ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/101/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 3 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю обвинуваченого - ОСОБА_6

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

представника потерпілої - ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/101/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286 КК України,- ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено йому за покарання за вказаною нормою закону України про кримінальну відповідальність у виді 7 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Зараховано в строк призначеного судом ОСОБА_6 покарання термін його попереднього ув`язнення із 22 січня 2022 року по 24 січня 2022 року .

Строк відбування призначеного судом покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Позов Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про стягнення із обвинуваченого 18929,09 грн., понесених на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення задоволено. Стягнуто із обвинуваченого в користь місцевого бюджету кошти, витрачені на лікування потерпілої в сумі 18929,09 грн.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 21 січня 2022 року близько 20 год. 20 хв. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Toyota Camrу» реєстраційний номер НОМЕР_1 із двома пасажирами в салоні, рухався проїзною частиною дороги вулиці С.Будного в м. Тернополі від вул. Микулинецька до вул. Шептицького. Під час руху ОСОБА_6 в порушення вимоги ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» та ч. 1 п. 1.5, п. 2.3 (б, д), п. 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» і виконання їх вимог", Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р. із змінами та доповненнями, не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою, відволікся від керування автомобілем, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків. Рухаючись лівою смугою руху транспортного потоку вказаної вище вулицею та проїжджаючи неподалік території ТОВ «Білий замок», що за адресою м. Тернопіль, вул. С.Будного,4А, водій ОСОБА_6 , порушуючи вимоги п.п. 10.1, 12.1, 11.4 ПДР України не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним і на дорозі, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку змінив напрямок свого руху та виїхав на зустрічний транспортний потік. В цей час в зустрічному напрямку в межах лівої смуги для руху рухався автомобіль «ВАЗ-21101-125-51», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 з одним пасажиром в салоні. Унаслідок виїзду автомобіля «Toyota Camrу» реєстраційний номер НОМЕР_1 на зустрічну смугу, ОСОБА_6 створив аварійну ситуацію для інших учасників дорожнього руху, зокрема, для водія автомобіля «ВАЗ-21101-125-51» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 , позбавивши його своїми односторонніми діями можливості запобігти настанню дорожньо-транспортної пригоди. В результаті зіткнення транспортних засобів, яке відбулося на зустрічній смузі відносно руху автомобіля «Toyota Camrу» реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій автомобіля «ВАЗ-21101-125-51», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримав тяжкі ушкодження, від яких помер на місці пригоди, а пасажир його автомобіля ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, від яких померла 29.01.2022 у КНП «Тернопільська міська лікарня швидкої допомоги». Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 10.1 та п. 11.4 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілих.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок із призначенням основного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування якого на підставі ст.75 КК України - звільнити обвинуваченого з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Посилається на відсутність в матеріалах справи протоколу огляду трупа та не проведенням його огляду за участю судмедексперта або лікаря на місці ДТП та огляд його в Тернопільській обласній клінічній психоневрологічній лікарні замість бюро судово-медичної експертизи.

Зазначає що в порушення вимог ч.1 ст.94, ч.10 ст.101 КПК України суд не надав оцінки висновкам експертів № 104 від 27.01.2022, №85 від 18.02.2022 та № 34 від 25.01.2022 помилково вважаючи що їх результати використовувались експертом при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 та викладені ним у висновку № 62, а тому додаткового дослідження не потребують.

Захисник вважає висновок експерта № 104, що виконаний на підставі скерування експерта Тернопільського обласного БСМЕ ОСОБА_13 , який самостійно залучив іншого експерта для проведення експертизи всупереч вимогам ч.4 ст.69 КПК України, та похідні від нього висновки експертів №№ 85,34 недопустимими доказами.

Також ставить під сумнів висновок транспортно-трасологічної експертизи від 29.03.2022 року у зв"язку з тим, що підписи експерта ОСОБА_14 в ньому та протоколі огляду місця події від 21.01.2022 року відрізняються, а також відеозапис з відеореєстратора наданий свідком ОСОБА_15 також з огляду на те, що свідок надав лише відеозапис з вказаного реєстратора відтворений на карту пам"яті.

Окрім того вважає недопустимим доказом висновок експерта від 28.04.2022 судової автотехнічної експертизи з огляду на те, що експерт при її проведенні виходив лише з даних, які містились у постанові про призначення екпертизи та не досліджував матеріалів справи.

Не погоджується з призначеним ОСОБА_6 покаранням з огляду на його невідповідність особі обвинуваченого та тяжкості скоєного ним правопорушення внаслідок суворості посилаючись на те, що суд не врахував в повній мірі даних про особу обвинуваченого, який займається волонтерською діяльністю та наявніть хронічних захворювань внаслідок рваної мінної рани голови, отриманої під час вказаної діяльності та тяжкої хвороби- епілепсії, а також обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема того що відсутність дорожної розмітки визначеної п.11.4 ПДР України-поділу дорожного покриття на смуги руху та неналежного стану дорожнього покриття в темну пору доби не дали можливості обвинуваченому визначити межі смуг для руху в одному напрямку, що на його думку зменшує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним діяння, яке вчинене з необережності.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачого та його захисника, які просили призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України та повідомили про повне визнання ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні злочину, потерпілу ОСОБА_9 та її представника, які не мають будь-яких претензій матеріального та морального характеру в зв"язку з повним відшкодуванням ОСОБА_6 заподіяної потерпілій шкоди та при призначенні йому покарання поклались на думку суду, оголосивши позицію потерпілої ОСОБА_16 , яка вона висловила у письмовій заяві, поданій до суду апеляційної інстанції про відшкодування їй ОСОБА_6 заподіяних внаслідок ДТП матеріальних та моральних збитків та відсутність до нього будь-яких претензій, з проханням не призначати йому покарння у виді реального позбавлення волі, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Обгрунтовуючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 суд взяв до уваги показання обвинуваченого, ОСОБА_6 , який щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що через відсутність дорожньої розмітки не зміг точно визначити свою смугу руху внаслідок чого сталось лобове зіткення з автомобілем потерпілих.

Дослідивши протокол огляду місця події від 21 січня 2022 року, складений старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_17 в присутності судового експерта ОСОБА_14 і понятих, суд з"ясував на якій ділянці дороги відбулась ДТП, під час проведення вказаної слідчої дії було здобуто слідову інформацію про стан дорожнього покриття, уламки транспортних засобів, місце їх розташування після ДТП, сліди розливу паливно-мастильних матеріалів та осипу скла, частин транспортних засобів та іншу інформацію.

Посилаючись на висновок судово-медичного експерта №62 від 22.01.2022-22.02.2022р. трупа потерпілого ОСОБА_11 суд відобразив у вироку інформацію про отримані ним під час ДТП тілесні ушкодження, які за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, належать до тяжких у виді закритої травми грудей, живота і тазу із чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, а також те, що між отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженннями і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок та з висновку судовомедичного експерта №78 від 30.01.2022-22.02.2022р. трупа потерпілої ОСОБА_12 суд встановив що заподіяні їй травматичні ушкодження, які за ознакою небезпеки для життя, належать до тяжких, та полягають у відкритій черепно-мозковій травмі голови з переломами кісток основи та склепіння черепа, крововиливах над твердою та під м`яку мозкові оболонки, котра в подальшому перебігу травми супроводжувалася частковим тромбозом синусів твердої мозкової оболонки, між якою та настанням смерті ОСОБА_12 існує прямий причиново наслідковий зв`язок.

Під час проведення судової автотехнічної експертизи транспортного засобу марки «ВАЗ 21101-125-51» у висновку №СЕ-19/120-22/1238-ІТ від 08.04.2022р. експертом зафіксовано невідповідності систем автомомбіля, що виникли виключно після ДТП, які детально описані у вироку місцевого суду.

За наслідками проведення судової автотехнічної експертизи транспортного засобу марки «Toyota Camry» експертом також складено висновок №СЕ-19/120-22/1239-ІТ від 29.04.2022р., у якому встановлено, що на момент експертного дослідження мали місце лише несправності системи рульового керування, які носять аварійний характер та виникли в ході ДТП.

Під час виконання висновку №СЕ-19/120-22/1241-ІТ від 29.03.2022р. експерту в галузі транспортної трасології не вдалось встановити кутове розташування транспортних засобів потерпілих та обвинуваченого відносно елементів дороги, в момент первинного контакту при зіткненні, проте, встановлено що зіткнення автомобіля «ВАЗ 21101-125-51» із автомобілем «Toyota Camry» відбулося у поперечному напрямку відносно елементів проїзної частини автодороги вул. С.Будного у м. Тернополі в межах транспортного потоку до вул. Микулинецька, тобто в межах смуг руху автомобіля «ВАЗ».

Висновки вказаних експертиз детально відображені місцевим судом у вироку.

З протоколу огляду відеозапису від 24.04.2022р. суд зміг дослідити як відбувається зіткнення автомобіля чорного кольору (імовірно «Toyota Camry») із зустрічним автомобілем.

Причиною ДТП згідно з висновком експерта в галузі автотехніки №СЕ-19/120-22/3964-ІТ від 28.04.2022р. стало порушення водієм автомобіля «Тоуоtа Саmгу» вимог п. 10.1, п. 11.4 Правил дорожнього руху України, який не повинен був виїжджати на зустрічний транспортний потік, що суд також вказав у вироку.

Отже, колегія суддів вважає що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за установлених судом та викладених у вироку обставин, є правильними оскільки ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд надав правову оцінку, визнавши належними, допустимими та достатніми, як і кваліфікація його дій за ч.3 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох людей.

Покликання апелянта на відмінність підпису експерта ОСОБА_14 у складеному ним висновку №СЕ-19/120-22/1241-ІТ від 29.03.2022р. та протоколі огляду місця події, який проводився за його участю, повністю спростовані його показаннями під час допиту у судах як першої так і апеляційної інстанції, який повідомив що він особисто приймав участь в огляді місця ДТП в якості спеціаліста та виконував транспортно трасологічну екпертизу та підписував вказані документи, відсутність у протоколі огляду місця події його підпису щодо роз`яснення прав пояснив тим що права передбачені КПК України йому добре відомі та були роз`яснені слідчим, однак, можливо технічно він не проставив про це відмітки у протоколі хоча й підписав вказаний документ.

Доводи захисника щодо недопустимості в якості доказу наданого свідком ОСОБА_15 в добровільному порядку відеозапису події з відеореєстратора належного йому автомомблія, на якому зафіксовано рух водія автомобіля «Toyota Camri» під час ДТП та момент зіткнення транспорних засобів, колегія суддів відхиляє оскільки у відповідності до вимог ст.99 КПК України матеріали відеозапису відносяться до документів, за умови наявності в них відомостей, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, вказаний відеозапис був наданий свідком одразу ж після ДТП, обставини які на ньому зафіксовані ОСОБА_15 бачив особисто та повідомив суду будучи допитаний в якості свідка, причина ДТП, яка встановлена судовим експертом, що досліджував слідову інформацію на місці ДТП та брав до уваги висновки інших експертів у вказаному провадженні повністю співпадає з обставинами дорожньо-транспорної пригоди, зафіксованими на вказаному відеозаписі.

Перевіряючи аргументи захисника щодо відсутності дорожної розмітки смуг руху для кожного із водіїв учасників дорожньо-транспортної пригоди колегія суддів виходить з того що в даному випадку водій повинен був керуватись п. 11.1 ПДР України, згідно з яким, за відсутності дорожньої розмітки чи дорожнього знаку, кількість смуг на проїзній частині визначається самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Відсутність в матеріалах справи протоколу огляду трупа та не проведення його огляду на місці ДТП, а також огляд його в Тернопільській обласній клінічній психоневрологічній лікарні, а не бюро судово-медичної експертизи не суперечить вимогам ст.238 КПК України, у відповідності до п.2 якої огляд трупа лише може здійснюватися одночасно з оглядом місця події, направлення ж трупа для проведення судово-медичної експертизи для встановлення причини смерті є обов`язковим згідно з п.3 вказаної норми кримінального процесуального закону, тому проведення судово медичної експертизи трупа потерпілого було підставно здійснено в бюро судовов-медичної експертизи, а не лікувальномоу закладі.

Перевіряючи доводи захисника щодо ненадання судом оцінки висновкам експертів № 104 від 27.01.2022, №85 від 18.02.2022 та № 34 від 25.01.2022 , який зіслався на те, що їх результати використовувались експертом при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 та викладені ним у висновку № 62, а тому додаткового дослідження не потребують, колегія суддів виходить з того що при проведенні судмедекспертизи трупа ОСОБА_11 експертом надано повні та обґрунтовані висновки на поставлені слідчим запитання, у відповідності до ЗУ "Про судову експертизу" та Інструкції про проведення судово-медичної експертизи №6 від 17.01.1995 р. ним дослідувались документи, надані слідчим для проведення екпертизи, в тому числі і висновки експертів № 104 від 27.01.2022, №85 від 18.02.2022 та № 34 від 25.01.2022 , що відповідає вимогам ст.69 КПК, у відповідності до якої експерт має право знайомитись з матеріалами провадження, які стосуються предмета дослідження та може відмовитись від надання висновку у випадку недостатності вказаних матеріалів. Окрім того, стороною захисту не наведено істотних порушень вимог КПК України, які б вказували на порушення конвенційних чи конституційних прав обвинуваченого при проведенні екпертизи чи які свідчили б про недостовірність отриманих фактичних даних, що містяться у висновку, для доказування ж обставин, визначених у ст.91 КПК України, даних, що містяться у вказаному висновку суду було достатньо тому він додатково не здійснював дослідження висновків експертів № 104 від 27.01.2022, №85 від 18.02.2022 та № 34 від 25.01.2022.

При виконанні експертизи № 104 експерт Тернопільського обласного БСМЕ ОСОБА_18 , яка визначала вміст алкоголю у крові трупа потерпілого ОСОБА_11 керувалась постановою слідчого про призначення екпертизи, у якій міститься відповідне запитання та роз"яснення їй прав і обов"язків експерта, визначених у ст.69 КПК України і попередження про кримінальну відповідальність за ст.384,385 КК України, а скерування їй вказаної постанови слідчого експертом ОСОБА_13 , який проводив судмедекспертизу трупа ОСОБА_11 , не суперечить вимогам ЗУ "Про судову екпертизу" та Інструкції про проведення судово-медичної експертизи №6 від 17.01.1995 р, вказана екпертиза не була комплексною та виконувалась виключно ОСОБА_18 , а тому підстав для визнання її недопустимим доказом, а також висновків експертів №№ 85,34, які в подальшому описували результатати цієї експертизи, немає.

Судова автотехнічна експертиза від 08.04.2022 всупереч твердженням захисника виконувалась експертом на підставі не лише постанови слідчого про її призначення, а й наданих йому для її проведення автомобіля та свідоцтва про його реєстрацію, експерт який також був ознайомлений з правами та обов"язками визначеними у ст.69 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384,385 КК України і володіє спеціальними знаннями в галузі автотехніки та має значний досвід роботи вважав їх достатніми для її проведення тому підстав для визнання її недопустим доказом також немає .

При призначенні покарання обвинуваченому місцевий суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжкого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, особу винного, який раніше не судимий, його сімейний стан, перебування на його утримані дружини та малолітнього сина, позитивні характеризуючи дані його особи, визнав обставинами, що пом`якшують його покарання - часткове визнання обвинуваченим своєї вини, визнання заявленого прокурором цивільного позову, часткове відшкодування матеріальної шкоди на лікування потерпілої в медичному закладі, розкаяння обвинуваченого у вчиненому та висловлене співчуття потерпілим, яке суд розцінив як щире, вчинення активних дій після дорожньо-транспортної пригоди, спрямованих на надання допомоги потерпілим та сприяння розкриттю кримінального правопорушення та не встановив обставин, які обтяжують його відповідальність, та вірно призначив йому покарання у виді позбавлення волі.

Проте, його розмір, на думку колегії суддів є надто суворим з огляду на кардинальну відмінність у позиціях потерпілих у суді першої та апеляційної інстанції, яким обвинувачений на даний час повністю відшкодував заподіяну злочином матеріальну та моральну шкоду, та їх позицію щодо призначення ОСОБА_6 покарання, яка у зв"язку з цим змінилась.

Тому, з огляду на вищенаведені обставини, а також позицію потерпілих, колегія суддів вважає що наявні підстави для призначення обвинуваченому основного покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Водночас, умови та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені в тому числі і у ст.75 КК України, у відповідності до вимог якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зваживши на наведені обставини, колегія суддів з урахуванням положень, зокрема, ст. 75 КК приймає рішення про можливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

При цьому виходить з характеру та ступені тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке хоч відноситься до категоріх тяжких злочинів, однак, вчинене ним з необережності, особи винного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно працює, характеризуються виключно позитивно, на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, займається волонтерською діяльністю, є волонтером ГО "Важливі дії" та отримав мінно вибохову травму голови під час здійснення цією діяльності у Херсонській області, що підтверджується відповідним посвідченням та наявною в матеріалах справи медичної довідки, хворіє на епілепсію, є інвалідом 2 групи (відповідна медична документація та посвідчення також міститься в матерідлах справи), одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та матір, яка є вдовою. Крім того, обставинами, які помякшують його покарання колегія суддів визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, повне відшкодування потерпілим матеріальної та моральної шкоди , розкаяння обвинуваченого у вчиненому та висловлене співчуття потерпілим, посткримінальну поведінку обвинуваченого - вчинення активних дій після дорожньо-транспортної пригоди, спрямованих на надання допомоги потерпілим та сприяння розкриттю кримінального правопорушення та враховує думку потерпілої ОСОБА_9 , яка при призначенні йому покарання покладається на думку суду та позицію потерпілої ОСОБА_16 , яка просила не призначати ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі та за відсутності обставин, що обтяжують його покарання, з врахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, зважаючи на те, що через відсутність лінії розмітки дорожнього покриття на дві смуги руху та нічну пору доби обвинувачений не зміг правльно зорієнтувались у дорожній обстановці, вважає що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і, до нього можуть бути застосовані положення статей 75, 76 КК та приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових злочинів з його боку, без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за їх поведінкою органами пробації за місцем проживання, тобто звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку.

При цьому вважає що призначене обвинуваченому місцевим судом додаткове покарання за скоєння кримінальне правопорушення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк сприятиме меті його виправлення та перевиховання, як учасника дорожнього руху.

Отже, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід задовольнити частково , а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання - змінити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого задовольнити частково, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286 КК України в частині покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України до покарання в виді 5(п"яти) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3(три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3(три) роки.

У відповідності до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1)періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді