Справа № 333/9381/23
Провадження № 1-кп/333/422/24
ВИРОК

Іменем України

04 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у с. Удачне Мирнинського району Якутії, громадянки України, освіта вища, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням її у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Представниками влади і збройних сил РФ, всупереч міжнародному правопорядку, нехтуючи державним суверенітетом України, з 20.02.2014 розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

В результаті указаних протиправних дій РФ було тимчасово окуповано АР Крим, м. Севастополь, частини Донецької і Луганської областей України, де створені окупаційні адміністрації РФ.

Таким чином, починаючи з 20.02.2014 року між державами РФ та Україна триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Окупація вказаних територій не принесла бажаних результатів, а тому представниками влади і збройних сил РФ було вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, а саме: до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням збройних сил та інших військових формувань РФ.

24.02.2022 року о 05-00 годині Президент РФ оголосив своє рішення про початок спеціальної військової операції в Україні та військовослужбовці збройних сил РФ, національної гвардії РФ, співробітники силових відомств та спецслужб РФ, інших збройних формувань і об`єднань, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі АДРЕСА_1 .

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною Радою України. Воєнний стан діє і на цей час.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом Закон №1207-VII), тимчасово окупована РФ територія України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація РФ територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», територія Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області у т.ч. м. Мелітополь внесена до вказаного переліку та з 25.02.2022 року є тимчасово окупованою РФ територією України.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Після остаточної військової окупації значної частини території Запорізької області ( у т.ч. м. Мелітополь), представниками збройних формувань Російської Федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

У невстановлений під час судового розгляду дату, але не пізніше 01.04.2022 року представниками збройних формувань Російської Федерації всупереч законного порядку, установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами, було створено окупаційну адміністрацію держави-агресора т.зв. «Военно-гражданскую администрацию Запорожской области», з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території та безпосередньої реалізації всіх узурпованих владних повноважень відповідної державної адміністрації.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військовим шляхом територіях Мелітопольського району Запорізької області, представники збройних формувань Російської Федерації разом із посадовими особами зазначеної окупаційної адміністрації Запорізької області, діючи за підтримки місцевих колаборантів та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення, створили на території м. Мелітополь Мелітопольського району Запорізької області незаконний орган виконавчої влади, який здійснює державну діяльність у сфері підбору персоналу та тимчасовому працевлаштуванню громадян на території Запорізької області, місцевої окупаційної адміністрації держави-агресора т.зв. «Центр занятости населения министерства труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области».

Вказаний орган 22.12.2022 року був зареєстрований у реєстрі «Единый государственный реестр юридических лиц» Федеральної податкової служби Російської Федерації з повним найменуванням «Центр занятости населения Министерства труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , наділивши його всіма необхідними владними повноваженнями, узурпованими у діючого Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості, який на теперішній час не функціонує.

Пункт 6 частини 1 статті 1-1 Закону України Закон №1207-VII визначає, що окупаційна адміністрація Російської Федерації це сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольними Російської Федерації самопроголошеними органами, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріуси та суб`єкти адміністративних послуг.

Згідно ч.2 ст.9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

На початку липня 2022 року (більш точну дата та час не було встановлено під час судового розгляду), громадянка України ОСОБА_6 , перебуваючи на території м. Мелітополь Мелітопольського району Запорізької області, яка з 25.02.2022 року є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями Російської Федерації, прийняла пропозицію невстановлених під час судового розгляду осіб із числа представників збройних формуваннь Російської Федерації та окупаційної адміністрації - т.зв. «Военно-гражданской администрации Запорожской области», добровільно зайняла посаду заступника директора т.зв. «Центра занятости населения Министерства труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в тому числі: виконання обов`язків директора за відсутності останнього, організація діяльності відділів вказаного незаконного створеного органу, впровадження та контроль за дотриманням співробітниками т.зв. «Центра занятости населения Министерства труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области» положень законодавства Російської Федерації у своїй діяльності тощо.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 (in absentia), яка показань суду не надавала та будь-яких заяв і клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), суд зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Відповідно до ч.5 ст.374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Згідно із ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення судового розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя і суд виходили з того, що інкримінований обвинуваченій злочин та її поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч.2 ст.297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так, відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу №164 від 31 травня 2023 року) затверджено перелік територій тимчасово окупованих РФ, до яких відноситься і м. Мелітополь, Запорізької області (з 25.02.2022 року).

За повідомленням Генерального директора Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» ОСОБА_7 вказане підприємство зупинило роботу своїх відділень на непідконтрольних Україні територіях з 01.08.2022 року. Зазначена інформація є загальновідомою і викладена на офіційному сайті зазначеного державного підприємства.

Повістки про виклик ОСОБА_6 , повідомлення їй про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування та завершення досудового розслідування, про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України, а саме: шляхом публікації на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» у розділі «Оголошення», а копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_6 на виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України направлялись захиснику. Будь-яких клопотань і заяв від обвинуваченої на адресу суду не надходило.

Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях за постановою слідчого адвоката ОСОБА_5 уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст.46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 25.09.2023 року було надано дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваної ОСОБА_6 .

Після постановлення вказаної ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_6 , відповідно до вимог ч.4 ст.46, ст.42, п.8 ч.2 ст.51 та ч.2 ст.297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваної (обвинуваченої) здійснював її захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, у повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, суд вважає, що орган досудового розслідування вживав всіх можливих та передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_6 з метою забезпечення останній можливості безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваної на стадії досудового розслідування.

Згідно з ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2023 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 здійснювалось спеціальне судове провадження.

Судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченої для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим, на кожне судове засідання остання викликалася у порядку ст.323 КПК України. Повістки про виклик були опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

В судових засіданнях приймав участь захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 , який зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченою і з`ясувати у неї правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченої ОСОБА_6 під час судового розгляду: приймав активну участь у допиті свідків, заявляв певні клопотання та у судових дебатах висловив свою позицію щодо винесення рішення відносно ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженню.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_6 , належним чином повідомленої про проведення відносно неї досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_6 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачена була поінформована належним чином про дати та час розгляду кримінального провадження, а також дотримані її права на належне представництво у суді.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка допитана у судовому засіданні пояснила, що обвинувачену знає тривалий час, відносини між ними робочі. До 24.02.2022 року ОСОБА_6 займала посаду провідного юрисконсульта юридичного сектору Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості, розташованого по АДРЕСА_3 .

Фактично з 25.02.2022 року м. Мелітополь було окуповано російськими військами. Саме з тієї дати центр зайнятості почав працювати в іншому режимі, а саме: один раз на тиждень усіх працівників збирав керівник та проводили робочу нараду. У такому режимі центр працював по травень 2022 року.

У подальшому, у червні 2022 року їй стало відомо, що представники окупаційної влади призначили нового керівника центру зайнятості ОСОБА_9 , а обвинувачена ОСОБА_6 стала її заступником.

Вона не погодилася співпрацювати з окупаційною владою, тому їй передзвонили та запропонували на роботі забрати свої речі. Коли вона зайшла на свою роботу, то побачила ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , які ще раз їй запропонували працювати у новоствореній окупаційною владою службі зайнятості, але вона відмовилася. З їхнього колективу перейшли співпрацювати з окупаційною владою крім ОСОБА_9 і ОСОБА_6 ще двоє колишніх працівників Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості.

Вважає, що обвинувачена добровільно, без будь-якого примусу зайняла вказану посаду, так як можливість у ОСОБА_6 виїхати на підконтрольну Україні територію, як і у будь-якого працівника Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості, була. Вона особисто до Запоріжжя виїхала у вересні 2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що з обвинуваченою раніше перебувала у службових робочих відносинах. ОСОБА_6 як провідного юрисконсульта юридичного сектору Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості, розташованого по АДРЕСА_3 . Вказану посаду обвинувачена займала впродовж 2020-2022 р.р.

З 25.02.2022 року м. Мелітополь було окуповано російськими військами, тому центр зайнятості почав працювати не більше одного-двох днів на тиждень.

На початку липня 2022 року вона дізналася, що окупаційна влада створила новий орган, на кшталт Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості і призначила керівником ОСОБА_9 , а заступником ОСОБА_11 .

Після цього, вона виїхала з м. Мелітополя до м. Запоріжжя. Коли забирала свої речі з колишньої роботи, побачила зазначених осіб, які запропонували їй працювати у новоствореному органі, але вона відмовилася.

Вважає, що обвинувачена добровільно, без будь-якого примусу зайняла вказану посаду. На цей час від мешканців м. Мелітополя, з якими вона продовжує спілкуватися, їй стало відомо, що центр, в якій почала працювати ОСОБА_6 є структурним підрозділом так званого «Министерства труда и социальной политики».

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який допитаний у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 знає по роботі, так як з останньою працював у Мелітопольському міськрайонному центру зайнятості, розташованого по АДРЕСА_3 .

Після окупації м. Мелітополя у лютому 2022 року, він працював у вказаному центрі до травня 2022 року, а у подальшому виїхав до м. Запоріжжя. З їхнього центру перейшли на роботу до окупаційної влади чотири працівника, у т.ч. ОСОБА_6 , яка зайняла посаду заступника керівника так званого «Центра занятости населения Министерства труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области», а ОСОБА_9 посаду керівника. Остання йому дзвонила та пропонувала співпрацювати з окупаційної владою, але він відмовився.

Вважає, що обвинувачена добровільно, без будь-якого примусу зайняла вказану посаду. Виїхати з м. Мелітополя можливо було впродовж усього 2022 року;

- даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.08.2023 року у кримінальному провадженні №00001233, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.08.2023 року, згідно яких свідок ОСОБА_10 впізнала жінку на фото №1 як ОСОБА_6 , яка наприкінці червня 2022 року, перебуваючи у приміщенні Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості, розташованого по вул. 50-річчя Перемоги у м. Мелітополі Запорізької області запропонувала перейти до « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та яка проводила збори з роз`яснення положень російського законодавства та надавала вказівки іншим працівникам по роботі зазначеного Центра;

- даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 13.08.2023 року у кримінальному провадженні №00001233, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.08.2023 року, згідно яких свідок ОСОБА_13 впізнала жінку на фото №1 як ОСОБА_6 , яка наприкінці у червні 2022 року, перебуваючи у приміщенні Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості, розташованого по АДРЕСА_3 запропонувала їй перейти до « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та яка проводила збори у липні 2022 року по роботі зазначеного Центра;

- даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.08.2023 року у кримінальному провадженні №00001233, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.08.2023 року, згідно яких свідок ОСОБА_12 впізнав жінку на фото №1 як ОСОБА_6 працівника Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості, розташованого по АДРЕСА_3 ;

- даними протоколу огляду інформації веб-сторінки на телеграм-каналі «За!ТВ. Новости Запорожской области», а саме: відеопублікації під назвою «Жители Запорожской области могут найти работу через Центр занятости». Під час публікації мається інтерв`ю із жінкою, яка підписана як « ОСОБА_14 , заместитель начальника Центра занятости Министерства труда и социальной политики Запорожской области». Під час інтерв`ю вказана жінка розповідає, що: «Состоялся семинар, в котором приняли участие представители всех центров занятости освобожденной территории Запорожской области. Такие семинары лишь малая часть модернизации службы занятости, они позволят специалистам быстрее внедрить единый стандарт качества обслуживания населения»;

- даними протоколу огляду інформації веб-сторінки на телеграм-каналі «За!ТВ. Новости Запорожской области», а саме: відеопублікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 работать по российским законам одним из первых. Для 10 000 человек уже нашласт работа и отбою от заявок нет!» Під час публікації мається інтерв`ю із жінкою, яка вказує: «Работаем мі з 13 июля, открылся сначала наш центр занятости в гор. Мелитополе, потом потихонечку открылись наши подвиды по всей Запорожской области. На сегодняшний день работает 15 центров занятости по области, работают эффективно» Вказана жінка візуально схожа на жінку, яка надавала інтерв`ю під час огляду відеопублікації під назвою «Жители Запорожской области могут найти работу через Центр занятости» ( ОСОБА_14 , заместитель начальника Центра занятости Министерства труда и социальной политики Запорожской области);

- даними протоколу огляду інформації веб-сторінки на телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а саме: публікації, розміщеною 04.12.2022 року о 12 год. 56 хв., в якій зазначено: « ОСОБА_14 отдала работе в службе занятости населения 17 лет, и она точно знает, где и как нужно искать работников для восстановления мирной жизни в Запорожской области. Кадровый конкурс «Лидеры возрождения. Запорожская область» даст Ольге возможность реализовать себя и обеспечивать Запорожскую область грамотными, современными и талантливыми управленцами, которые совместными усили ями приведут наш регіон к процветанию!». Також, у вказаній публікації мається фотографія жінки, з написом « ОСОБА_14 , заместитель начальника Центра занятости Министерства труда и социальной политики Запорожской области» та прямою мовою останньої «Мне важно внести свой вклад в развитие и процветание Запорожской области. Этот конкурс про меня и мое личное развитие»;

- даними протоколу огляду інформації Web-сторінки офіційного сайту «Единый государственный реестр юридических лиц», згідно яких мається інформація, що: т.зв. «Центр занятости населения Министерства труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области», зареєстрований: АДРЕСА_2 , руоводитель юридического лица: ОСОБА_15 , регистрац. номер: НОМЕР_1 , дата регистрации 22.07.2022.

Усі перераховані джерела доказів, суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а фактичні дані, що вони містять, визнає належними та допустимими доказами. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище дані достовірними доказами.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Сукупність показань свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні осіб, судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими, судом не виявлено.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять вину у скоєнні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Крім того, під час судового розгляду були досліджені характеризуючи обвинувачену ОСОБА_11 документи, а також:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.01.2023 року, з фабулою «Головою окупаційної адміністрації держави-агресора у Запорізькій області створено структурні підрозділи та підпорядковані установи, наділені владними повноваженнями, в тому числі, «Министерство труда и социальной политики», у яких громадяни України добровільно зайняли керівні посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій» та кваліфікацією за ч.5 ст.111-1 КК України;

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000225, відомості про яке внесені до ЄРДР 24.04.2023 року, з фабулою «Громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після тимчасової окупації м. Мелітополя Запорізької області військами рф, добровільно перейшла на сторону окупантів та зайняла посаду, пов`язану із виконанням адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а саме посаду: заступника начальника «Центра занятости населения министерства труда и социальной политики военно-гражданской администрации Запорожской области» та кваліфікацією за ч.5 ст.111-1 КК України;

- постанова від 25.04.2023 року першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_16 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000225, відомості про яке внесені до ЄРДР 24.04.2023 року, старший групи ОСОБА_17 ;

- постанова від 26.04.2023 року прокурора ОСОБА_17 про визначення підслідності кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України у кримінальному провадженні №0000225, відомості про яке внесені до ЄРДР 24.04.2023 року за слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області;

- постанова від 01.05.2023 року заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_18 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000225, відомості про яке внесені до ЄРДР 24.04.2023 року, старший групи ОСОБА_19 ;

- постанова від 15.05.2023 року прокурора ОСОБА_20 про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень №0000018, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.01.2023 року та №0000225, відомості про яке внесені до ЄРДР 24.04.2023 року в одне провадження під №0000018;

- постанова прокурора ОСОБА_19 від 01.08.2023 року про виділення матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_6 із кримінального провадження №0000018, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.01.2023 року, в окреме кримінальне провадження;

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0001223, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.08.2023 року, з фабулою «Громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після тимчасової окупації м. Мелітополя Запорізької області військами рф, добровільно перейшла на сторону окупантів та зайняла посаду, пов`язану із виконанням адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а саме посаду: заступника начальника «Центра занятости населения министерства труда и социальной политики военно-гражданской администрации Запорожской области» та кваліфікацією за ч.5 ст.111-1 КК України;

- постанова від 01.08.2023 року заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_18 про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення №0001223, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.08.2023 року, іншому органу досудового розслідування СУ ГУНП в Запорізькій області;

- постанова від 01.08.2023 року заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_18 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0001223, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.08.2023 року, старший групи ОСОБА_19 ;

- постанова від 07.08.2023 року першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_16 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0001233, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.01.2023 року, старший групи ОСОБА_3 ;

- постанова т.в.о. начальника відділу СУ ГУНП в Запорізькій області від 09.08.2023 року про здійснення досудового розслідування слідчою групою, якій доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001223, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.08.2023 року, старшим групи слідчих визначено слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_21 ;

- повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 23.08.2023 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України у кримінальному провадженні №0001233, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.08.2023 року;

- повідомлення про підозру та виклики до слідчого підозрюваної ОСОБА_6 у газеті «Урядовий кур`єр» (№ НОМЕР_2 ) від 31.08.2023 року та на сайті Офісу Генерального прокурора України 24.08.2023 року;

- постанова слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_21 про оголошення у розшук ОСОБА_6 від 06.09.2023 року;

- ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_22 від 25.09.2023 року про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001233, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.08.2023 року;

- повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування та виклики до слідчого підозрюваної ОСОБА_6 у газеті «Урядовий кур`єр» від 29.09.2023 року (№196), на сайті Офісу Генерального прокурора України 26.09.2023 року;

- повідомлення про завершення досудового розслідування та виклики ОСОБА_6 для виконання вимог ст.290 КПК України в газеті «Урядовий кур`єр» від 11 жовтня 2023 року (№204), на сайті Офісу Генерального прокурора України 09.10.2023 року;

- обвинувальний акт, зареєстрований в канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя 23.10.2023 року.

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.

Під час судових дебатів, захисник ОСОБА_5 зазначив, що доказів добровільної співпраці ОСОБА_6 з окупаційною владою прокурором фактично надано не було. Взагалі під час судового розгляду не надано стороною обвинувачення доказів на підтвердження тих дій обвинуваченої, зазначених в обвинувальному акті.

Суд критично ставиться до таких тверджень захисника ОСОБА_5 , виходячи з аналізу показань свідків та досліджених письмових доказах. Так, допитані під час судового розгляду усі свідки повідомили, що вони також, як і ОСОБА_6 на час повномасштабного вторгнення російських військ працювали у Мелітопольському міськрайонного центру зайнятості. Їм пропонували співпрацювати з окупаційною владою, але вони відмовилися, після чого вільно змогли покинути межі м. Мелітополя та виїхати у м. Запоріжжя. На їх вибір ніхто не впливати, жодних погроз не було. На думку свідків ОСОБА_6 добровільно, без будь-якого примусу зайняла посаду у т.зв. «Центру занятости населения Министерства труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области».

З досліджених відеозаписів у судовому засіданні, на яких ОСОБА_6 надає інтерв`ю як заступник так званого «Центру занятости населения Министерства труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области», вбачається, що обвинувачена спокійно повідомляє про результати своєї роботи та вільно себе почуває.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Судом обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлені.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченої: раніше не судима, заміжня, працює, має постійне місце мешкання, відсутні відомості щодо утримання будь-яких осіб, її вік та здоров`я.

Враховуючи особистість ОСОБА_6 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченої можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства в місцях позбавлення волі. Суд вважає за необхідне ОСОБА_6 призначити майже максимальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене ч.5 ст.111-1 КК України та додаткові покарання у виді позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та із конфіскацією усього майна обвинуваченої.

На переконання суду, призначення обвинуваченій такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так й іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Рішень з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , судом не приймалося.

Процесуальні витрати, речові докази та цивільний позов у даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, на підставі якого призначити їй покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років із конфіскацією усього майна обвинуваченої.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного її затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1