судді ОСОБА_1
справа №520/9388/17
провадження №51-2491км23
У цьому кримінальному провадженні двоє осіб (подружжя Долженків) обвинувачувалися в тому, що під приводом продажу об`єкту нерухомого майна заволоділи грошовими коштами потерпілої. Зокрема йшлося про укладення попереднього договору купівлі-продажу за яким ОСОБА_2 зобов`язувалася продати ОСОБА_3 об`єкт нерухомості та в майбутньому укласти договір купівлі-продажу цієї нерухомості, а ОСОБА_3 на підтвердження свого наміру на придбання вказаного об`єкту нерухомості в приміщенні приватного нотаріуса передала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США. Однак договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було укладено, а подружжя Долженків заперечували отримання будь-яких коштів від потерпілої, а також факт підписання договорів та заяви.
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнано невинуватими та виправдано за ч. 4 ст. 190 КК з зв`язку із недоведеністю в їх діях складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Більшість суддів колегії ККС погодилися із висновками суду апеляційної інстанції і залишили касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Я не погоджуюся із цим рішенням, а тому висловлюю свою позицію у цій окремій думці.

У цьому провадженні суди першої та апеляційної інстанцій визнали недопустимими доказами висновки додаткових судово-почеркознавчих експертиз від 06 березня 2017 року № 5036/2, від 14 квітня 2017 року № 5037/2 та від 28 квітня 2017 року № 5038/02, в яких зроблено висновки про те, що всі рукописні записи та підписи від імені « ОСОБА_2 » у всіх примірниках договорів, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , виконані самою ОСОБА_2 , а рукописний запис від імені « ОСОБА_4 » в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (реєстраційний запис № 413), виконаний самим ОСОБА_4 .

Підставою для визнання цих судово-почеркознавчих експертиз недопустимими доказами, на переконання судів попередніх інстанцій, стало те, що для проведення цих експертиз експерту на дослідження були надані копії примірників попереднього договору, договору про внесення змін до попереднього договору та копія заяви від імені ОСОБА_4 про надання згоди його дружині ОСОБА_2 на укладення попереднього договору купівлі-продажу, а не оригінали.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, надані на дослідження експерту примірники вищевказаних документів зберігалися в архівній нотаріальній справі та були вилучені слідчим у нотаріуса на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси про тимчасовий доступ до речей і документів від 15 лютого 2016 року.

Вести мову про те, що вказані примірники попереднього договору купівлі продажу, договору про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу, які були надані на дослідження експерту є копіями документів, не можна, оскільки ці документи мають рукописні записи, підписи сторін та відтиски круглої печатки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 . Той факт, що примірники вказаних документів виконані не на спеціальних нотаріальних бланках, а на звичайних аркушах А4 вочевидь не свідчить про те, що ці примірники є копіями, оскільки примірники договорів, виготовлені на спеціальних бланках, видаються сторонам цих договірних відносин, а в архівній нотаріальній справі зберігається третій примірник, виконаний на звичайному папері, який теж є оригіналом.

Також в ході тимчасового доступу до речей і документів слідчим у нотаріуса було вилучено Реєстр для реєстрації нотаріальних дій, в якому у реєстраційному записі під № 413, розміщеного на лицевій стороні 81 аркушу міститься власноручний підпис ОСОБА_4 .

Як наслідок, вказані оригінали документів із підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 цілком законно лягли в основу проведених додаткових судово-почеркознавчих експертиз і підстав для визнання їх недопустимими доказами не було.

Також вважаю, що факт передачі грошей ОСОБА_3 ОСОБА_2 зафіксовано у попередньому договорі купівлі-продажу від 20 березня 2013 року, зареєстрований за № 414 та посвідчений нотаріусом ОСОБА_5 , в якому у п. 6 зазначено, що до його укладення на підтвердження наміру сторін Покупець ( ОСОБА_3 ) передав Продавцю ( ОСОБА_2 ) грошові кошти у сумі 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США.

Отже, підписання цього договору ОСОБА_2 та подальше його посвідчення нотаріусом ОСОБА_5 свідчить на підтвердження отримання нею грошових коштів від ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, я не погоджуюся, що у цьому кримінальному провадженні не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді, а тому вважаю, що касаційну скаргу прокурора слід було задовольнити.

04 квітня 2024 року

Суддя ОСОБА_1