Дата документу 24.06.2024Справа № 554/6046/24
Провадження № 1-кс/554/6929/2024
У Х В А Л А

24 червня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000702 від 02 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучений 19 червня 2024 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 мобільний телефон HUAWEI TIT-U2, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 в корпусі золотистого кольору з карткою оператора мобільного зв?язку з номером НОМЕР_3 , який упаковано в сейф пакет WAR 1170438, із заборонами користування, відчуження та розпорядження. Просить визначити місцем зберігання вилученого майна камеру зберігання речових доказів СУ ГУНП в Полтавській області.

В обґрунтування поданого клопотання зазначив, що в провадженні слідчих слідчого управління ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000702 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за фактом того, що до СУ ГУНП в Полтавській області з оперативного підрозділу надійшли матеріали за фактом привласнення паливно-мастильних матеріалів та інших матеріальних цінностей у великих розмірах з структурних підрозділів ДП «Укрзалізниця», розташованих на території Полтавської області, вчинених за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Відповідно до рапорту співробітника УСР в Полтавській області ДСР НПУ встановлено, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів працівниками УСР в Полтавській області ДСР НП України, отримано інформації та підтверджуючі факти про те, що до вказаного злочину причетні службові особи відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Кременчук» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також інші особи, яких останні залучили до скоєння злочинів, в тому числі і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий вказує, що 19 червня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави було проведено обшук у квартирі АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_5 , в ході якого було вилучено мобільний телефон HUAWEI TIT-U2, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 в корпусі золотистого кольору з карткою оператора мобільного зв?язку з номером НОМЕР_3 , який упаковано в сейф пакет WAR 1170438.

Постановою слідчого від 20 червня 2024 року вилучене майно визнане речовим доказом в кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що вищевказаний мобільний телефон має значення для досудового розслідування та можу бути використаний як доказ під час судового розгляду, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні на нього арешту.

В судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з?явився. Від слідчого групи слідчих у кримінальному провадженні ОСОБА_6 надійшла до суду заява про розгляд клопотання без його участі, в якій останній клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив та заяви про відкладення судового засідання не подав. Разом із тим, неявка останнього в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Зважаючи на неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть у ньому участь, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Речовим доказом у розумінні положень ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 1, 2, 5 і 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як слідує із змісту клопотання, метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим доведено, що вилучений 19 червня 2024 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 мобільний телефон HUAWEI TIT-U2, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 в корпусі золотистого кольору з карткою оператора мобільного зв?язку з номером НОМЕР_3 має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Зазначене майно підлягає арешту, так як не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

На підставі викладеного, зважаючи на принципи розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна.

Разом з тим, визначення місця зберігання речових доказів на стадії досудового розслідування, про що в клопотанні просить слідчий, за змістом норм КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 належить до виключної компетенції органів досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170 173, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на вилучений 19 червня 2024 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 мобільний телефон HUAWEI TIT-U2, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 в корпусі золотистого кольору з карткою оператора мобільного зв?язку з номером НОМЕР_3 , який упаковано в сейф пакет WAR 1170438, шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_7