Справа № 304/1012/24 Провадження № 1-кс/304/436/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №0000024 від 09 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000024 від 09 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про накладення арешту у вигляді заборони на відчуження та користування земельною ділянкою, що є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, з кадастровим номером :10:010:0011, площею 1,6870 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 . Клопотання мотивує тим, що посадовими особами ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області у серпні 2016 року незаконно, умисно погоджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :10:010:0011, площею 1,6870 га, із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Коритнянської сільської ради Ужгородського району; фактично вказана земельна ділянка розташована по вулиці Болгарській у місті Ужгороді та відповідно до матеріалів містобудівної документації відноситься до земель промисловості та на ній знаходиться ставок. Прокурор зазначає, що за нормами земельного законодавства земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються у користування (оренду) на земельних торгах, тобто земельна ділянка з кадастровим номером :10:010:0011 підлягала продажу на таких торгах, а не передачі безоплатно у приватну власність третіх осіб. Також прокурор вказує, що 26 квітня 2024 року зазначена земельна ділянка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні на тій підставі, що вона є матеріальним об`єктом, який буде використано як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки згідно з даними ТОВ «Інтернет реклама РІА» за вих. № 169 від 24 квітня 2024 року за ID30891269 здійснювався продаж земельної ділянки по вулиці Болгарська, яка за місцем розташування та площею збігається із земельною ділянкою з кадастровим номером :10:010:0011. За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 375289310 вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, за позицією прокурора, підставою застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження є той факт, що у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що при прийнятті рішень щодо земельної ділянки з кадастровим номером :10:010:0011 Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області допущено порушення чинного законодавства. Отже накладення арешту на майно в частині заборони користування та розпорядження таким дозволить органу досудового розслідування досягнути мети кримінального провадження, провести відповідні експертизи та притягнути винних до відповідальності, при цьому орган досудового розслідування жодним чином не втручається у право власності у частині володіння майном, тому прокурор просить клопотання задовольнити.

У судове засідання ініціатор клопотання не з`явився, однак подав заяву, в якій клопотання підтримав та просив таке задовольнити, а також у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України розглянути клопотання без повідомлення власника чи іншого володільця майна.

Власник майна ОСОБА_4 у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України про розгляд даного клопотання про арешт майна не повідомлялася.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Вивчивши подане клопотання та надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Пунктом 4 частини 2 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів клопотання, відділом детективів із захисту економіки у сферах обігу підакцизних товарів, віртуальних активів та забезпечення розшуку активів підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області з 09 квітня 2024 року здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме за фактом того, що посадові особи ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області у серпня 2016 року умисно, достовірно знаючи, що фактично земельна ділянка відноситься до земель промисловості та у відповідності до вимог земельного законодавства підлягає продажу на аукціоні, погодили проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та у подальшому передали у власність земельну ділянку з кадастровим номером :10:010:0011, площею 1,6870 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Коритнянської сільської ради Ужгородського району, таким чином спричинивши тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам держави (а. к. 6-7).

Вказані обставини орган досудового розслідування підтверджує, зокрема, інформацією виконавчого комітету Ужгородської міської ради, а саме витягів з існуючої містобудівної документації місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером :10:010:0011, площею 1,6870 га, за адресою: АДРЕСА_2 , за якими вказана земельна ділянка відноситься до земель промисловості; на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 19 серпня 2016 року № 2510 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 та передано їй у власність земельну ділянку з кадастровим номером :10:010:0011, площею 1,6870 га, у тому числі сіножаті, площею 1,6870 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту на території Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (а. к. 8, 9-18, 23-24).

Крім цього як видно з протоколу огляду від 25 квітня 2024 року у відповідності до даних джерел Kadastr.Life земельна ділянка з кадастровим номером :10:010:0011 відноситься до земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Коритянської сільської ради Ужгородського району (на даний час Холмківська територіальна громада). Земельна ділянка знаходиться у промисловій зоні на межі територіальних громад Ужгорода та Холмока (а. к. 19-22).

Постановою старшого детектива ОСОБА_5 від 26 квітня 2024 року про приєднання до справи речових доказів, вказану земельну ділянку визнано та приєднано в якості речового доказу у кримінальному провадженні № 0000024 від 09 квітня 2024 року (а. к. 25-26).

При цьому орган досудового розслідування встановив, що на сайті рекламодавця ТОВ «Інтернет-Реклама РІА» розміщене оголошення про продаж земельної ділянки невідомою особами вживаються дії по відчуженню (продажу) земельної ділянки по вулиці Болгарська, яка за місцем розташування та площею збігається із земельною ділянкою з кадастровим номером :10:010:0011 (а. к. 27).

За інформацією рекламодавця ТОВ «Інтернет-Реклама РІА» вих. № 169 від 24 квітня 2024 року повідомлення про продаж земельної ділянки комерційного призначення по АДРЕСА_2 , площею 1,64 га, за ціною 160 000 доларів США, розміщено особою на ім`я ОСОБА_6 , однак наразі таке видалене та не бере участь у пошуку (а. к. 28-32).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи всі наведені вище обставини, на переконання слідчого судді, наразі наявні підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки земельна ділянка є матеріальним об`єктом, який буде використано як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також об`єктом кримінально протиправних дій.

На підставі наведеного слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено, що зазначене майно, відповідно до положень ст. 170 КПК України відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, постановою детектива від 26 квітня 2024 року визнано речовим доказом, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки може бути використаний як доказ події кримінального правопорушення, доведення вини осіб, які його вчинили, та інших обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування кримінального провадження №0000024 від 09 квітня 2024 року.

Аналізом положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України встановлено, що майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

За результатами дослідження матеріалів клопотання та з урахуванням наведених вище обставин кримінального правопорушення слідчий суддя вважає обґрунтованими наведені прокурором доводи про наявність підстав для застосування арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 5 цієї статті у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження розпоряджатися або користуватися майном, визначеним у клопотанні прокурором, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційності втручання в права та інтереси власника майна.

У даному кримінальному провадженні слідчим суддею встановлені обставини, які свідчать, що незастосування заборони розпорядження (відчуження) може призвести до відчуження майна. Тому, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором у клопотанні, а тому заборона користування та розпорядження майном виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_4 , оскільки це сприятиме досягненню дієвості цього кримінального провадження, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а тому таке підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», зокрема ухвали про арешт майна у кримінальних провадженнях оприлюднюються в електронній формі не раніше дня їх звернення до виконання.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000024 від 09 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :10:010:0011, площею 1,6870 га, що належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1