Справа № 454/1438/24
У Х В А Л А

про скасування арешту майна

23.04.2024 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним клопотанням, яке мотивовано тим, що під час досудового розслідування накладено арешт на належний йому автомобіль марки «Audi» р.н.з. НОМЕР_1 . В даному кримінальному провадженні ухвалено вирок, однак арешт автомобіля не скасовано.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що ОСОБА_3 належить автомобіль марки «Audi 100» р.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що постановою слідчого прокуратури Сокальського району ОСОБА_4 (вих.№730 від 24.03.2011р.) накладено арешт на вказаний автомобіль

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 08.07.2011р. ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.368 КК України на 5 років позбавлення волі із застосуванням іспитового строку на 2 роки, виправдано за ч.3 ст.364 КК України.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно пункту 9 Перехідних положень до КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України від 26.11.2012 року «Про деякі питання застосування розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України», зокрема, що містяться в пункті 9, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності КПК України продовжують свою дію в порядку КПК України 1960 року. Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом, розглядається в порядку, передбаченому КПК України 1960 року. Таким чином, неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, а також прийняття правильного рішення.

Відповідно до ст. 409 КПК України 1960 року, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, суд враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Враховуючи наявність вироку суду ва даному кримінальному провадженні, підстави для подальшого існування обмеження ОСОБА_3 у володінні транспортним засобом на даний час вже відпали, а тому клопотання підлягає до задоволення.

Керуючись ч. 1 ст. 41 Конституції України, ст. ст. 2, 26,107, 174, 309, 376 КПК України, ст. ст. 409, 411 КПК України 1960 року,

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого прокуратури Сокальського району ОСОБА_4 (вих.№730 від 24.03.2011р.), на автомобіль марки «Audi 100» р.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , належний ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Головуючий: ОСОБА_1