Справа №295/5924/24
УХВАЛА

Іменем України

22.05.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника колонії ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В :

27.03.2024 засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про його звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі на підставі статті 48 КК України внаслідок спливу строку притягнення до кримінальної відповідальності та зарахування йому ухвалою суду від 04.12.2017р. у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.05.1996р. по 06.11.2001р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. На підставі цього вважає, що він без законних підстав позбавлений волі та утримується під вартою більше строку, передбаченого положеннями статей 6 та 48 КК України 1960р.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав раніше подане клопотання.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання засудженого та просив задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого з підстав його необґрунтованості.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Харківського обласного суду від 26.05.2000 року ОСОБА_5 засуджений за пунктами а, г, ж, з ст.93, ч.3 ст.140, ч.2 ст.141, ч.3 ст.142, ч.2 ст.145, ч.3 ст.193, ч.1 ст.222 КК України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного суду України від 06.11.2001р. вирок Харківського обласного суду від 26.05.2000р залишено без змін.

З 20.03.2002 року ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8».

Також ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 04.12.2017р. ОСОБА_5 було зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.05.1996р. по 06.11.2001р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст. 401 КПК України, редакції 1960 року, вирок апеляційного суду набирає законної сили після закінчення строку на його касаційне оскарження, а в разі подання касаційної скарги чи внесення касаційного подання, вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи касаційною інстанцією.

Статтею 403 КПК України (1960 року) визначено, що вирок, який набрав законної сили є обов`язковим для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Аналогічні положення щодо остаточності рішення Верховного суду, набрання вироком законної сили та його обов`язковості містяться і чинному КПК України, редакції 2012 року, який підлягає застосуванню, а зокрема в ч.5 ст. 442, 532, 533 КПК України.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною 2 статті 21 КПК України встановлено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили у порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Згідно з п.14 ч.1 ст. 537 КПК України редакції 2012 року під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Саме в порядку визначеному п.14 ч.1 ст. 537 КПК України КПК України засуджений ОСОБА_5 просить фактично переглянути законність призначеного йому покарання за вироком, що набрав законної сили у виді довічного позбавлення волі, та звільнити його від відбування покарання.

Проте, така вимога засудженого на переконання суду не може бути задоволена з огляду на те, що в порядку виконання вироку суд першої інстанції не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили та не вправі вирішувати питання, що стосуються суті вироку та призначеного покарання, а лише може вирішувати питання, що виникли після винесення вироку у процесі його виконання.

Не вбачає суд правових підстав для задоволення доводів заявника про застосування до нього вимог ст. 48 КК України, в редакції 1960 р.( давність притягнення до кримінальної відповідальності) та звільнення від відбування покарання, оскільки зарахування подвійного строку попереднього ув`язнення у строк покарання за правилами ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 № 838-VIII відноситься до вже призначеного судом покарання та не стосується зміни порядку обчислення або перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Крім того, засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому не можна застосовувати норми ст. 48 КК України (в редакції 1960 року), як за строковим покаранням.

На даний час передбачено інші правові механізми щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке строкове покарання на підставі частини 5 статті 82 КК України.

Отже, призначене ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України (1960 року), та законних підстав застосовувати строки давності притягнення до кримінальної відповідальності та вважати засудженим його до 15 років позбавлення волі, як на тому помилкового наполягає ОСОБА_5 , немає.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки клопотання не засноване на вимогах закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1