Справа № 553/1/24
Провадження № 1-кп/553/541/2024
В И Р О К

Іменем України

26.03.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000560 від 30.10.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Коломак Коломацького району Харківської області, є громадянином України, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований таким, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 17.02.2022 вироком Краснокутського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

- 05.05.2022 вироком Коломацького районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

29.10.2023, близько 20 год. 40 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, прилеглій до будинку АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та введеного в дію Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з метою власного збагачення, діючи умисно, повторно, у період іспитового строку, відкрито, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, штовхнув у плечі потерпілу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого остання втратила рівновагу та впала з висоти власного зросту на землю. Усвідомлюючи, що його протиправні дії мають відкритий характер, ОСОБА_3 ривком вихопив з правої руки потерпілої ОСОБА_6 мобільний телефон марки "Орро А31" ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в корпусі зеленого кольору, RAM : 4 GB, RАM: 64 GB, вартістю 2600 (дві тисячі шістсот) грн та сумку чорного кольору з червоними обідками торгової марки Zara, вартістю 495 (чотириста дев`яносто п`ять) гривень, всередині якої були грошові кошти у сумі 150 (сто п`ятдесят) гривень, яка знаходилась у неї на шиї. Після чого, разом з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3245 грн.

Зазначеними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, повністю підтверджує фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення так, як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорює правову кваліфікацію вчиненого злочину.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що дійсно 29.10.2023, близько 21 год., перебував разом зі своїм знайомим в районі залізничного вокзалу в м. Полтаві. Коли побачив раніше незнайому йому ОСОБА_6 , підійшов до неї та повідомив що він погано себе почуває з метою відволікти її увагу. Разом вони пройшли до колонки з водою, де потерпіла накачала води, і він вмив своє обличчя. В цей час, він вихопив у неї з руки мобільний телефон, а потім вихопив сумку, при цьому вона чинила опір. Все відбувалося дуже швидко. Заволодівши викраденим, він побіг з місця. Після в сумці він знайшов 150 грн., забрав собі, а сумку викинув. Наступного дня телефон продав за 1000 грн.

Матеріальна шкода частково відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст вказаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 , суд доходить висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви суду при призначенні покарання.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, востаннє вироком Коломацького районного суду Харківської області від 05.05.20222 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, не одружений, офіційно не працевлаштований, має постійне місце реєстрації та проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Відповідно до положень статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Водночас, згідно із частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з частиною 2 статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким умисним злочином, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу винного, відсутність претензій з боку потерпілої, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 4 статті 186 Кримінального кодексу, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому покарання у розмірі, нижчому за найнижчу межу покарання, передбаченого санкцією відповідної норми Особливої частини КК України, суд не вбачає. Відсутні і підстави для застосування положень ст. 75 КК України.

Оскільки ОСОБА_3 був засудженим вироком Коломацького районного суду Харківської області від 05.05.2022 за частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 70 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України від призначеного покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки, а інкримінований злочин за частиною 4 статті 186 КК України вчинив в період відбуття іспитового строку, суд остаточно призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за правилами ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України за сукупністю вироків, із застосуванням принципу часткового складання призначених покарань.

VІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Обов`язок по відшкодуванню понесених процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз в сумі 1912 грн. 00 к., виходячи з положень статті 124 Кримінального процесуального кодексу України, суд покладає на обвинуваченого.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, тому до набрання вироком законної сили стосовно нього необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Визначаючи відповідно до п. 2 ч. 4 ст. ст. 374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п. 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного 04.09.2015), згідно якої відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Коломацького районного суду Харківської області від 05.05.2022 у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку з 26.03.2024, зарахувавши в строк покарання строк попереднього ув`язнення з дати його фактичного затримання 08.11.2023 по 25.03.2024, включно.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експертів в сумі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн 00 к.

Речовий доказ - мобільний телефон «Oppo A31» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , в корпусі зеленого кольору, RAM:4GB, ROM:64GB - вважати повернутим потерпілій ОСОБА_6 .

Скасувати арешт майна, який накладено на підставі ухвали слідчого судді Октябрьського районного суду м. Полтави від 03.11.2023 (справа № 554/10286/23, провадження 1-кс/554/13669/2023), а саме на мобільний телефон «Oppo A31» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , в корпусі зеленого кольору, RAM:4GB, ROM:64GB.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий ОСОБА_1