печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4360/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи означене клопотання слідчий вказує наступне.

Слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000792 від 03.10.2022 (виділеному із матеріалів кримінального провадження № 0001029 від 25.11.2013) за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції від 07.04.2011), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, ч. 4, ст. 41, ч. 3 ст. 258 КК України (в редакції від 21.09.2006), ч. 3 ст. 110 (в редакції від 07.10.2014), ч. 1 ст. 111 (в редакції від 05.04.2001) КК України.

20.02.2023 у кримінальному провадженні складено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру колишньому командиру РМОП «Беркут» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_6 у тому, що він обґрунтовано підозрюється вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції від 07.04.2011), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, ч. 4, ст. 41, ч. 3 ст. 258 КК України (в редакції від 21.09.2006), ч. 3 ст. 110 (в редакції від 07.10.2014), ч. 1 ст. 111 (в редакції від 05.04.2001) КК України, вчинених за наступних обставин.

Зазначено у клопотанні, що відповідно до наказу начальника УМВС у місті Севастополь № 138 о/с від 17.10.2005 ОСОБА_6 призначено на посаду командира роти міліції особливого призначення «Беркут» УМВС України в місті Севастополь. Наказом начальника УМВС України в у місті Севастополь ОСОБА_6 присвоєне спеціальне звання - полковник міліції.

Обіймаючи посаду командира роти міліції особливого призначення «Беркут» УМВС України в місті Севастополь ОСОБА_6 здійснював владні та організаційно-розпорядчі повноваження, у зв`язку з чим, відповідно до положень пункту 1 Примітки до статті 364 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 07.04.2011) був службовою особою.

Разом з тим, ОСОБА_6 , діючи всупереч Присяги працівника органів внутрішніх справ України, текст якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, грубо порушив вимоги п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, хибно розуміючи поняття відданості народові України та виконання наказів керівника, 18 лютого 2014 року в місті Києві, будучи службовою особою - працівником правоохоронного органу, на виконання явно злочинного наказу, перевищив свої службові повноваження і надані чинним законодавством владні повноваження для вчинення вищевказаних злочинів.

27.09.2022 Офісом Генерального прокурора складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції від 07.04.2011), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, ч. 4, ст. 41, ч. 3 ст. 258 КК України (в редакції від 21.09.2006), однак його не вручено ОСОБА_6 внаслідок не встановлення його місцезнаходження, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений ст. ст. 278, 111, 135 КПК України, для вручення повідомлень, шляхом публікації повідомлення про підозру від 27.09.2022 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газеті «Урядовий Кур`єр»).

20.02.2023 Офісом Генерального прокурора складено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції від 07.04.2011), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, ч. 4, ст. 41, ч. 3 ст. 258 КК України (в редакції від 21.09.2006), ч. 3 ст. 110 (в редакції від 07.10.2014), ч. 1 ст. 111 (в редакції від 05.04.2001) КК України, однак його не вручено ОСОБА_6 внаслідок не встановлення його місцезнаходження, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений ст. ст. 278, 111, 135 КПК України, для вручення повідомлень, шляхом публікації повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру від 20.02.2023 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газеті «Урядовий Кур`єр»).

Крім того, підозрюваний ОСОБА_6 тричі викликався до Офісу Генерального прокурора для вручення повідомлень про підозру та допиту в статусі підозрюваного шляхом публікації повісток про виклик на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газеті «Урядовий Кур`єр»), однак у зазначений в повістках час до Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 не з`явився та про причини неявки прокурора не повідомив.

Таким чином, про виклики та про підозру ОСОБА_6 був поінформований з дотриманням вимог КПК України для таких випадків, стороною обвинувачення вжито всіх необхідних та передбачених заходів для вручення йому повідомлення про підозру, а тому у відповідності до ст. 42 КПК України він набув статусу підозрюваного.

Згідно інформації Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , документований паспортом громадянина РФ серії НОМЕР_1 , з 2020 року увійшов до складу Ради Федерації Федеральних зборів РФ та на даний час може перебувати у м. Москва, РФ.

Інформація в Державній прикордонній службі України щодо перетину ОСОБА_6 Державного кордону України, а також пунктів в`їзду/виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей відсутня.

За таких обставин є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у зв`язку з чим постановою від 30.09.2022 його оголошено у міжнародний розшук, який доручено оперативному підрозділу Служби безпеки України.

Відомості про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

На теперішній час місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 стороні обвинувачення не відоме, водночас під час досудового розслідування встановлено дані, які свідчать про те, що ОСОБА_6 перебуває на території російської федерації та має змогу безперешкодно перетинати кордон останньої в напрямку іноземних держав усіма видами транспорту.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України введено воєнний стан в Україні, який на теперішній час триває.

Переховування ОСОБА_6 на території країни-агресора Російської Федерації та дані про його зв`язки з органами влади цієї країни свідчить про свідоме переховування ОСОБА_6 на території саме цієї країни, використання ним можливостей та ресурсів органів влади Російської Федерації з метою залишатися поза юрисдикцією та поза досяжністю передбачених законодавством заходів забезпечення кримінального провадження, що можуть бути застосовані стосовно нього з боку органів досудового розслідування, прокуратури та суду України.

Зазначені обставини співпраці ОСОБА_6 з окупаційною владою російської федерації у сукупності із навичками ОСОБА_6 та його широким колом зв`язків, набутими ним під час роботи у правоохоронних органах, також свідчать про наявність ризику незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, встановлено фактичні дані, якими підтверджується наявність ризику вчинення ОСОБА_6 нових тяжких та особливо тяжких злочинів.

Так, під час досудового розслідування встановлено, маючи на меті ухилення від кримінальної відповідальності за вищевказані злочини та переховуючись з цією метою на тимчасово окупованій території АР Крим, ОСОБА_6 у 2016 році очолив збройне формування окупаційної влади російської федерації в м. Севастополі - управління «росгвардії» по Севастополю, у 2018 році обійняв посаду заступника начальника «головного управління росгвардії в республіці Крим». Здійснюючи керівництво вказаними окупаційними збройними формуваннями фактично перейшов на бік ворога, надав російській федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, утвердженні російської окупаційної адміністрації в АР Крим.

У 2019 році обраний в окупаційний орган влади російської федерації «Законодательное собрание Севастополя», де продовжив діяти на шкоду суверенітету та територіальній цілісності України.

Крім того, обійнявши у 2020 році посаду члена ради федерації федеральних зборів російської федерації від законодавчої влади м. Севастополь вступивши в злочинну змову з окупаційною владою російської федерації та вищим військово-політичним керівництвом російської федерації продовжив вчиняти дії з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; діяв на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Зокрема, ОСОБА_6 у якості члена ради федерації федеральних зборів російської федерації у лютому 2022 року забезпечив ратифікацію рішення уряду російської федерації «Договір про дружбу, співробітництво і взаємодопомогу між Російською Федерацією та Донецькою Народною Республікою та між Російською Федерацією та Луганською Народною Республікою», після чого 22.02.2022, продовжуючи діяти у якості члена ради федерації забезпечив затвердження вказаним органом рішення про дозвіл президенту російської федерації ОСОБА_7 застосовувати російську армію за кордоном. Зазначені рішення ради федерації були використані вищим військово-політичним керівництвом як нормативну підставу у російському законодавстві для початку 24.01.2022 збройної агресії проти України з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також з метою зміни меж території або державного кордону України, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, зокрема, для анексії території України шляхом проведення фіктивних референдумів на території Запорізької та Херсонської областей України.

Дані про перебування підозрюваного, який переховується, у певний період в певному місці, за своєю сутністю та значенням є інформацією, яка лише використовується для розшуку підозрюваного та передбачає вжиття подальших заходів для перевірки цієї інформації та її реалізації шляхом затримання підозрюваного або забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків іншим передбаченим законом способом.

Так, на даний час є достатньо доказів, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, ухиляється від органу досудового розслідування та суду та не виконує процесуальні рішення слідчого, прокурора і суду, тобто в його діях фактично реалізувався - ризик переховування.

Вищевикладене у сукупності достатньо, поза розумним сумнівом вказує на високі ризики того, що ОСОБА_6 , у випадку незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, здійснюватиме дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й надалі переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливатиме на свідків, інших учасників провадження, матиме змогу продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, а також перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином.

Зазначені ризики є суттєвими і їм неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_6 будь-яких інших запобіжних заходів, що не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, крім тримання під вартою.

ОСОБА_6 підозрюється у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 КК України санкцією яких передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а тому відповідно до вимог ст. 183 КПК України щодо нього може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також необхідно врахувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість вчинених злочинів, а також суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється, його зв`язки та посада у законодавчих органах Російської Федерації, що дає йому можливість активно переховуватися від органів слідства та суду.

Таким чином, потреба у застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який є найбільш суворим, винятковим запобіжним заходом, зумовлюється переліченими ризиками у сукупності з тяжкістю інкримінованих йому злочинів, а також у зв`язку із переховуванням від органів досудового розслідування.

Зазначені обставини виправдовують потребу у ізоляції підозрюваного ОСОБА_6 на час досудового розслідування, що є можливим лише у разі тримання його під вартою, а інші запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Підставою застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрювана особа матиме можливість: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 внесене клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, просить відмовити так як, воно є необґрунтованим та безпідставним.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення захисника, вивчивши клопотання з доданими до нього документами, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000792 від 03.10.2022 (виділеному із матеріалів кримінального провадження № 0001029 від 25.11.2013) за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції від 07.04.2011), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, ч. 4, ст. 41, ч. 3 ст. 258 КК України (в редакції від 21.09.2006), ч. 3 ст. 110 (в редакції від 07.10.2014), ч. 1 ст. 111 (в редакції від 05.04.2001) КК України.

20.02.2023 у кримінальному провадженні складено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру колишньому командиру РМОП «Беркут» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_6 у тому, що він обґрунтовано підозрюється вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції від 07.04.2011), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, ч. 4, ст. 41, ч. 3 ст. 258 КК України (в редакції від 21.09.2006), ч. 3 ст. 110 (в редакції від 07.10.2014), ч. 1 ст. 111 (в редакції від 05.04.2001) КК України, вчинених за наступних обставин.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження, є серед іншого забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. При чому застосування концепції належної правової процедури являє собою складну багатоелементну систему. Він включає в себе якісне законодавство з вичерпним переліком випадків обмеження прав людини та чіткими умовами таких обмежень; компетентнісну складову - діяльність суб`єктів процесуальної діяльності, яка має відповідати нормам кримінального процесуального кодексу; процедури, спрямовані на вирівняння викривлень процесу, пов`язаних з недобросовісним виконанням процедурних приписів.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку,встановлених законом.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наряду з вказаним, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри ОСОБА_6 слідчий суддя вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказів.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , кримінальних правопорушень, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_6 буде продовжувати переховуватися від органу досудового розслідування та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обов`язковою умовою для здійснення міжнародного розшуку з метою екстрадиції є чинне процесуальне рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачено нормою національного законодавства, а саме статтею 575 КПК України передбачено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо така видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з цим, зазначена вимога міститься і у ч. 2 ст. 58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, згідно з якою до запиту про видачу особи для здійснення кримінального переслідування в обов`язковому порядку повинна долучатись завірена постанова про взяття під варту. Аналогічні вимоги передбачені Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року.

Так, згідно Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої наказом МВС України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону, Державної митної служби України від 09.01.1997 року №3/1/2/5/2/2, підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу надісланий до НЦБ. НЦБ вивчає одержані матеріали, при потребі запитує в ініціатора додаткові відомості і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни. Про здійснений запит НЦБ письмово інформує ініціатора, який після цього зобов`язаний негайно повідомляти нові відомі факти щодо розшукуваних для коригування розшукових заходів за кордоном.

Частина 6 статті 193 КПК України містить імперативну норму, з якої слідує, що слідчий суддя обирає запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статей Конвенції випадків до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого, так як матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 тяжких злочинів, та наявність ризиків, а саме, те що підозрюваний має можливість переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду та фактично вже переховується від слідства; може знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; має можливість незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; схильний вчинити інше кримінальне правопорушення, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою обрання більш м`якого запобіжного заходу та наряду з вказаним доведено, що підозрюваний перебуває у міжнародному розшуку.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, ч. 6 ст. 193, 194, 575 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1