Справа № 461/9721/23
Провадження № 1-кс/461/1575/24
УХВАЛА

20.03.2024 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи», про скасування арешту майна,

встановив:

адвокат ОСОБА_3 , в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи», звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна - фургона марки «Renault Premium 450.19» д.р.н. НОМЕР_1 , в складі причепа марки «Samro CD 19PJPE» р.н. НОМЕР_2 , власником яких, згідно свідоцтва про реєстрацію, є вказане Товариство, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова у межах кримінального провадження № 0001178 від 12.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, відповідною ухвалою, було накладено арешт, з позбавленням права користування, розпорядження та проведення обліково-реєстраційних операцій, на фургон марки «Renault Premium 450.19» д.р.н. НОМЕР_1 , в складі причепа марки «Samro CD 19PJPE» р.н. НОМЕР_2 , власником яких, згідно свідоцтва про реєстрацію, є ТзОВ «Транспортні системи», що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, заявник також вказує на те, що станом на день звернення до слідчого судді з цим клопотанням, у кримінальному провадженні з наведеними вище транспортними засобами проведено усі необхідні слідчі та процесуальні дії, зокрема їх оглянуто експертом. Крім того, заявник вказує, що тривале проведення досудового розслідування свідчить про порушення майнових прав власника майна, оскільки значно впливає на роботу підприємства.

З огляду на наведене, заявник вважає, що подальша необхідність у застосуванні арешту відпала.

Заявник у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно даного клопотання, орган досудового розслідування категорично заперечує проти скасування арешту, оскільки у кримінальному провадженні ще триває досудове розслідування. Також, слідством встановлено, що підприємством якому належать транспортні засоби не здійснювався належний контроль за водієм, оскільки він знаходиться на наркологічному обліку та перебував у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП. Також, у ході досудового розслідування може виникнути потреба у проведенні додаткових експертних досліджень, а отже передача транспортних засобів власнику та ймовірне проведення відновлювального ремонту може зашкодити їх проведенню. Крім того, характер діяльності власника (ТзОВ) вказує на те, що транспортні засобі можуть бути вивезені за кордон, внаслідок чого доступ до них буде неможливий.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши та оцінивши доводи учасників процесу, приходжу до висновку, що у його задоволенні слід відмовити, з огляду на нижченаведене.

Відповідно до приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000420 від 23.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15.11.2023 року накладено арешт, з позбавленням права користування, розпорядження та проведення обліково-реєстраційних операцій, на фургон марки «Renault Premium 450.19» д.р.н. НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію є ТзОВ «Транспортні системи», розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в складі причепа марки «Samro CD 19PJPE» р.н. НОМЕР_2 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію, також є ТзОВ «Транспортні системи», що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речових доказів. Вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

До клопотання про скасування арешту заявником не долучено жодного доказу на підтвердження того, що із вказаними транспортними засобами проведені усі необхідні слідчі та процесуальні дії, у тому числі огляд експерта чи експертиза. Натомість, у кримінальному провадженні на даний час триває досудове розслідування, за твердженнями слідчого перевіряються обставини здійснення контролю власником за водієм під час передачі йому транспортних засобів, у ході досудового розслідування може виникнути потреба у проведенні додаткових експертних досліджень, а отже передача транспортних засобів власнику та ймовірне проведення відновлювального ремонту може зашкодити їх проведенню.

Крім того, характер діяльності власника (ТзОВ), вказує на те, що транспортні засобі можуть бути вивезені за кордон, внаслідок чого доступ до них буде неможливий. Зокрема, представник заявника не заперечив той факт, що ТзОВ залучається до поїздок за кордон.

Оцінюючи доводи заявника, також враховую характер кримінального провадження, а саме розслідування ДТП внаслідок якого спричинено тілесні ушкодження двом особам, одна з яких є неповнолітньою, а також обсяг слідчих та процесуальних дій у провадженні.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання виходить з того, що втручання у право власності повинно не лише бути законним і переслідувати за фактами та у принципі законну мету, відповідно до загальних інтересів, але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державою, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичної особи. Ця вимога виражена у понятті «справедливий баланс», який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Подія яка розслідується, зокрема її наслідки (спричинення тілесних ушкоджень двом особам, одна з яких є неповнолітньою), свідчать про те, що на даний час і на цьому етапі досудового розслідування таке втручання у право власності особи є справедливим, правомірним, адекватним та пропорційним.

В ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи заявника щодо завершення усіх процесуальних дій з транспортними засобами та недоцільність подальшого застосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження.

Водночас, самі по собі лише твердження заявника про порушення його прав, не доведені належними доказами, не можна вважати достатніми для скасування арешту, адже транспортні засоби є речовими доказами і фактично до завершення кримінального провадження та ухвалення у ньому остаточного рішення вони повинні бути збережені у належному стані та повноцінно досліджений у спосіб визначений законом.

Таким чином, в ході судового розгляду не встановлено належними та допустимими доказами того, що станом на день звернення до слідчого судді з даним клопотанням про скасування арешту вищезазначених транспортних засобів з ним було проведено усі необхідні слідчі дії та експертні дослідження, у зв`язку з чим відпала необхідність у подальшому арешті.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Також, згідно положень даної статті арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Разом з тим, також слід відзначити наступне.

Відповідно до положень ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Згідно п.п. 8, 20, 28 постанови КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження. Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Таким чином, положення чинного законодавства визначають порядок зберігання речових доказів, коло осіб на яких покладено належне зберігання та передбачають випадки передачі майна на відповідальне зберігання.

Отже, наведене вказує на те, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок належного зберігання речових доказів у кримінальному провадженні і він вправі вирішувати питання передачі речового доказу на відповідальне зберігання заінтересованим особам або уповноваженим на виконання вимог закону щодо збереження речового доказу особам.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як наведено вище, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про відсутність правових підстав для скасування арешту та задоволення клопотання, оскільки доводи заявника не спростовують подальшу доцільність застосування арешту майна на даному етапі досудового розслідування та не підтверджені належними, достатніми і допустимими доказами.

Таким чином, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 170 - 174 КПК України,

постановив:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1