Провадження № 1-кп/638/969/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкова кримінальне провадження № 0002159 від 29.09.2023 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ребедайлівка Кам`янського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужюовець військової служби за мобілізацією на посаді стрільця-помічника гранатометника 4 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальону військової частини НОМЕР_1 , , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

встановив:

Солдат ОСОБА_5 , під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 09 серпня 2023 року, діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 09.08.2023 під час шикування на території н.п. Загризове Ізюмського району Харківської області ОСОБА_5 , заступником командира аеромобільного батальйону з МПЗ майором ОСОБА_6 було доведено бойове розпорядження №691/58/795 від 09.08.2023, відповідно до якого, ОСОБА_5 мав спільно з військовослужбовцями 2 мб 44 омбр спланувати та провести бойові дії, зайняти оборону на АДРЕСА_2 по відповідним рубежам, з метою недопущення прориву противника та взяття під контроль зазначеного населеного пункту, наростити систему інженерно-фортифікаційного обладнання позицій, облаштувати відсічні, додаткові рубежі, взяти під вогневий контроль маршрути висування противника, здійснити мінування на танконебезпечних напрямках.

Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи невдоволеним вказаним наказом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що він зобов`язаний виконувати наказ начальника та маючи об`єктивну можливість його виконати, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження №691/58/795 від 09.08.2023, а саме, 09.08.2023 близько 12 год. 30 хв., перебуваючи на території АДРЕСА_3 , в присутності особового складу військової частини НОМЕР_1 , відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження №691/58/795 від 09.08.2023, відповідно до якого, ОСОБА_5 мав спільно з військовослужбовцями 2 мб 44 омбр спланувати та провести бойові дії, зайняти оборону на АДРЕСА_2 по відповідним рубежам, з метою недопущення прориву противника та взяття під контроль зазначеного населеного пункту, наростити систему інженерно-фортифікаційного обладнання позицій, облаштувати відсічні, додаткові рубежі, взяти під вогневий контроль маршрути висування противника, здійснити мінування на танконебезпечних напрямках.

30 січня 2024 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0002159 від 29.09.2023, та ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 на підставі ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 402 КК України, щиро покаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину і зобов`язується: беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, щиро каятись та активно сприяти розкриттю злочину та розгляду кримінального провадження судом.

З урахуванням обставин кримінального провадження, повного визнання винуватості, активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення, щирого каяття, що виразилося у наданні правдивих свідчень стосовно себе, та з урахуванням особистих даних обвинуваченого, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, зазначені у ст. 470 КПК України, а саме ступінь сприяння ОСОБА_5 у проведенні кримінального провадження, характер і тяжкість обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. У скоєному щиро покаявся.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні також просив затвердити укладену угоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України.

Дослідженими в судовому засіданні даними про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що скоєний ним злочин у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому, щире каяття ОСОБА_5 та активне сприяння досудовому розслідуванню визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, а тому суд, вважає можливим призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 62, 69 КК України.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадження відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 314, 369, 370, 371, 373, 374, 469, 472-475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 січня 2024 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30 січня 2024 року покарання із застосуванням ст. 62, 69 КК України у виді 2 років тримання у дисциплінарному батальйоні.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання - з 12 вересня 2023 року.

Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 12 вересня 2023 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_5 , у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази у справі- лазерний компакт-диск DVD-R із відеозаписом відкритої відмови від виконання бойового розпорядження № 691/58/795/дск від 09.08.2023 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1