Справа № 442/1939/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/495/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Обраний під час досудового розслідування ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Вирішено питання про речові докази, арешт майна та процесуальні витрати.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_6 неодноразово судимий, востаннє вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2020 за ч.2 ст.190 КК України, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі (покарання відбув 23.06.2023).

Однак, ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив, у то час коли відповідно до вимог ст.ст.88, п.7 ч.1 ст.89, ст.ст.90-91 КК України судимість за попередні покарання не була погашена або знята у призначеному законом порядку, вчинив повторно, новий, умисний, корисливий, тяжкий злочин проти власності.

ОСОБА_6 , 07.02.2024 орієнтовно о 17.40 год. достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, проходячи повз виробниче приміщення ТОВ «Вест Бері», що на вул. Трускавецькій, 71 в м. Дрогобичі Львівської області, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за чужий рахунок, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, через відчинені ворота проник на територію підприємства, після чого через відчинені двері проник до приміщення роздягальні, де у шафці для одягу побачив мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 9A» темно-синього кольору, який належить потерпілому ОСОБА_8 та в цей час вирішив повторно, умисно, таємно викрасти вказаний мобільний телефон. Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_6 , в цей же час, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, таємно, шляхом проникнення до приміщення роздягальні ТОВ «Вест Бері», викрав із шафки для одягу мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 9A», темно-синього кольору, МЕ1-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , із встановленою сім карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 вартістю 3236 грн., який сховав у кишеню куртки, після чого вийшов із вказаного приміщення, покинув територію підприємства та попрямував у невідомому напрямку, тим самим викрав чуже майно та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, поєднаного із проникненням до приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням.

На підтримку своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається, що оскаржуваний вирок є надто суворим, з огляду на те, що він свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся , активно сприяв слідству у розкритті злочину.

Вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі врахував встановлені під час судового розгляду обставини, які пом`якшують покарання.

На апеляційний розгляд обвинувачений та захисник не прибули та про причини неявки не повідомили, хоча про дату та час розгляду справи вони були повідомлені належним чином телефонограмами від 06.06.2024 року, а отже їхня неявка у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

При апеляційному розгляді справи прокурор заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Також в апеляційній скарзі обвинувачений не оспорює вид та розмір призначеного йому за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі, а просить звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин, та обставини його вчинення, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, його поведінку до та після вчиненого злочину, не перебування обвинуваченого на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Отже, при призначенні обвинуваченому покарання місцевим судом враховано усі наявні у справі обставини та дані про особу ОСОБА_6 , у тому числі і ті, на які обвинувачений покликається у своїй апеляційній скарзі.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке є мінімальним згідно санкції даної статті, у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

З приводу апеляційних доводів обвинуваченого про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На переконання колегії суддів у даному випадку відсутні підстави вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливо без відбування призначеного йому покарання.

Так, згідно матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів. Раніше ОСОБА_6 відбував покарання як із застосуванням ст.75 КК України, так і реально (а.с.26-27).

23.06.2023 обвинувачений ОСОБА_6 був звільнений з місць позбавлення волі після відбуття ним призначеного покарання за попереднім вироком, однак жодних висновків для себе не зробив і 07.02.2024 знову скоїв умисний корисливий злочин, що беззаперечно свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Крім цього, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 є особою молодого віку та працездатним, однак ніде не працює та не займається суспільно-корисною працею.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, та вважає, що призначене місцевим судом ОСОБА_6 покарання у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстави вважати, що призначене за оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим внаслідок суворості відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: