ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/422/24 Справа № 180/233/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу прокурора Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , подану на ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, із середньо-спеціальною освітою, працюючого на Нікопольській птахофабриці оброблювачем птиці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб, тобто до 01 квітня 2024 року із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 години до 05:00 години наступного дня.

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 та застосовано щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб, тобто до 01 квітня 2024 року із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 години до 05:00 години наступного дня. На ОСОБА_7 , у відповідності до положень статті 194 КПК України покладено наступні обов`язки:

- за першим викликом чи вимогою з`являтися до суду або до прокурора;

- не відлучатися із міста Марганець без дозволу прокурора або суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні стосовно нього.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 січня 2024 року приблизно о 18 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 здійснив таємне викрадення чоловічої барсетки, яка належала потерпілому ОСОБА_9 , який через стан сп`яніння не усвідомлював злочинний характер дій ОСОБА_7 .. Всередині барсетки знаходився мобільний телефон марки Xiaomі моделі М1908С3ХG, ринкова вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №550/24 від 29 січня 2024 року становить 1846, 00 грн. Утримуючи вказану барсетку із наявним в ній майном пішов з місця вчинення кримінального правопорушення, направившись додому. Після чого, ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1846,00 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, мотивував свої висновки тим, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності дають підстави стверджувати про вірогідну причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Слідчим суддею було встановлено наявність лише одного ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваного вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що ОСОБА_7 вже було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України і на даний час на розгляді Марганецького міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину, ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України слідчий суддя вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Враховуючи особу ОСОБА_7 , який є раніше не судимим, має постійне місце проживання та є працевлаштованим, звертаючи увагу на наявність міцних соціальних зв`язків слідчий суддя дійшов висновку, що застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту буде достатнім для запобігання встановленому у судовому засіданні ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погодившись із судовим рішенням, прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі та застосувати щодо підозрюваного за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не враховано наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки вчинив кримінальне правопорушення за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років.

Крім того, слідчий суддя не достатньо врахував відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 , а саме те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки 04.07.2023 року до Марганецького міського суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000204 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, що свідчить про схильність до вчинення корисливих злочинів, з метою отримання коштів на існування.

Прокурор наголошує, що запобігання встановленим у клопотанні слідчого ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо оскільки такі запобіжні заходи, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не забезпечать належної поведінки підозрюваного під час здійснення досудового розслідування й подальшого судового розгляду та не позбавлять ОСОБА_7 можливості продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

Під час апеляційного перегляду:

- прокурор ОСОБА_6 підтримала подану нею апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити;

- підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості, зокрема про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи прокурора, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ відділення поліції № 1 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000051, внесене до ЄРДР 27.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження, 31.01.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України є обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку право на свободу.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає матеріально-правові підстави для застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з представленими стороною обвинуваченням матеріалами кримінального провадження надавало слідчому судді можливість дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та у достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існує доведений органом досудового розслідування ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що прокурором не доведено у судовому засіданні існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України (підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування, або впливати на свідків даного кримінального правопорушення), оскільки такі ризики ґрунтуються лише на припущеннях та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Виходячи із порівняльного аналізу правових позицій ЄСПЛ, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість. При цьому для застосування тримання під вартою як запобіжного заходу прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У світлі встановлених обставин справи, слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що з моменту можливого вчинення інкримінованих дій пройшов деякий проміжок часу, однак сторона обвинувачення не надала доказів того, що за цей час підозрюваний вчиняв дії щодо перешкоджанню кримінальному провадженню.

Апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, на його утриманні перебуває матір похилого віку та вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливо шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на міцні соціальні зв`язки підозрюваного.

Окрім того, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду не надано жодних доказів того, що з моменту застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, останній вчиняв будь-які спроби щодо переховувався від органу досудового розслідування чи суду та незаконного впливу на свідків. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, стороною обвинувачення доведено лише обставини, встановлені в п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення у суді апеляційної інстанції, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2024 року без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту щодо підозрюваного за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 01 квітня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4