Єдиний унікальний номер 334/9140/23
Провадження № 1-кс/448/67/24
У Х В А Л А

14.05.2024 року м.Мостиська

Слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у межах кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000130, внесеного в ЄРДР 15 вересня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

встановив:

До Мостиського районного суду Львівської області звернувся ОСОБА_4 , з клопотанням про скасування арешту з банківського рахунку № НОМЕР_1 , власника картки № НОМЕР_2 , що емітована в АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я.

Вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що 09.09.2023 року, невстановлена особа, діючи умисно з корисливих мотивів, під приводом проведення операцій по продажу іноземної валюти, шляхом обману, заволоділа грошовими коштами громадянина ОСОБА_5 , в сумі 25 000 грн.

Стверджує, що 24 жовтня 2023 слідчий суддя Ленінського районного суду м.Запоріжжя розглянувши клопотання про арешт майна, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання органу досудового розслідування та постановив накласти арешт на банківський рахунок № НОМЕР_1 , власника картки № НОМЕР_2 , що емітована в АТ КБ «ПриватБанк» на гр. ОСОБА_6 .

Покликається на те, що по даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, а також не вжито будь-яких заходів для проведення слідчих дій за його, заявника, участі, які б спростовували його причетність до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Заявник ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Вимоги клопотання у вказаній заяві підтримує в повному обсязі.

Слідчий ОСОБА_7 , у судове засідання не з`явився.

Проаналізувавши документи і матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

В статті 23 КПК України вказано, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 26 КПУК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку..

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що по вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, а саме щодо таких подій: 09.09.2023 року, невстановлена особа, діючи умисно з корисливих мотивів, під приводом проведення операцій по продажу іноземної валюти, шляхом обману, заволоділа грошовими коштами громадянина ОСОБА_5 , в сумі 25 000 грн.

24 жовтня 2023 слідчий суддя Ленінського районного суду м.Запоріжжя розглянувши клопотання про арешт майна, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання органу досудового розслідування та постановив накласти арешт на банківський рахунок № НОМЕР_1 , власника картки № НОМЕР_2 , що емітована в АТ КБ «ПриватБанк» на гр. ОСОБА_6 .

Із представлених заявником ОСОБА_8 документів, що додані до матеріалів справи вбачається, що такий є законним володільцем банківського рахунку № НОМЕР_1 , власника картки № НОМЕР_2 , що емітована в АТ КБ «ПриватБанк».

Як встановлено із досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, заявнику ОСОБА_9 або іншій особі не повідомлено.

Згідно з частиною 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Наведені в клопотанні обставини свідчать, що подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт банківського рахунку втратило свою необхідність, оскільки не виправдовує потреб досудового розслідування у такому ступені втручання у права особи розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р. констатовано порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.06.2005 р. у справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24.03.2005 р. у справі «Фрізен проти Російської Федерації» наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1982 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні.

Вищевикладене свідчить про те, що заявником ОСОБА_8 , на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін доведено відсутність потреби в застосуванні зазначеного заходу та підтверджує, що втручання держави у право заявників на володіння майном є надмірним, і не забезпечує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Враховуючи всі зібрані в сукупності здобуті докази, слідчий суддя вважає, що у відповідності до ст.174 КПК України наявні всі підстави для скасування арешту майна, з наведених вище мотивів і підстав.

Керуючись статтями 170, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0000130, внесеного в ЄРДР 15 вересня 2023 року, - задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24.10.2023 року у кримінальному провадженні №0000130, внесеного в ЄРДР 15 вересня 2023 року за ч.4 ст.190 КК України, - на банківський рахунок № НОМЕР_1 , власника картки № НОМЕР_2 , що емітована в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_3 , - скасувати.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 20.05.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1