н/п 1-кс/953/2661/24
"15" квітня 2024 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
Власник майна - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати клопотання про скасування арешту майна за його відсутності, клопотання просив задовольнити.
Прокурор ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд клопотання за його відсутності, щодо задоволення клопотання не заперечував.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна розглядається не пізніше трьох днів після його надходження до суду, а неявка учасників кримінального провадження не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі заявника та слідчого, для не порушення строків розгляду клопотання.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, встановив таке.
У вказаному кримінальному провадженні прокурор Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.
На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2023 року накладений арешт на вилучене 20 грудня 2023 року під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане ВРЕВ №1 ГУМВСУ Харків, на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2023 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що з метою забезпечення збереження знаряддя вчинення кримінального правопорушення, що зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно.
Тобто захід забезпечення у вигляді арешту майна було вжито виключно з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності доведених на час накладення арешту ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
При вирішенні питання про арешт/скасування арешту майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Отже, законодавством визначено лише дві підстави скасування арешту майна, а саме - якщо відпала потреба у арешті або арешт накладений необґрунтовано.
У своєму клопотанні представник власника майна як на підставу для скасування арешту на вищевказане майно посилається на те, що потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала, оскільки кримінальне провадження на даний час закрито, досудове розслідування по справі завершено.
Положеннями ч. 3 ст. 174 КПК України встановлено, що прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
З аналізу викладеного слідує, що ч. 3 та ч. 4 ст. 174 КПК України регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.
Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.
На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України), а також він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (ст. 173 і 174 цього Кодексу).
Крім того норми КПК України не містять заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу.
Вирішуючи питання про скасування арешту, слідчий суддя враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 30 червня 2020 року по справі №727/2878/19, де ВП ВС зазначила, що «беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження».
Положеннями ч. 9 ст. 100 КПК України встановлено, що у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, вважає, що доводи викладені в клопотанні про скасування арешту щодо відсутності подальшої потреби в застосуванні арешту майна, є обґрунтованими. Враховуючи, що станом на дату розгляду вказаного клопотання кримінальне провадження, у якому ухвалою слідчого судді був накладений арешт, постановою дізнавача закрито на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тому на сьогоднішній день необхідність в арешті майна відпала, що є підставою для задоволення клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1