Справа №635/4466/24
Провадження №1-кп/635/793/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000074 від 01.04.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коротич Харківського району Харківської області, громадянина України, пенсіонера, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

29.02.2024 приблизно о 21 годині ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , на підґрунті раніше виниклих неприязних відносин останній розпочав словесний конфлікт із дружиною потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після цього потрапивши у приміщення домоволодіння у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_3 , бажаючи спричинення останньому тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, підійшовши до ОСОБА_5 , взявши зі столу своєю рукою меблевий степлер та раптово наніс ним один удар в область скроні потерпілого.

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 09-502/2024 від 12.04.2024, спричинено наступні тілесні ушкодження: забійна рана та синець на обличчі. За ступенем тяжкості ці ушкодження викликали незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6-ти днів, і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 29.02.2024 ОСОБА_3 приблизно о 21 годині, перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , на підґрунті раніше виниклих неприязних відносин останній розпочав словесний конфлікт із дружиною потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході конфлікту остання маючи намір сховатися у приміщенні домоволодіння, направилась до будинку, але ОСОБА_3 продовжуючи свій злочинний умисел та маючи намір на незаконне проникнення до житла без дозволу власника або користувача домоволодіння, пройшов повз вхідну хвіртку воріт та зайшов на подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав останній.

ОСОБА_3 , продовжуючи суперечку з ОСОБА_4 , підійшов до лицьової сторони будинку через відкриті двері потрапив у тамбурне приміщення домоволодіння, після чого відчинив вхідні двері та проник до будинку, де мешкав ОСОБА_5 .

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла…Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтями 7, 13 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, засади кримінального судочинства за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення частини другої статті 233 КПК недоторканості житла та іншого володіння особи це предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливим або ускладнюють проникнення до них.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року), який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства.

ОСОБА_3 , усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, що дозволяли б останньому проникнути до житла ОСОБА_5 , безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу власника житла або користувачів житла, через вхідні двері проник до житла ОСОБА_5 , чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими акти, діюче законодавство право на недоторканість житла ОСОБА_5 .

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у заяві про визнання винуватості, за участі захисника адвоката ОСОБА_6 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальних проступків при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинуваченому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, враховуючи, що обвинуваченим надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, він правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, враховуючи заяву потерпілого ОСОБА_5 , який не заперечує проти такого розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу відповідно до ч.2 ст.382 КПК України.

За встановлених органом досудового розслідування обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 162 КК України, доведена повністю, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження; ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, інколи зловживає спиртними напоями, конфліктує з сусідами, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, пенсіонер.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, яке виражається у визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, ставленні обвинуваченого до скоєного, осуді своїх дій.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно зі ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними про особу обвинуваченого, обставиною, яка пом`якшує покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до кримінальних проступків, обставини справи, ставлення обвинуваченого ОСОБА_3 до вчиненого та вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді в межах санкцій ч.1 ст. 125 та ч.1 ст. 162 КК України, остаточне покарання слід визначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України. Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не вбачається.

Внаслідок вчинення кримінального проступку матеріальної шкоди не завдано. Витрати на залучення експерта відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід щодо обвинуваченого, не застосовувались.

Цивільний позов під час досудового розслідування не заявлений.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст.162 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок;

- за ч.1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України, не обирався.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду, окрім підстав, передбачених ч.1 ст. 394 КПК України.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст.382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отриманням нею копію судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1