Справа № 214/5237/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження №0001291, внесене до ЄРДР 01 жовтня 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянин України, неодруженого, непрацездатних осіб на утриманні не маючого, студента 5-го курсу ХНУ ім. Каразіна, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 о 20 годині 40 хвилин 30 вересня 2022 року, в темний час доби, по сухому асфальтному покриттю проїзної частини вул. Вільної Ічкерії (колишня Волгоградська) з боку вул. Одеській в напрямку вул. Гагаріна в Саксаганському районі міста Кривого Рогу, керуючи технічно справним автомобілем марки «Skoda SuperB», р/н НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 133,9 к/год, наближався до зупинки громадського транспорту «вул. Мудрьона».

У цей же час попереду вказаного автомобіля на проїжджій частині дороги по вул. Вільної Ічкерії перебував пішохід ОСОБА_4 , фіксуючи попереднє ДТП без постраждалих, який спиною вперед почав рухатись по проїжджій частині дороги справа наліво по напрямку руху автомобіля у невстановленому для переходу місці.

Однак водій ОСОБА_5 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не впевнився в безпечності свого руху, маючи технічною можливістю запобігти наїзду на пішохода, вчасно не зменшив швидкості руху та не зупинив керований ним автомобіл, щоб надати дорогу пішоходу, який рухався по проїжджій частині дороги, чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п. п. 1.5, 2.3 б), 12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР України, згідно яких:

-«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.»;

-«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

-«12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»;

-«12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

-«12.9 Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п. п. 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» п. 30.3 цих Правил».

Унаслідок недотримання зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події водій ОСОБА_5 допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_4 , у результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла саден обличчя, забійно-скальпованої рани правої клубової області, відкритого перелому крила правої клубової кістки, позачеревної гематоми, розриву печінки 1 ст., десерезації товстої кишки, ускладнені гемоперитонеумом, закритого подвійного перелому обох кісток правої гомілки, ускладненого невритом малогомілкового нерва праворуч, закритого перелому нижньої третини обох кісток лівої гомілки, які згідно висновку експерта №1620 від 25.11.2022 року за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (п. 2.1.3. «л» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

Між порушенням водієм ОСОБА_5 безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.3 ПДР України та настанням наслідків заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , є прямий причинний зв`язок.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушеннята підтвердив усі обставини його вчинення, що викладені в обвинувальному акті, при цьомуу вчиненому щиро розкаявся, просив суд не карати його суворо, не позбавляти його волі, взяти до уваги, що він примирився з потерпілим, повністю відшкодував завдану йому шкоду, і той не має до нього жодних претензій, що підтверджується відповідними документами, які є в матеріалах кримінального провадження, пояснив, що він дуже жалкує з приводу вчиненого та зробив для себе належні висновки.

Окрім показань обвинуваченого, судом досліджені письмові документи, які підтверджують відсутність у обвинуваченого судимості та відповідні медичні довідки, які свідчать про те, що обвинувачений під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, в момент учинення кримінального правопорушення в стані будь-якого сп`яніння не перебував, а також документами, згідно яких обвинувачений примирився з потерпілим, який отримав від обвинуваченого відшкодування завданої шкоди (т. 1 а. с. 188-196, 206-208).

Суд, ураховуючи думки учасників судового провадження, повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому у обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та впевнився у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавленим права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, а тому у відповідності до положень ст. 349 КПК України вважає достатнім дослідження наступних доказів: показань обвинуваченого, а також письмових документів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особисте ставлення обвинуваченого до вчиненого та його щире каяття, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, примирився з потерпілим та відшкодував завдану йому шкоду у повному обсязі, ставлення самого потерпілого до обвинуваченого, який пояснив у судовому засіданні, що жодних претензій до обвинуваченого не має та який просив суворо обвинуваченого не карати.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, визнаються щире каяття останнього, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, у судовому засіданні не встановлено.

Тому суд, ураховуючи викладені вище обставини у їх сукупності, вважає, що обвинуваченому повинно бути призначено покарання у виді позбавлення волі, але із застосуванням ч. 1 ст. 75 КК України, позаяк приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, а також, ураховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, те, що обвинувачений, керуючи автомобілем у темну пору доби, що покладає на водія додатковий обов`язок зменшити швидкість, рухався у населеному пункті зі швидкістю, яка у 2,68 рази перевищувала дозволену, з позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 126 КПК України суд стягує з обвинуваченого процесуальні витрати, а долю речових доказів вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого у кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому основне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або реєстрації та місця навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 у дохід держави 15400 грн. у відшкодування витрат, понесених на проведення експертиз.

Після набрання вироком законної сили, речові докази автомобіль марки «Skoda», модель «SuperB», р/н НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_7 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та кросівки чоловічі червоного кольору, які зберігаються у ОСОБА_4 , повернути законним володільцям, чотири носії відеоінформації щодо обставин ДТП від 30.09.2022 року зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .