В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №642/1699/24

Провадження №1-кп/642/388/24

09 липня 2024 року

м.Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000303 від 02.02.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець c.Степне, мордовського району, тамбовської області, російської федерації, громадянина України, з середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, малолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 01 лютого 2024 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у приміщенні магазину «Опті - Маркет», де здійснює підприємницьку діяльність ТОВ «ДЛК«ПЛОТ», код ЄДРПОУ 43094673, побачив на торгівельній полиці товари, а саме: настоянку журавлина на коньяку «Nemiroff», плитки шоколаду «Millennium Gold», балик «Дарніцький с/к, в/с». В цей момент у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Далі, ОСОБА_4 , визначивши вищевказані товари предметом свого злочинного посягання, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, будучи обізнаним про Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», продовженого Указом Президента України №10456/2024 від 05.02.2024, затвердженого Законом України №3564-IX від 06.02.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу взяв із торгівельної полиці наступний товар: настоянка журавлина на коньяку «Nemiroff» скляна пляшка, об?ємом 0,5 літрів, у кількості 1 (однієї) шт., вартість якої відповідно до висновку судово - товарознавчої експертизи №861 від 08.02.2024 становить 135 грн. 30 коп., плитки шоколаду «Millennium Gold», молочний з цілими лісовими горіхами, у кількості 6 шт., вартість яких відповідно до висновку судово - товарознавчої експертизи №861 від 08.02.2024 становить 53 грн. 50 коп. за одну одиницю, загальною вартістю 321 грн., балик «Дарніцький с/к, в/с», вагою 0,256 кг., у кількості 1 шт., вартість якого відповідно до висновку судово - товарознавчої експертизи №861 від 08.02.2024 становить 99 грн. 81 коп. та поклав вищевказаний товар до внутрішньої кишені куртки, яка на ньому знаходилась.

Таким чином, ОСОБА_6 , виконавши до кінця всі свої дії, які вважав за необхідне для доведення задуманого ним протиправного діяння, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, не зміг завершити злочин з причин, які не залежали від його волі, так як під час переміщення вищезазначеного товару, його протиправні дії були припинені співробітником магазину «Опті-Маркет» при проходженні лінії касового контролю магазину. Таким чином, ОСОБА_6 своїми протиправними діями міг би спричинити ТОВ «ДЛК«ПІЛОТ» матеріальну шкоду на загальну суму 556 грн. 11 коп.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати, зазначив, що викрадене майно повністю повернуто власнику.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він в силу ст.89 КК України не судимий, згідно довідки КНП Мереф`янської міської ради «Мереф`янська центральна районна лікарня» від 03.02.2024 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, відповідно довідки КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» від 23.02.2024 на обліку та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до п. 1 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі та застосувати до обвинуваченого ст. 75, 76 Кримінального кодексу України з призначенням іспитового строку на 3 роки.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є закінченим замахом на тяжкий умисний злочин, 1 (один) епізод закінченого замаху на крадіжку), наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючої покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного злочину та щире розкаяння, потерпілому повернуто викрадене в повному обсязі, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК України, її положення застосовуються лише в тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави для висновку про можливість досягти мети заходу примусу без його відбування.

Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.

Враховуючи щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обвинувачений під час судового розгляду визнав себе винним, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, позицію прокурора по справі, який просив звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання зі встановленням іспитового строку, а також фактичні обставини справи, а саме той факт, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення хоча і в умовах воєнного стану, але не використав фактичних обставин воєнного стану (наслідки ракетного обстрілу, безпорадний стан потерпілого внаслідок бойових дій, блекаут тощо), суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід щодо обвинуваченого як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду в рамках даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання на даний час, суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судово - товарознавчої експертизи в розмірі 477,96 грн.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4 ст.174 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 07.02.2024 року по справі №638/2307/24 (провадження №1-кс/638/85/24) накладено арешт на речові докази по справі. У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищезазначене майно.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100,124, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу № 861 від 08.02.2024 у розмірі 477,96 (чотириста сімдесят сім грн. 96 коп.) грн.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 07.02.2024 року по справі №638/2307/24 (провадження №1-кс/638/85/24) на настоянку журавлина на коньяку «Nemiroff» скляна пляшка, об?ємом 0,5 літрів, штрихкод 529, плитки шоколаду «Millennium Gold», молочний з цілими лісовими горіхами, у кількості 6 шт., штрихкод 059, балик «Дарніцький с/к, в/с» без ГМО, вагою 0,256 кг., штрихкод 568 - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази по справі:

- настоянка журавлина на коньяку «Nemiroff» скляна пляшка, об?ємом 0,5 літрів, штрихкод 529, плитки шоколаду «Millennium Gold», молочний з цілими лісовими горіхами, у кількості 6 шт., штрихкод 059, балик «Дарніцький с/к, в/с» без ГМО, вагою 0,256 кг., штрихкод 568, які перебувають у камері зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області після набрання вироком законної сили повернути власнику ТОВ «ДЛК «ПІЛОТ» магазин «Опті-Маркет»;

-DVD-R, з маркуванням «hp», сірого кольору, 16х 4.7 GB Data, 120 min Video з відеозаписом, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000303 від 02.02.2024,після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_10