18.04.2024
Справа № 331/2177/24
Провадження № 1-кп/331/462/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 р. м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 02.01.2024 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.146, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.146, ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 02.01.2024 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.146, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.146, ч.4 ст.187 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурор обґрунтував тим, що ризики, які були на стадії досудового розслідування справи, такі як: ухилення обвинувачених від суду, продовження зайняття протиправною діяльністю, незаконного впливу на потерпілого не втратили актуальності та продовжують існувати, наразі не зменшились та не змінились. У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, застосування більш м`яких заходів не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які захищають інтереси обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні проти клопотання прокурора щодо обрання у відношенні їх підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заперечували. Захисником ОСОБА_11 було вказано під час судового засідання, що наразі винуватість його не доведена, також прокурором не доведено, що обвинувачений має намір переховуватись від суду. Крім того, захисником ОСОБА_7 у судовому засіданні завлено клопотання про передання обвинуваченого на поруки особисто йому та захиснику ОСОБА_8 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_9 , також заперечив проти клопотання прокурора та обрання щодо його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши що наразі ОСОБА_12 на підставі ухвали слідчого судді перебуває під цілодобовим домашнім арештом, зобов`язань встановлених перед ним слідчим суддею не порушував, тому вважав за доцільне продовжити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 також заперечувала проти клопотання прокурора та обрання щодо її підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши що наразі ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді перебуває під цілодобовим домашнім арештом, зобов`язань встановлених перед ним слідчим суддею не порушував, тому вважала за доцільне продовжити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників, просили у задоволені клопотань прокурора відмовити.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_4 обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, що віднесені до тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинених організованою группою в умовах воєнного стану, а тому суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_4 , він може вдатись до спроб переховуватися від суду, та без перешкод залишити будь-яке місце проживання, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, та на шлях виправлення не став, в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності у нього стабільного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, стороною захисту таких відомостей суду не надано, що свідчить про значну вірогідність ризику продовження злочинної діяльності з метою власного збагачення.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про передачу обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки, оскільки будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, та належний розгляд провадження, враховуючи ті ризики передбачені ст.177 КПК України, які не відпали наразі та продовжують існувати, вплив на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні, та неодноразове засудження за аналогічні злочини починаючи з 1998 року.

Суд зазначає, що в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості щодо протипоказань для перебування обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах СІЗО

Щодо клопотання прокурора про обрання до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25. 04. 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom »). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати обєктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Клопотання прокурора вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлена причетність обвинуваченого ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, обвинуваченим ОСОБА_12 до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189, ч.2 ст.146, ч.4 ст.187 КК України, наявністю ризиків того, що підозрювані, перебуваючи на волі, можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на достовірність показань свідків та потерпілого у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); іншим чином перешкодити кримінальному провадженню (п. 4 ст. 177 КПК України); вчинити нове кримінальне правопорушення (п. 5 ст. 177 КПК України).

Проте данні ризики вже були досліджені під час досудового розслідування кримінального провадження, та надана оцінка слідчим суддею під час обрання щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який на момент розгляду справи продовжував діяти, не втратив своєї чинності та обвинуваченими не порушувались обов`язки покладені слідчим суддею під час обрання щодо останніх запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій обвинуваченої особи, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, в порушення наведеної норми процесуального права, прокурором в суді не доведено існування тих ризиків, на які він посилається в клопотанні в обґрунтування обрання відносно обвинувачених найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, судом враховано і ту обставину що обвинувачені раніше до кримінальної відповідальності не притягувались.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинувачених не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися факторами, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором також не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Дослідивши матеріали справи, запропоновані законодавцем запобіжні заходи, суд доходить висновку, що в даній справі найбільш дієвим заходом процесуального примусу попереджувального характеру, застосованим до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 може бути цілодобовий домашній арешт, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 184, 194, 314, 315, 316, 331 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження № 0000009 від 02.01.2024 р. задовольнити.

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження №0000009 від 02.01.2024 р. задовольнити частково.

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження №0000009 від 02.01.2024 р. задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 17 червня 2024 року, включно, без права внесення застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, а саме до 17 червня 2024 року, включно, з перебуванням останнього за місцем мешкання цілодобово, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

1) не залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) з`являтися до суду за першим викликом у призначений час;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками;

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, а саме до 17 червня 2024 року, включно, з перебуванням останнього за місцем мешкання цілодобово, за адресою АДРЕСА_2 .

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

1) не залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

2) з`являтися до суду за першим викликом у призначений час;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками;

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, в частині продовження запобіжного заходу, протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченими в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1