Справа № 140/3303/18
Провадження №11-кп/801/379/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту,

встановив:

У провадженні Вінницького апеляційного суду перебуває апеляційна скарга прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 продовжено до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 днів, з дня ухвалення вироку.

Обвинувачений ОСОБА_8 до початку апеляційного розгляду заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт за місцем свого проживання, вказав, що на його переконання відсутні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 підтримала клопотання свого підзахисного, просила його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, вказав, що для цього відсутні правові підставі, оскільки в справі наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та захисника в підтримання клопотання та заперечення прокурора, перевіривши доводи клопотання, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Зі змісту положень ст.177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Перевіряючи доводи обвинуваченого на предмет відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів визнає їх необґрунтованими, оскільки вважає, що ризики, визначені п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують та з часом не зменшилися.

Так, за загальним правилом ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Разом з тим, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Натомість, запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_8 небезпідставно обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Під час досудового розслідування обвинувачений ухилявся від органів досудового розслідування та у період з 25.09.2018 по 03.12.2018 перебував у розшуку до моменту його розшуку, затримання та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, ймовірна можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суд також підтверджується тим, що судом першої інстанції ухвалений обвинувальний вирок і обвинувачений ОСОБА_8 , розуміючи невідворотність покарання у виді позбавлення волі, яке пов`язане виключно з реальним та тривалим відбуванням, у разі відхилення його апеляційної скарги (в якій ставить питання про безпідставне притягнення до відповідальності), може переховуватися від суду. Перебуваючи на волі, обвинувачений матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків щодо надання ними неправдивих показів.

Колегія суддів також бере до уваги, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, останній раз 03.02.2011 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 12 років позбавлення волі, покарання відбував реально, 05.12.2017 звільнився з місць позбавлення волі з невідбутою частиною покарання строком 2 роки 10 місяців та 23 днів, однак на шлях виправлення не став, оскільки наразі йому інкримінується вчинення нового умисного корисливого особливо тяжкого злочину, що у свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_8 маючи можливість вільно пересуватись, може продовжити вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Окрім того, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 серед іншого обумовлене ще й тим, що суд касаційної інстанції, скасовуючи попередню ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25.09.2023 стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 та враховуючи наявні ризики, обрав обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12.03.2024 за клопотанням прокурора було продовжено до закінчення апеляційного розгляду.

Що стосуються доводів обвинуваченого про наявність у нього місця постійного проживання, соціальних зв?язків, а саме: матері, дружини та новонародженої онуки, як на підставу для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, то колегія суддів зауважує наступне.

Вказані обставини не є підставою для зміни запобіжного заходу, деякі з них існували і на час вчинення протиправних дій, а тому в колегії суддів відсутня впевненість у тому, що вони утворюють моральні запобіжники при обранні ОСОБА_8 моделі поведінки та здатні перешкодити йому вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Так, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У даному випадку суспільний інтерес полягає у охороні права власності, а саме права будь-якого власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також безпеці життя та здоров`я, особистої недоторканності, честі та гідності особи.

Зрештою, встановлені апеляційним судом обставини дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.177,183, 405, 419 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4