Номер провадження: 11-кп/813/1598/24
Справа № 504/1152/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 березня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000383, внесеному до ЄРДР 21.04.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, українки за національністю, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, особи, яка має інвалідність ІІІ групи, офіційно не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 02.02.2022 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, з урахування ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком в 1 (один) рік; 05.07.2022 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України відповідно до положень ч.1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком і за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.02.2022 року, визначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням покарання за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.07.2022 року, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено до відбуття ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21.04.2020 року по 13.10.2020 року з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженій ОСОБА_8 визначено відраховувати з моменту її фактичного затримання, зараховано в строк відбування покарання за даним вироком відбуте фактично покарання у виді позбавлення волі за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.07.2022 року з 16.05.2022 року.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 20.04.2020 року у вечірній час, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, разом зі знайомим ОСОБА_9 перебували поруч будинку АДРЕСА_2 , де повідомила останньому, що змерзла. ОСОБА_9 надав ОСОБА_8 свою куртку, в кишені якої знаходився мобільний телефон марки «SAMSUNG» GALAXY GRAND, у корпусі білого кольору, імей номери: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , підключений до мобільних операторів «Київстар» № НОМЕР_3 , «Лайфселл» № НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_10 . Виявивши вказане майно в кишені вказаної куртки у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_8 , усвідомивши, що поряд відсутні сторонні особи та ОСОБА_9 за нею не спостерігає, умисно, повторно, з корисливого мотиву, переслідуючи ціль незаконного збагачення, таємно викрала мобільний телефон марки «SAMSUNG» GALAXY GRAND, у корпусі білого кольору, імей номери: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 1000 грн., підключений до мобільних операторів «Київстар» № НОМЕР_3 , «Лайфселл» № НОМЕР_4 , після чого з місця вчинення злочину зникла та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_10 майнову шкоду у розмірі 1000 грн.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вироком суду, обвинувачена ОСОБА_8 звернулась до суду із апеляційною скаргою, зазначивши, що оскаржуваний вирок занадто суровий, з огляду на наступне:

- судом першої інстанції не враховано її стан здоров`я, а саме, що вона має хронічні захворювання та інвалідність ІІІ групи;

-обставинами, що пом`якшують покарання є визнання вини в повному обсязі, щире каяття, відшкодування шкоди та відсутність претензій з боку потерпілих;

З урахуванням викладеного обвинувачена просить вирок змінити, призначити їй більш м`яке покарання.

Позиції учасників судового розгляду

Обвинувачена у поданій апеляційній скарзі не заявляв клопотання про свою обов`язкову участь під час апеляційного розгляду.

Потерпіла надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку захисника та прокурора, які вважали за можливим проводити розгляд справи за відсутності обвинуваченої та потерпілої, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності останніх, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для його повідомлення про призначення судового засідання в апеляційному суді, а обвинувачена не ставить питання щодо обов`язкової участі під час апеляційного розгляду.

Захисник підтримала апеляційну скаргу обвинуваченої та просила її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи, що висновки суду у вироку стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченої не оспорюються, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої стосовно недотримання судом вимог закону в частині призначення покарання обвинуваченому, то вони є необґрунтованими та фактично пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями суду).

За вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що мають братися до уваги під час призначення покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, призначаючи ОСОБА_8 покарання, взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - умисний корисливий злочин, який відноситься до категорії нетяжких злочинів; особу обвинуваченої, яка раніше вже судима за аналогічні кримінальні правопорушення, не заміжня, має інвалідність ІІІ групи, офіційно не працевлаштована, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; фактичні обставини справи щире каяття, а також зважив на відсутність обставин, які обтяжують покарання.

На підставі наведених даних суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально. На думку апеляційного суду, даний вид та розмір покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які утворять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Надаючи оцінку твердженням апеляційної скарги обвинуваченої щодо необхідності врахування такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, складовою якого є визнання вини, апеляційний суд зазначає, що з оскаржуваного рішення убачається, що зазначена обставина, вже була враховано судом першої інстанції при призначенні покарання. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що, будучи допитаною у судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні спочатку визнала частково, а пізніше повністю визнала, тобто під тиском доказів, які були досліджені судом та безперечно доводять її вину, у пред`явленому обвинувачені.

Крім того, колегія апеляційного суду зауважує, що незадовільний стан здоров`я, на якому наполягає обвинувачена, не став стримуючим фактором для останньої. У свою чергу,

медичне обслуговування ув`язнених і засуджених організовуються і проводяться відповідно до Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затверджений наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, а тому, перешкоди для лікування ОСОБА_8 під час відбування покарання відсутні.

Апеляційний суд враховує відшкодування шкоди потерпілій, проте звертає увагу, на підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину, оскільки обвинувачена ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинила посягання на одне з найцінніших соціальних благ право власності.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненому кримінальному правопорушенню й особі обвинуваченої через суворість, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З огляду на наведене, враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційна скарга сторони захисту не містять у собі доказів щодо скасування або зміни вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 березня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000383, внесеному до ЄРДР 21.04.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4