Номер провадження: 11-кп/819/199/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/8973/23 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8973/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні, в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001978 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09.01.2024, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 28.05.2021 Херсонським міським судом Херсонської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки та 3 місяці позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 08.03.2024 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001978 від 25.09.2023 щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.01.2024 задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 08.03.2024 включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована доводами про необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що в порушення ч.5 ст.199 КПК України, суд не відмовив у продовженні строку тримання під вартою, незважаючи на те, що прокурор не довів, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання, проживає разом з батьками, має цивільну дружину, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Також вказує на відсутність доказів, якими б підтверджувалось існування ризиків, зазначених в клопотанні прокурора. Так, сторона обвинувачення не надає належного обґрунтування наявності такого ризику як переховування від органів слідства та суду.

Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 не зможе, оскільки досудове слідство закінчене та справа розглядається в суді.

Незаконно впливати на свідків ОСОБА_8 не зможе, оскільки, знаходячись під домашнім арештом, такий вплив буде неможливим.

Крім того, твердження сторони обвинувачення про наявність ризиків вчинення іншого злочину та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ґрунтуються на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Указані вимоги закону судом першої інстанції дотримано.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, а саме від 5 до 8 років.

Колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, у разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а отже наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 , враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися до спроб переховуватися від суду.

При цьому, суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, ризик, який був установлений судом, а саме щодо можливості ухилення від суду доведений під час розгляду клопотання та виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, обумовлений суспільною необхідністю, є обґрунтованими з огляду обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого.

Окрім цього, на переконання колегії суддів, із урахуванням особи ОСОБА_8 , який є особою раніше неодноразово судимою за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, до затримання офіційно не був працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, суд вважає, що наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, на який вказував прокурор у своєму клопотанні.

При цьому суд зауважує те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину проти власності у районі за місцем своєї реєстрації, де сторона захисту просила застосувати стосовно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, та де у нього, на переконання захисту, наявні міцні соціальні зв`язки.

З урахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, суд визнав за можливе задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тому, колегія суддів вважає, що наявні ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, є неприйнятними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Тому законних підстав для задоволення клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, судом першої інстанції не вбачалося. Не знаходить таких підстав і колегія суддів.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими.

Доводи апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали суду не підтверджуються матеріалами провадження та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09.01.2024 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів до 08.03.2024 включно - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4