Справа № 182/4898/22
Провадження № 1-кп/0182/732/2024
У Х В А Л А

Іменем України

20.03.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000333 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

за участю

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000333 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 та обґрунтував його тим, що ризики, які враховувались при обранні запобіжного заходу не минули обвинувачений може переховуватись від суду та чинити тиск на потерпілого та свідків по провадженню.

Також прокурор зазначила, що в будинку, за адресою АДРЕСА_1 , проживати неможливо у зв`язку з відсутністю опалення.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив суд змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши сторони, суд приходить до наступних висновків.

За змістом статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

ОСОБА_3 обвинувачується в скоєні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за скоєння якого, у разі визнання вини ОСОБА_3 може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років. Таке суворе покарання може спонукати обвинуваченого переховуватись від суду. З такими висновками узгоджується і судова практика Європейського Суду з прав людини який неодноразово зазначав, (наприклад рішення від 20 травня 2010 року у справі "Москаленко проти України"), що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Обвинувачений, перебуваючи не під вартою може чинити тиск на недопитаних свідків та потерпілого з метою зміни ними показів на користь обвинуваченого.

Зазначені ризики, суд вважає достатніми для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Крім того, судом враховується, що за адресою, зазначеною обвинуваченим, не можливе проживання, що може спонукати обвинуваченого покинути цю адресу, не повідомивши про це суд.

Тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 слід продовжити не більш ніж на 60 діб.

Застава не визначалась, підстав для визначення застави не вбачається.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити, в задоволенні клопотання обвинуваченого відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.03.2024 року по 18.05.2024 року включно.

Підстав для визначення застави не вбачається.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга на протязі п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1