ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1719/24 Справа № 210/1291/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

засудженого: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з

ДУ Криворізька ВП (№80)»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду міста Кривого Рогу, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року за поданням в.о. начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_9 на засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року залишено без задоволення Подання в.о. начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_9 на засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. На обґрунтування своїх вимог вказує, що єдиною підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні судом зазначено про відсутність даних, що з жовтня 2023 року по лютий 2024 року відсутні дані про отримання ОСОБА_7 доходу від працевлаштування в установі виконання покарань, однак останній працює безперервно по теперішній час.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно зі ст.50,65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ст.81 КК України, особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув визначений законом строк покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 12 травня 2021 року, а саме в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4», з 04 червня 2021 року в ДУ «Криворізька виправна колонія №80».

Вирішуючи питання за поданням в.о. начальника установи виконання покарань, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , оскільки матеріали справи не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, з урахуванням строку призначеного покарання, має досить нетривалий характер, у зв`язку з чим, з огляду на значну частину невідбутої частини строку покарання - майже 01 рік 07 місяців з призначених 05 років 02 місяців, з урахування зарахування засудженому у трок відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 31 липня 2015 року по 04 грудня 2015 року (4 місяці).

Відповідно до ст. 6 КВК України,виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Колегія суддів звертає увагу, що положення ст. 81 КК України надають суду право, а не покладають на нього обов`язок щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання, а тому доводи засудженого щодо необхідності його звільнення лише на підставі відбуття необхідного періоду покарання, не ґрунтуються на вимогах закону, разом з цим, засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, на даний час, не довів можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Також колегія суддів відмічає, що згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Виконання призначеного покарання має своєю метою не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також попередження нових злочинів і основною підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання, зокрема виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці, проте матеріали даного судового провадження не містять даних, які б беззаперечно вказували, що ОСОБА_10 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, аналіз матеріалів даного судового провадження дає підстави вважати, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки наявність негативної характеристики, ряду стягнень, три з яких не погашені, відсутність позитивної тенденції та байдуже ставлення до праці, беззаперечно свідчать про відсутність достатніх підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково.

Посилання захисника про працевлаштування ОСОБА_7 не є беззаперечним фактором, який вказує на можливість звільнення засудженого умовно-достроково, таке питання вирішується в сукупності з іншими факторами даних про особу, однак в даному випадку не доведено виправлення засудженого ОСОБА_7 його поведінкою та ставленням до праці, оскільки останній має лише два заохочення о 2022 році, тобто на початку відбування покарання, раніше неодноразово судимий, однак на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заохочення ОСОБА_7 були зроблені адміністрацією установи з метою стимулювання його правослухняної поведінки, що не є ознакою виправлення засудженого та сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може слугувати переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_7 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, отже суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання в.о. начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року за поданням в.о. начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_9 на засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді