Справа № 308/3520/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_2 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000058 від 31.01.2024, за ч.3 ст.332 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури - ОСОБА_3 , про накладення арешт на вилучене майно,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_2 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000058 від 31.01.2024, за ч.3 ст.332 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури - ОСОБА_3 , про накладення арешт на вилучене майно.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській областi перебувають матеріали досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2024 за №0000058.

Як вказано у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, у період з 05 лютого по 18 лютого 2024 року, ОСОБА_4 , користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, опрацював протиправний механізм незаконного збагачення, шляхом незаконного переправлення військовозобов`язаних громадян України через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Вказується, що ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір на протиправне збагачення шляхом отримання грошових коштів за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, достовірно знаючи, що з 24.02.2022, у відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану, на період дії якого чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організував незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_5 , що виразилось в наступному.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір на протиправне збагачення шляхом незаконного переправлення осіб через державний кордон, 16.02.2024 засобами мобільного зв`язку виказав ОСОБА_6 вимогу про надання йому грошових коштів, а саме 4000 доларів США, та надав особовий рахунок для перерахунку частини коштів в сумі 2000 доларів США, що в еквіваленті по відношенню до гривні складає 75 000 гривень, як завдаток, за організацію незаконного переправлення його через державний кордон з України поза межами пунктів пропуску в районі с. Грушово, Тячівського району, Закарпатської області.

Слідчий зазначає, що 16 лютого 2024 року, ОСОБА_6 здійснив переказ грошових коштів в сумі 75 000 гривень, як завдаток на особовий рахунок, який йому надав ОСОБА_4 після чого ОСОБА_4 , повідомив ОСОБА_6 , щоб останній прибув на потягу до м. Мукачево 18.02.2024, де його зустрінуть та в подальшому відвезуть до с. Грушово Тячівського району, Закарпатської області, де поза межами пункту пропуску буде здійснено його переправлення через державний кордон України через річку Тиса.

Реалізуючи свій вищенаведний злочинний умисел, 18 лютого 2024 року, ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, діючи конспіративно, о 05 годині 00 хвилин ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив йому, щоб взяв таксі та поїхав до автобусної зупинки в с. Лалово Мукачівського району.

О 05 годині 49 хвилин цього ж дня, в с. Лалово Мукачівського району на центральній зупинці по автодорозі Мукачево - Рогатин, ОСОБА_4 під`їхав до ОСОБА_6 , на автомобілі марки Лексус, із державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , перебуваючи в салоні вказаного автомобіля ОСОБА_4 підтвердив свою вимогу та попросив передати іншу частину коштів за організацію переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України поза межами пункту пропуску в районі с. Грушово Тячівського району, Закарпатської області.

Так, 18.02.2024 в період часу з 18:30 по 19.15 год. на підставі ч.1 та 3 ст. 233 КПК України зв`язку з безпосереднім переслідуванням особи громадянина ОСОБА_7 , який заїхав у двір будинку АДРЕСА_1 , в рамках розслідування даного кримінального провадження, було проведено обшук за за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено належний останньому:

Кросівки білого кольору марки «Адідас» 41,5 розміру, які зі слів мешканки будинку ОСОБА_8 належать ОСОБА_9 .

Також, 19.02.2024 року вищевказані кросівки старшим слідчим ВРОТЗ СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 на підставі ст. 98 КПК України було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Як вказано у клопотанні, вищеперераховане майно підпадає під ознаки, перераховані в ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадженім, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом, а тому є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий зазначає, що враховуючи вищевикладене, у органу досудового розслідування наявні підстави для застосування в межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження одного з видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України, а саме арешту майна.

У клопотанні містяться покликання на ст. 2, ч. 1 ст. 170, п. 1 ч. 2 ч.3 ч.10 ст. 170 КПК України.

Слідчий просить накласти арешт на речі, вилучені 18.02.2024 в ході проведення обшуку за місцем проживання гр. ОСОБА_8 , а саме за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено: Кросівки білого кольору марки «Адідас» 41,5 розміру, які зі слів мешканки будинку ОСОБА_8 належать ОСОБА_9 . Пріоритет визначення місця подальшого зберігання вищеперерахованого майна, залишити за органом досудового розслідування

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до абз.1 ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу….

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчий суддя згідно матеріалів клопотання встановив:

Слідчою групою - відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження №0000058 від 31.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

18 лютого 2024 року, ОСОБА_4 , користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, опрацював протиправний механізм незаконного збагачення, шляхом незаконного переправлення військовозобов`язаних громадян України через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Вказується, що ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір на протиправне збагачення шляхом отримання грошових коштів за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, достовірно знаючи, що з 24.02.2022, у відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану, на період дії якого чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організував незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_5 .

Згідно змісту клопотання про арешт майна, 16 лютого 2024 року, ОСОБА_6 здійснив переказ грошових коштів в сумі 75 000 гривень, як завдаток на особовий рахунок, який йому надав ОСОБА_11 після чого ОСОБА_4 , повідомив ОСОБА_6 , щоб останній прибув на потягу до м. Мукачево 18.02.2024, де його зустрінуть та в подальшому відвезуть до с. Грушово Тячівського району, Закарпатської області, де поза межами пункту пропуску буде здійснено його переправлення через державний кордон України через річку Тиса.

Реалізуючи свій вищенаведний злочинний умисел, 18 лютого 2024 року, ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, діючи конспіративно, о 05 годині 00 хвилин ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив йому, щоб взяв таксі та поїхав до автобусної зупинки в с. Лалово Мукачівського району.

05 годині 49 хвилин цього ж дня, в с. Лалово Мукачівського району на центральній зупинці по автодорозі Мукачево - Рогатин, ОСОБА_4 під`їхав до ОСОБА_6 , на автомобілі марки Лексус, із державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , перебуваючи в салоні вказаного автомобіля ОСОБА_4 підтвердив свою вимогу та попросив передати іншу частину коштів за організацію переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України поза межами пункту пропуску в районі с. Грушово Тячівського району, Закарпатської області.

При цьому як вказує слідчий, 18.02.2024 в період часу з 18:30 по 19.15 год. на підставі ч.1та 3 ст. 233 КПК України зв`язку з безпосереднім переслідуванням особи громадянина ОСОБА_7 , який заїхав у двір будинку АДРЕСА_1 , в рамках розслідування даного кримінального провадження, було проведено обшук за за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено належний останньому: Кросівки білого кольору марки «Адідас» 41,5 розміру, які зі слів мешканки будинку ОСОБА_8 належать ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 2 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Разом із тим, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на вилучене майно, слідчий вказує на те, що мано обшук, в ході якого було вилучене майно, проведено у зв`язку із переслідуванням особи - громадянина ОСОБА_7 та що саме йому належати Кросівки білого кольору марки «Адідас» 41,5 розміру. Однак про його причетність до скоєння злочину, в рамках розслідування якого подано дане клопотання, не йдеться як у самому клопотанні, також жодні із доданих до клопотання документів на це не вказують. Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення вказаних осіб до матеріалів клопотання не надано.

При цьому варто зауважити, що клопотання не містять чітко визначених підстав та мети, застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна відносно вилучених речей, належним чином необґрунтовано наявність достатніх підстав вважати, що Кросівки білого кольору марки «Адідас» 41,5 розміру, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та відповідно мають роль речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

В той же час, варто зауважити, що відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У клопотанні слідчий, як на підставу накладення арешту на майно наводить зміст ст. 98 КПК України, та вказує, що ході досудового розслідування виникла необхідність у проведенні судових експертиз із зазначеними вище транспортними засобами.

Проте, у клопотанні не конкретизовано, яким саме критеріям в розумінні ст. 98 КПК України, відповідають речові докази.

Разом із тим, до матеріалів клопотання не додано підтвердження оголошення підозри у цьому кримінальному провадженні в тому числі і особі у якої вилучене майно, та якій воно належить.

При виникненні питання про обмеження права власності у кримінальному провадженні, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт.

При цьому, згідно клопотання про арешт майна до слідчого судді звернувся саме слідчий, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що до матеріалів клопотання не надано доказів того, що в матеріалах клопотання відсутнє підтвердження того, що в цьому кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді оголошено підозру будь якій особі в тому числі і власнику вилученого майна, на яке слідчий просить накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст. 64-2 КПК України, повинен звертатися виключно прокурор.

Звернення з клопотанням про арешт майна неналежною особою може в подальшому призвести до визнання доказів, отриманих в результаті проведення слідчих дій, недопустимими.

З огляду на викладене слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання про арешт майна, подано без додержання вимог ст.171 КПК України.

Відповідно до положень ч.6 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_2 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000058 від 31.01.2024, за ч.3 ст.332 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури - ОСОБА_3 , про накладення арешт на вилучене майно - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1