої, утворились в результаті його дій. У вчиненому розкаявся, вказав, що відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду та визнав пред`явлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди на суму 50 000 грн.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом ОСОБА_6 , а також дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд згідно із вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив злочин, який віднесений до категорії нетяжких.

ОСОБА_6 має постійне місце проживання, не працевлаштований, розлучений, утримує двох неповнолітніх дітей, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття та відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання, у виді позбавлення волі з випробувальним терміном, тобто із застосування до нього положень ст. 75 КК України, та із застосуванням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При вирішенні цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Розглянувши цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., який обвинувачений визнав, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.ст.23, 1168 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, втрат через фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд виходить із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Крім цього, у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

З урахуванням викладених вище фактичних обставин справи суд встановив, що в результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілій дійсно була завдана моральна шкода, оскільки вона перенесла душевні страждання, відчула вимушені зміни у звичному житті.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про те, що необхідним і достатнім для поновлення прав потерпілої є відшкодування заподіяної, заявленої до стягнення, моральної шкоди у сумі 50 000 грн.

При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого судових витрат, а саме витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертиз, суд прийшов до висновку, що на підставі ст.ст.122, 124 КПК України, витрати підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.

Суд стягує з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення судових інженерно-транспортних експертиз в сумі 3029,12 грн. та 2868,00 грн., що разом складає 5897,12 грн.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч. 4 ст. 174 КПК України).

Суд, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.11.2023 року.

Запобіжний захід обвинуваченому не обрався.

Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.371, 373-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позов ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 (Запорізька область, Запорізький район, Вільнянська міська територіальна громада, дачний кооператив «Рябінушка» (поблизу с.Андріївка), РНОКПП не відомий) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП не відомий) 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 5897,12 гривень.

Скасувати арешт транспортного засобу «ЗАЗ- Lanos», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.11.2023 року № 334/10167/23, провадження № 1-кс/334/3158/2023.

Речові докази:

автомобіль «ЗАЗ-Lanos», р.н. НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ГУНП в Запорізькій області, передати на належністю власнику ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1