КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги з доповненнями захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.05.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене начальником відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 , та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 26.07.2024 включно, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000803.

Цією ж ухвалою визначено заставу у розмірі 140 000 000 грн, із покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця

______________________________________________________________________________

Справа № 757/24635/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4273/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

проживання та/або місця роботи;

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк покладених слідчим суддею обов`язків, у разі внесення застави, визначено в межах строку досудового розслідування, а саме до 26.07.2024 включно.

Також, цією ухвалою залишено без задоволення скаргу на незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_6 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на те, що повідомлена ОСОБА_6 підозра є необґрунтованою, не підтверджується належними і допустимими доказами та ґрунтується виключно на припущеннях сторони обвинувачення, що виключає можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апелянт вказував, що ОСОБА_6 було незаконно затримано навпроти входу до ДУ «Київський слідчий ізолятор» після звільнення під заставу в іншому кримінальному провадженні та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України у кримінальному провадженні № 0000803.

Всупереч вимог ч. 5 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, у протоколі затримання слідчим не зазначено, які саме підстави наявні у органу досудового розслідування вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування, та якими конкретно обставинами обґрунтовується таке припущення.

На думку апелянта, кримінальне провадження 0000803 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України штучно виділене з основного кримінального провадження для подальшого незаконного переслідування ОСОБА_6 .

Підозра за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України у новому кримінальному провадженні є повністю ідентична підозрі за ст. 368-5 КК України в іншому кримінальному провадженні, яку орган досудового розслідування обґрунтовує аналогічними доказами та обставинами подій.

Крім того, підозра ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 209 КК України є завідомо необґрунтованою, оскільки однією з основних ознак майна, яке є предметом даного злочину, є безпосереднє його походження від іншого суспільно небезпечного діяння, яке передувало самій легалізації, тобто обов`язковою ознакою такого майна є його злочинне походження.

Проте, у повідомленні про підозру немає жодних фактичних обставин, які б свідчили про одержання такого майна злочинним шляхом.

При розгляді клопотання слідчий суддя безпідставно взяв до уваги долучені до клопотання докази, які на думку захисника є явно неналежними та недопустимими, та отримані з порушенням порядку, встановленому КПК України.

Також, стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Сама по собі тяжкість можливого покарання за умови визнання особи винуватою, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі.

ОСОБА_6 вже понад 10 місяців перебуває під вартою, має серйозні проблеми зі здоров`ям, потребує лікування та постійного медичного нагляду, що неможливо забезпечити в умовах слідчого ізолятора.

Крім того, підозрюваний раніше не судимий, є учасником бойових дій, має державні нагороди, на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей.

ОСОБА_6 звільнений з військової посади, а тому позбавлений можливості незаконно впливати на свідків, колишніх підлеглих або приховати чи знищити якісь службові документи.

Крім того, на переконання захисника, визначений слідчим суддею розмір застави для ОСОБА_6 є непомірним, обтяжливим і необґрунтованим.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді триманням під вартою.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначала, що клопотання слідчого від 28.05.2024 у даному кримінальному провадженні повністю дублює зміст клопотання про застосування запобіжного заходу, повідомлення про підозру та обставини справи в іншому кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ст. 368-5 КК України.

Затримання та застосування до ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу орган досудового розслідування обґрунтовує ідентичними обставинами та доказами.

Стороною обвинувачення не надано жодних інших доказів щодо інкримінованого ОСОБА_6 діяння за ч. 3 ст. 209 КК Україні, крім матеріалів, які були долучені до іншого кримінального провадження за ст. 368-5 КК України.

Матеріали, які в порушення вимог КПК України, скопійовані з іншого кримінального провадження, не містять доказів, які б переконали об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 вчинив інкримінований йому злочин.

Жодного порушення службових повноважень чи зловживання службовим становищем всупереч інтересам служби, не виявлено. ОСОБА_6 учасник АТО, має бездоганну службу протягом 34 років, нагороджений державними нагородами, до дисциплінарної чи іншої відповідальності не притягувався.

Апелянт зазначала, що чинне законодавство не містить заборони займатися підприємницькою діяльністю близьким родичам та членам сім'ї особи, яка займає військові посади. При цьому, види підприємницької діяльності, якими займаються особи, описані у підозрі, не пов`язані з військовою службою чи будь-якими напрямками, на які може впливати ОСОБА_6 .

Також, апелянт вказує про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та ту обставину, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на їх підтвердження.

Зокрема, ризик втечі ОСОБА_6 відсутній, оскільки останній здав на зберігання свої паспорти для виїзду за кордон і стороною захисту направлено до ДПС України копію ухвали від 27.05.2024, в якій зазначені умови щодо заборони ОСОБА_6 виїжджати та залишати місце свого проживання.

На думку апелянта, в матеріалах клопотання відсутні докази на підтвердження обставин, які б свідчили про існування ризику впливу на свідків з боку ОСОБА_6 з метою зміни їх поведінки або контролю їх показань.

Встановлена судом застава в розмірі 140 000 000 гривень є завідомо непомірною та фактично безальтернативним запобіжним заходом.

Крім того, при розгляді клопотання слідчим суддею не враховано стан здоров`я ОСОБА_6 , висновки судово-медичної експертизи, а також те, що в умовах слідчого ізолятора надається виключно первинна медична допомога.

10.07.2024 від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона зазначала про небгрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, посилаючись на те, що органом досудового розслідування не зазначено, який обов`язок не дотримано ОСОБА_6 ; яку із перелічених функцій, згідно Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.0.22022 № 154, не виконав чи неналежно виконав ОСОБА_6 ; яке суспільно небезпечне діяння ним вчинено та які суспільно небезпечні наслідки настали; на який злочинний шлях став ОСОБА_6 умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також захисник посилалась на непомірність визначеного слідчим суддею розміру застави та наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_11 , який приймав участь в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , які підтримали апеляційні скарги з доповненнями та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг з доповненнями, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000803 від 18.09.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , організував набуття, володіння, використання та розпорядження транспортними засобами та нерухомим майно, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, на загальну суму 142 927 001 грн., шляхом здійснення фінансових операцій, вчинення правочинів з таким майном, переміщення, зміни форми (перетворення) такого майна, а також організував вчинення дій, спрямованих на приховування такого майна, права на таке майно та джерел його походження, достеменно знаючи, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю одержано злочинним шляхом, в особливо великому розмірі, що відповідно до п. 2 Примітки до ст. 209 КПК України перевищує вісімнадцять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно даних протоколу затримання від 28.05.2024, цього ж дня о 14 год. 29 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку абз. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

28.05.2024 ОСОБА_11 повідомлено про підозру в організації набуття, володіння, використання та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансових операцій, вчинення правочинів з таким майном, переміщення, зміни форми (перетворення) такого майна, а також організації вчинення дій, спрямованих на приховування такого майна, права на таке майно та джерел його походження, достеменно знаючи, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю одержано злочинним шляхом, в особливо великому розмірі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

30.05.2024 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим начальником відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 , в якому просив застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, та у випадку визначення застави, встановити її й розмірі 142 927 001 грн, із покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.05.2024 задоволено клопотання та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 26.07.2024 включно, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000803.

Цією ж ухвалою визначено заставу у розмірі 140 000 000 грн, із покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк покладених слідчим суддею обов`язків, у разі внесення застави, визначено в межах строку досудового розслідування, а саме до 26.07.2024 включно.

Також, цією ухвалою залишено без задоволення скаргу на незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_6 .

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами, зокрема даними листів щодо виконання доручення другого оперативного відділу; протоколів оглядів від 26.06.2023, 27.06.2023; листів ТУ ДБР у м. Миколаєві щодо виконання доручення; протоколів допитів свідків; відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області; висновку НАЗК від 19.07.2023 про виявлення ознак кримінального правопорушення; матеріалів моніторингу способу життя ОСОБА_6 ; висновку спеціаліста ТОВ «Аудиторська компанія «ПРО ВЕРО» № 12/07-2023-КП від 12.07.2023; матеріалів виконання доручення ГОУ ДБР; матеріалів Держфінмоніторингу та даними інших долучених до клопотання доказів.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_11 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, характер та конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку про визначення йому застави в розмірі 140 000 000 грн.

Всупереч доводам апеляційної скарги, вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_11 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційних скаргах з доповненнями доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисників в апеляційних скаргах про відсутність події та складу інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, з посиланням на недоведеність одержання майна ОСОБА_6 злочинним шляхом, неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, які виділені з іншого кримінального провадження та на переконання захиснику, є ідентичними доказам, наявним у межах іншого кримінального провадження, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Посилання захисників на те, що органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Та обставина, що підозрюваний, згідно доводів апелянтів, здав на зберігання свої паспорти для виїзду за кордон, не свідчать про відсутність існування ризику переховування підозрюваного, у тому числі на території України.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні зі свідками, яким відомі обставини інкримінованого злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину, дані про особу підозрюваного та його процесуальну поведінку на стадії досудового розслідування.

При цьому, посилання апелянтів на дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, є учасником бойових дій, має державні нагороди, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, враховані судом при розгляді клопотання, проте вказані обставини не свідчать про зменшення ступеню існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Оцінивши доводи сторони захисту у цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики позапроцесуальної поведінки підозрюваного на день апеляційного розгляду клопотання втратили свою актуальність.

Посилання захисника на проблеми зі здоров`ям ОСОБА_6 , потребу останнього у лікуванні на медичному нагляді, не вказують на значне погіршення стану здоров`я підозрюваного, та не можуть слугувати, самостійною підставою для пом`якшення запобіжного заходу, оскільки відсутні відомості медичного характеру, які вказують на неможливість підозрюваного утримуватись під вартою та неможливості отримання ним необхідного лікування в умовах слідчого ізолятора.

Посилання апелянтів на незаконність затримання ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, як убачається із даних протоколу затримання від 28.05.2024, складеного старшим слідчим ГСУ ДБ ОСОБА_13 у період часу з 15 год. 30 хв. до 17 год. 00 хв. у м. Києві, ОСОБА_6 було затримано 28.05.2024 о 14 год. 29 хв. у м. Києві на вулиці за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, між будинками № 11 та № 15 , навпроти входу до ДУ "Київський слідчий ізолятор" на підставі абзацу 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

У протоколі затримання детально відображено підстави затримання, роз`яснено права та обов`язки ОСОБА_6 , передбачені ст. 42 КПК. На виконання вимог частин 1, 4 ст. 213 КПК про затримання ОСОБА_6 його сина та центр з надання безоплатної правової допомоги.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчим суддею розглядалась скарга сторони на незаконність затримання підозрюваного ОСОБА_6 в порядку ст. 206 КПК України, однак підстав для її задоволення слідчий суддя не встановив.

Таким чином, доводи сторони захисту щодо незаконного затримання ОСОБА_6 були предметом розгляду слідчого судді в межах розгляду скарги на незаконне затримання підозрюваного, за наслідками розгляду якої постановлено ухвалу про відмову у задоволенні даної скарги. При цьому, ухвала слідчого судді у частині відмови у задоволенні скарги на незаконне затримання підозри окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя станом на день розгляду клопотання, у відповідності до вимог ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, дійшов обгрунтованого висновку про необхідність визначення йому застави у розмірі, меншому ніж розмір застави, який просив визначити слідчий у клопотанні, визначивши заставу у виді 140 000 000 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 .Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційних скарг з доповненнями висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги з доповненнями захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3