Справа № 184/1020/21
Провадження № 1-кп/0182/116/2024
У Х В А Л А

Іменем України

25.03.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нікополь Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження, відомості про вчинення кримінального правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000017 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 115 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про вчинення кримінального правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000017 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 115 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб щодо обвинувачено ОСОБА_3 , оскільки ризики передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати, а саме ризик переховування від суду та ризик скоєння нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачена ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його не мотивованим, та просила суд застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з перебуванням під вартою.

Захисник зазначив що клопотання прокурора немотивоване та підтримав клопотання своєї підзахисної, надіслав до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченій. Зазначив, що обвинувачена ОСОБА_3 вже тривалий час перебуває під вартою.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження суд приходить до наступних висновків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).

У п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність; заборону позбавлення свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Так, у клопотанні прокурором заявлено про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховування від органу досудового розслідування та суду; вчинення інших кримінальних правопорушень.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. При цьому суд враховує положення ст.178 КПК України, тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому, у разі визнання його вини у вчиненні злочинів, в яких він обвинувачується.

Вирішуючи питання за клопотаннями прокурора та сторони захисту, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення;

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Під час розгляду клопотання обвинуваченої про заміну запобіжного заходу судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Обвинувачена ОСОБА_3 з 09.03.2021р. , то б то тривалий час тримається під вартою без винесення судом обґрунтованого рішення, тому, враховуючи наявність ризику переховування від суду, враховуючи недоведення стороною обвинувачення ризиків тиску на свідків та потерпілих, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який особисте зобов`язання.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як особисте зобов`язання забезпечить дотримання обвинуваченою процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст. 314, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_3 - відмовити.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_3 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- за першою вимогою з`являтись до суду.

Попередити ОСОБА_3 що у разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Строк дії ухвали з 25.03.2024 року до 25.05.2024 року.

Контроль за виконанням запобіжного заходу покласти на прокурора Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає

Суддя: ОСОБА_1