Справа № 953/281/24
н/п 1-кс/953/2511/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001350 від 22.11.2023, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_7 2019 р.н., зі слів мобілізованого в ЗСУ з 22.06.2022 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Встановив:

08.04.2024 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001350 від 22.11.2023, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що ОСОБА_4 , переслідуючи мету особистого збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою і в групі з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в умовах воєнного стану, вчинили напад на родину ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_7 поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, як самого ОСОБА_13 так і членів його сім`ї, заволодівши майном, що належить ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у великих розмірах за наступних обставин.

Так, приблизно у червні 2023 року, більш точну дату під час досудового розслідування встановити не довелося можливим, ОСОБА_10 , який є мешканцем АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що ОСОБА_13 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є заможною та матеріально забезпеченою людиною, у якої можна злочинним шляхом забрати наявні гроші та обернути їх на свою користь, запропонував своєму знайомому ОСОБА_15 , з яким у нього склалися дружні приятельські стосунки, здійснити напад на родину Дягілевих.

В свою чергу ОСОБА_15 , отримавши вказану інформацію, повністю довіряючи ОСОБА_10 , діючи в умовах воєнного стану, введеного указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3051-ІХ), з корисливих мотивів, бажаючи незаконно збагатитися, разом із ОСОБА_10 спланував і розробив злочинний план, направлений на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_13 , поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_13 та членів його родини.

При цьому, ОСОБА_15 , враховуючи відомості стосовно ОСОБА_13 , надані йому ОСОБА_10 , вирішив не застосовувати до ОСОБА_13 реального насильства, небезпечного для його життя та здоров`я під час заволодіння майном останнього, а обмежитись погрозою застосування такого насильства, сподіваючись на те, що цього буде достатньо для досягнення злочинної мети і за таких обставин ОСОБА_13 не звернеться з відповідною заявою до правоохоронних органів.

Згідно розробленому ОСОБА_15 спільно із ОСОБА_10 злочинного плану щодо нападу на родину Дягілевих, ОСОБА_15 , усвідомлюючи, що він не є працівником Служби безпеки України, проте для досягнення злочинної мети, умисно вирішив самовільно присвоїти владні повноваження працівника Служби безпеки України, скориставшись для цього наявним у нього форменим одягом військовослужбовця збройних сил України, попередньо обладнавши його відповідними знаками відмінності Служби безпеки України, а саме шевроном вказаної служби, а також скориставшись наявною у нього табельною вогнепальною зброєю, а саме пістолетом моделі «ТТ», який згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України за результатами судово-балістичної експертизи №СЕ-19/121-23/16093-БЛ від 26.10.2023 є бойовою нарізною вогнепальною зброєю самозарядним пістолетом моделі «ТТ» калібру 7,62мм, заводські серія та номер « НОМЕР_1 », 1940 року виготовлення, виготовлений промисловим способом, придатний для стрільби.

Надалі, ОСОБА_15 , під виглядом працівника Служби безпеки України, у супроводі ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , одягнутих у цивільний одяг, з медичними масками на обличчі з метою в подальшому не бути впізнаними та медичними рукавичками на руках з метою запобігти залишенню відбитків пальців рук, використовуючи автомобіль марки «Kia» моделі «Sorento» зеленого кольору vin НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_3 придбаний для в/ч НОМЕР_4 благодійною організацією «Благодійний фонд «Волонтерська передова» та наданий керівництвом в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_15 в користування, а також автомобіль марки «AUDI A6» державний номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрований за матір`ю ОСОБА_12 ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_8 , який перебуває у користуванні ОСОБА_12 , попередньо прикріпивши на вказані транспортні засоби інші державні номерні знаки відповідно НОМЕР_6 та НОМЕР_7 з метою неможливості їх в подальшому ідентифікувати, прибувають за місцем мешкання ОСОБА_13 , де під приводом проведення обшуку проникають у житло останнього і вже перебуваючи у будинку ОСОБА_13 , умисно демонструючи вогнепальну зброю, а саме пістолет моделі «ТТ», тобто погрожуючи ОСОБА_13 та членам його сім`ї застосуванням насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, залякують останнього та членів його сім`ї для досягнення злочинного результату.

Потім, відшукують наявні в будинку ОСОБА_13 гроші та інші цінності, які вилучають під приводом їх подальшої перевірки, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення злочину зникають, а отримані таким чином гроші та цінності розподіляють між всіма учасниками злочинної групи.

При цьому враховуючи те, що ОСОБА_10 є мешканцем м. Чугуєва Харківської області і може бути впізнаний ОСОБА_13 , ОСОБА_15 вирішив не залучати ОСОБА_10 безпосередньо до участі у розбійному нападі на родину Дягілевих, а доручив останньому дистанційно корегувати дії всіх учасників злочинної групи та бути на постійному зв`язку.

Узгодивши зі всіма учасниками злочинної групи план заволодіння майном ОСОБА_13 та розподіливши ролі кожного, ОСОБА_15 визначив дату здійснення нападу, а саме 01.07.2023, тобто у перший день своєї щорічної відпустки наданої ОСОБА_15 строком на 10 діб, згідно наказу №202 від 01.07.2023 командира в/ч НОМЕР_4 , на підставі рапорту ОСОБА_15 від 30.06.2023.

Реалізуючи свої злочинні наміри, 01.07.2023, ОСОБА_15 , за попередньою змовою і в групі з ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , одягнутий у військову форму збройних сил України з шевроном «Служба безпеки України» та озброєний пістолетом моделі «ТТ» заводські серія та номер « НОМЕР_1 », попередньо змінивши державні номерні знаки на автомобілі «KIA SORENTO» з номеру НОМЕР_3 на номер НОМЕР_6 та на автомобілі «AUDI A6» з номеру НОМЕР_5 на номер НОМЕР_7 , на вказаних автомобілях приблизно о 07.50 прибули за місцем проживання ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_15 , вводячи в оману присутнього ОСОБА_13 та його дружину ОСОБА_14 стосовно свого дійсного статусу, представившись працівником Служби безпеки України, повідомив ОСОБА_13 про проведення обшуку у його житлі, на що законослухняний ОСОБА_13 , хоча і був здивований, але не став перечити.

Проникнувши таким чином в будинок, що належить ОСОБА_13 , в якому на той час знаходились: ОСОБА_13 , його дружина ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_9 , їх малолітня донька ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_10 та їх малолітній син ОСОБА_18 18.03.2023, ОСОБА_15 роблячи вигляд, що він є старшим групи співробітників Служби безпеки України, віддав розпорядження ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , одягнутим у цивільний одяг з медичними масками на обличчі та медичними рукавичками на руках, приступити до проведення обшуку на першому та другому поверхах будинку, при цьому сам залишився на першому поверсі, наказавши ОСОБА_13 та його дружині ОСОБА_14 постійно знаходиться поруч із ним, погрожуючи ОСОБА_13 проблемами, які його очікують.

Одночасно з цим, ОСОБА_15 , застосовуючи психічне насильство, умисно постійно тримав руку на рукоятці пістолету моделі «ТТ», який знаходився у відкритій кобурі одягнутій на поясі ОСОБА_15 , тим самим намагаючись зосередити та сконцентрувати увагу ОСОБА_13 та його дружини ОСОБА_14 на вогнепальній зброї, з метою складення враження у вказаних осіб, що, якщо вони протидіятиме йому або не виконають його вимог, він може у будь-яку мить застосувати наявну у нього вогнепальну зброю.

Розуміючи, що пістолет являє собою небезпеку для життя чи здоров`я та сприймаючи погрозу з боку чоловіка, який представився працівником Служби безпеки України, тобто ОСОБА_15 , як реальну, яку він може у будь-яку мить реалізувати, ОСОБА_13 та його дружина ОСОБА_14 побоюючись за своє життя та здоров`я, а також за життя та здоров`я своїх малолітніх дітей не стали перешкоджати противоправним діям ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Впевнившись в тому, що ОСОБА_13 та його дружина ОСОБА_14 пригнічені та дійсно сприйняли погрозу застосування до них насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, як реальну, ОСОБА_15 продовжив свої противоправні дії спрямовані на заволодіння майном ОСОБА_13 та його дружини ОСОБА_14 , віддаючи розпорядження ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , щодо відшукання грошей та цінностей.

Заволодівши таким чином майном, що належить ОСОБА_13 та його дружині ОСОБА_14 , а саме: грошима в сумі 7 (сім) тисяч 800 (вісімсот) доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.07.2023 становить 285 168 грн.; грошима в сумі 600 (шістсот) євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.07.2023 становить 24 000 грн.;грошима в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень, золотими злитками у кількості 3 (три) шт. вагою 50 (п`ятдесят) грамів кожен, вартість одного злитка;золотим злитком у кількості 1 (один) шт. вагою 20 (двадцять) грамів;золотим злитком у кількості 1 (один) шт. вагою 10 (десять) грамів;золотими злитками у кількості 2 (два) шт. вагою 5 (п`ять) грамів кожен;золотим злитком у кількості 1 (один) шт. вагою 1 (один) грам серія АА №031385;

обручкою виготовленої із золота з камінцями цирконію білого кольору (два камінця відсутні) у кількості 1 (одна) шт., що належить ОСОБА_14 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , підтримуючи враження, що ОСОБА_15 є керівником оперативної групи Служби безпеки України та нібито дотримуючись субординації та військової дисципліни, на першому поверсі будинку, у присутності ОСОБА_13 та його дружини ОСОБА_14 , передали ОСОБА_15 знайдені всі вище перелічені гроші і цінності.

В свою чергу ОСОБА_15 , продовжуючи виконувати роль керівника оперативної групи Служби безпеки України, повідомив ОСОБА_13 про те, що знайдені у нього гроші та цінності вилучаються для подальшої перевірки, після чого всі учасники злочинної групи з місця вчинення злочину втекли.

В подальшому ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 розподіливши між собою викрадене у ОСОБА_13 та його дружини ОСОБА_14 майно, розпорядились ним на власний розсуд.

07.07.2023 під час проведення огляду за адресою: АДРЕСА_3 за місцем реєстрації ОСОБА_12 виявлено та вилучено золоту каблучку з камінцями цирконію білого кольору (два камінця відсутні), що належить ОСОБА_14 .

ОСОБА_4 підозрюється у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, вчинений в умовах воєнного стану. тобто у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні 13.02.2024 повідомлено про підозру ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 4 ст. 187 КК України, 19.02.2024 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 353 КК України та 22.02.2024 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч. 4 ст. 187 КК України.

14.03.2024 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.04.2024 включно, без визначення розміру застави.

Стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 матеріали кримінального провадження виділено в окремі провадження.

Строк досудового розслідування продовжено заступником керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до 3-х місяців, тобто до 14.05.2024.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні спливає 13.04.2024, однак з метою закінчення досудового розслідування необхідно виконати низку процесуальних дій, результати яких мають значення для судового розгляду, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, а також досягнення його мети.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України, підстави застосування запобіжного заходу підозрюваному обґрунтовуються можливістю настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які з часу обрання запобіжного заходу не зменшились та не перестали існувати, а саме за п.п.1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , посилаючись на існування ризиків, зазначених в ч.1 ст. 177 КПК України та обгрунтованість пред*явленої підозри за ч. 4 ст. 187 КК України.

Підозрюваний та захисник в судовому засіданні не погодилися з даним клопотанням.

ОСОБА_4 просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник підозрюваного просив відмовити в задоволенні клопотання або визначити домашній арешт чи заставу, зазначаючи про те, що підозра не є обґрунтованою та ризики, вказані прокурором не доведені. Просив викликати в якості свідків родичів підозрюваного для характеристики його особистості - ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Слідчий суддя, вислухавши думки учасників кримінального провадження, свідків, та дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування за № 0001350 від 22.11.2023, за ч.4 ст. 187 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_4 є осудною особою, який досяг 16-річного віку.

За результатами розгляду даного клопотання продовження застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів: протоколом прийняття заяви від 03.07.2023; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_14 , від 05.07.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 від 05.07.2023;рапортом співробітника СКП Чугуївського РУП ГУНП в Харківської області від 04.07.2023;протоколом допиту свідка ОСОБА_22 від 04.07.2023;рапортом заступника начальника ВБ в Харківській області (з дислокацією в м. Харків) 2 управління ГУ ВБ СБУ від 07.07.2023;протоколом огляду місця події від 07.07.2023;протоколом огляду місця події від 07.07.2023;протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_14 від 11.07.2023;протоколом пред`явлення речей для впізнання від 11.07.2023;протоколом обшуку від 15.07.2023;протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_22 від 01.08.2023;протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_14 від 22.01.2024;протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_13 від 22.01.2024;протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_14 ;протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_14 ;протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_14 ;протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_14 ;протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_13 ;протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_13 ;протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_13 ;протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024 за участю ОСОБА_13 ;протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 від 29.01.2024;протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 від 29.01.2024;протоколом пред`явлення речей для впізнання за участю ОСОБА_13 від 29.01.2024;опрацьована інформація на абонентські номера та мобільні термінали якими користуються фігуранти по справі від 11.09.2023;протоколом НСРД від 12.09.2023;

висновком експерта №СЕ-19/121-23/26121-ВЗ від 05.12.2023;протоколом огляду від 07.07.2023; висновком експерта №СЕ-19/121-23/16093-БЛ від 26.10.2023;протоколом обшуку від 07.07.2023; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України за викладених у клопотанні обставин. Даних стороною захисту на спростування зазначеного не надано.

Вказане може бути підставою для продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу. Також, слідча суддя враховую, що за поясненнями учасників ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу залишена без зміни в апеляційній інстанції.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Звертаючись з клопотанням, слідчий посилається на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Дослідивши всі представлені відомості та надавши їм належну оцінку, слідчий суддя вважає встановленими існування станом і на теперішній час ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, знищити, спотворити, сховати будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Питання наявності ризиків вирішувалось і під час обрання запобіжного заходу та перегляду в апеляційній інстанції цього рішення.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду існує на тій підставі, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення умисного особливо тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, існує на тій підставі, що на цей час досудове розслідування кримінального провадження триває, вирішується питання про проведення низки слідчих дій з метою отримання доказів, які підозрюваний може знищити, сховати або спотворити;

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні існує на тій підставі, що ОСОБА_4 може впливати на потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному ОСОБА_4 відомі анкетні дані, місця мешкання свідків, потерпілих, також може вчинити незаконний психологічний чи навіть фізичний вплив на них з метою зменшення вини, або взагалі з метою відмови від надання ними викривальних показань, для уникнення кримінальної відповідальності та покарання, що зокрема, підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Також, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У справі «Стогмюллер проти Австрії» №1602/62 від 10.11.1969 року Суд зазначає, що існує ціла сукупність обставин при врахуванні ризику переховування особи, зокрема, очікуваний важкий вирок або особливий характер затримання особи або відсутність міцних зв`язків у країні, що дає підстави вважати, що наслідки та ризики втечі можуть бути визнані менш небезпечними, ніж продовження тюремного ув`язнення (п. 15).

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, слідчий суддя вважає, що на цей час існують правові підстави для продовження саме такого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування. І стороною захисту в судовому засіданні не надані належні та достатні докази на підтвердження того, що ризики зникли або зменшились, або інші обставини що перешкоджають продовженню запобіжного заходу.

Слідчою суддею при вирішенні даного питання досліджені всі надані дані по особі підозрюваного та враховано, що він є громадянином України, не судимий, зареєстрований та проживає в м.Харкові, одружений, має дочку, 2019 року народження, є мобілізованим. В судовому засіданні також допитані свідки родичі підозрюваного, які позитивно його характеризують, і ці всі обставини по особистості підозрюваного враховані. Однак, всі зазначені дані про особу підозрюваного не зменшують існування встановлених ризиків, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити йому дії, передбачені п.п. 1, 2,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховано слідчою суддею і строк досудового розслідування, і строк перебування в умовах тримання під вартою, однак всі ці обставини превалюють перед охороною захисту прав та інтересів суспільства в даному питанні.

Також, під час розгляду клопотання також не було надано відомостей про неможливість перебування підозрюваного в умовах тримання під вартою за станом здоров*я або з інших об*єктивних причин.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи продовження визначених ризиків, а також те, що даний злочин, що інкриміновано є злочином проти основ національної безпеки України, який вчинений під час дії воєнного стану, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства так і держави в цілому, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, те, що може ухилитись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, знищити, спотворити, сховати речі, документи, які мають значення для обставин справи, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, навіть за наявності наданих даних по особі підозрюваного, строку перебування в у мовах ізоляції, а тому слідчий суддя продовжує відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

Строк тримання під вартою закінчується 13 квітня 2024 року. Однак, за даними слідства, завершити досудове розслідування до вказаного строку не уявляється можливим, у зв`язку з необхідністю проведення слідчих та процесуальних дій, а саме: отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновки раніше призначених судових експертиз, а саме: молекулярно-генетичної експертизи та комплексної судової металознавчої та товарознавчої експертизи;отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження результати проведених негласних слідчих (розшукових) дій проведених в порядку ст. 264 КПК України;провести інші слідчі (розшукові) дії для остаточного та беззаперечного доведення вини підозрюваних ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 у інкримінованому їм кримінальному правопорушенню;повідомити підозрюваним ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 про підозру в остаточній редакції;виконати вимоги ст. 290, 291 КПК України.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, даних про особу підозрюваного, слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_23 сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Слідчий суддя при постановленні даної ухвали, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_23 при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, а саме те, що підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства, що свідчить про наявність у суду права не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, і доводи захисту не спростовують висновки слідчого судді з даного питання.

У справі «Ілійковпроти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд зправ людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів»

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 213, 372, 376, 395 КПК України, слідча судя

Постановив:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором по кримінальному провадженню №0001350 від 22.11.2023 задовольнити.

Продовжити застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 34 дня тобто до 13 травня 2024 року включно.

Зобов`язати слідчого ОСОБА_6 або прокурора ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_4 про продовження взяття під варту останнього.

Встановити строк дії ухвали до 13.05.2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції в Харківський апеляційний суд протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідча суддя