У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.02.2024 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольське, Старобешівського району, Донецької області, українця, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

- застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 08 травня 2024 року включно.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

підозрюваний: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_8

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ №2 ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до 08 травня 2024 року включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

На думку прокурора, слідчим суддею не було враховано, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 є тяжким, також не враховано суспільну небезпечність вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку підозрюваного, який постійно змінював місця проживання, його відношення до вчиненого.

Також прокурор стверджує, що враховуючі наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-який інший запобіжний захід не здатний запобігти наявним ризикам.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

У провадженні СВ №2 ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що в умовах воєнного стану 15.12.2023 ОСОБА_7 перебуваючи в магазині «Міда» що належить ТОВ «Свантовіт» та знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 61-В, працюючи на посаді охоронця, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з приміщення магазину алкогольний напій, що належить ТОВ «Свантовіт», спричинивши матеріальну шкоду на суму 689,50 грн., а потім, повторно, за аналогічних обставин 16.12.2023 та 17.12.2023, вчинив крадіжку майна (алкоголю та продуктів харчування) вказаного ТОВ, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду на суму 509, 83 грн., та 331, 34 грн. відповідно.

08.03.2024 ОСОБА_7 на адресу фактичного проживання направлено поштою повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою з визначенням застави.

Відмовляючи в клопотанні слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, але дійшов висновку, що встановленим ризикам можна запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, в даному випадку - у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, розглянувши апеляційну скаргу в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для обмеження особи в пересуванні має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 181, 194 КПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ч.3 ст. 194 КПК України передбачено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та п.2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 та ч.6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно до матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який є тяжким, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вимог закону та зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину. Також є наявними ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, та є наявним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на вчинення підозрюваним кількох епізодів тяжкого корисного злочину.

Слідчим суддею були враховані відомості щодо особи підозрюваного, а саме те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується, визнав вину в інкримінованому злочині, виявив бажання відшкодувати завдану шкоду, у вчиненні інших кримінальних правопорушень йому не повідомлялось.

Колегія суддів вважає вірним висновок слідчого судді, що в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , відсутнє достатнє обґрунтування, що більш м`який запобіжний захід, а саме такий, як особисте зобов`язання, не здатний запобігти наявним ризикам у цьому кримінальному провадженні. Не доведено і в судовому засіданні апеляційного суду необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання прокурора на тяжкість кримінального правопорушення, як на підставу для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неприйнятним, оскільки лише сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 не може бути підставою для застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо того, що слідчим суддею не враховано ставлення підозрюваного до вчиненого кримінального правопорушення не є слушними, оскільки слідчий суддя в рішенні зазначив, що при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 , враховує, що останній повністю визнав вину в інкримінованому злочині та виявив бажання відшкодувати завдану шкоду.

Таким чином, слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 обґрунтовано прийшов до висновку про достатність такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання для досягнення мети заходу забезпечення кримінального провадження.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, враховано фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється та вірно застосовано саме такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання. Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, та вважає, що саме цей запобіжний захід, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними.

Апеляційний суд вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.02.2024 року, щодо ОСОБА_7 ,, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: