ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1872/24 Справа № 208/5981/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000633 від 19.08.2022за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровську, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно вимог ст.89 КК, раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Початок відбуття строку призначеного ОСОБА_7 покарання ухвалено рахувати з 20.08.2022 року.

До набрання вироком законної сили захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_7 залишено у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Приблизно о 13.30 годині 19.08.2022 року, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом з раніше малознайомий йому ОСОБА_10 , знаходився біля будинку АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 , діючи на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин до ОСОБА_10 , реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті останньому, утримуючи у своїй правій руці ніж, діючи цілеспрямовано та розуміючи, що шляхом нанесення ударів ножем в область розташування життєво важливих органів людини можливо позбавити її життя, передбачаючи такі наслідки та свідомо допускаючи їх настання, розташувавшись навпроти потерпілого та застосовуючи достатню м`язову силу, наніс ОСОБА_10 вказаним ножем один удар зверху вниз, в область лівої частини грудної клітини.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини з ушкодженням внутрішніх органів, які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликавши смерть потерпілого, яка настала о 14.35 годині 19.08.2022 року.

Реалізувавши у повному обсязі свій протиправний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_7 залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку Заводського суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.02.2024 через допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 121 КК, оскільки умислу на вбивства потерпілого ОСОБА_10 , у нього не було; ніж, який обвинувачений користувався у роботі, знаходився у рюкзаку.

Апелянт пояснив, що вийшов з дому та проходив через двір, до нього у цей час підійшов потерпілий ОСОБА_10 та почав махати своїми кулаками на обвинуваченого, який перелякався та розгубився, а потім дістав ніж з рюкзака, щоб злякати потерпілого, ударив ножем в область тулуба потерпілого. Після того, як приїхала швидка медична допомога, потерпілого живого забрали до лікарні.

Також мати потерпілого підтвердила у суді першої інстанції, що її сина ОСОБА_10 живим на швидкій допомозі відвезли до лікарні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, потерпілий ОСОБА_10 міг би жити, якби йому вчасно було надано медичну допомогу. Також експерт ОСОБА_11 зробив висновок про те, що потерпілому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його покази, судовий розгляд провів одностороннє, не об`єктивно та не повно.

Враховуючи викладене, ОСОБА_7 просить перекваліфікувати його дії з ч.1 ст. 155 КК на ч.2 ст. 121 КК, вирок суду скасувати та направити кримінальну справу до суду першої інстанції для повного та об`єктивного розслідування.

Захисник ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначення обвинуваченому покарання, оскільки суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину на особі засудженого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені санкцією ч.1 ст. 115 КК, але за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

Посилається на те, що судом не було враховано наявність у ОСОБА_7 родини, постійного місця проживання, позитивних характеристик, тому просить вирок щодо останнього змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

До початку апеляційного розгляду прокурор Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 в порядку ст.403 КПК відмовився від поданої ним апеляційної скарги і ця відмова прийнята апеляційним судом.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_12 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомила, але її неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджають апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку доводів поданих ними апеляційних скарг, які просили вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК на ч.2 ст. 121 КК та пом`якшити покарання, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просила залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК при обставинах, встановлених вироком суду, правова кваліфікація його дій, виді та міра призначеного покарання - основані на зібраних по справі та перевірених судом доказах, являються обґрунтованими та належним чином мотивованими.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Аналізуючи апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що його дії слід перекваліфікувати з ч.1 ст. 115 КК на ч.2 ст. 121 КК, колегія суддів зазначає наступне.

Частина 1 статті 115 КК передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. У свою чергу частина 2 статті 121 КК передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Питання відмежування умисного вбивства від умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого було досліджено колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, який у постанові № 428/11944/19 виснував, що умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Також ВС відзначив, питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Як вбачається з вироку, в обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_7 суд першої інстанції насамперед послався на покази обвинуваченого, який свою вину у вбивстві потерпілого ОСОБА_10 визнав повністю та пояснив, що останнього знав візуально, як співмешканця своєї знайомої ОСОБА_13 . 19.08.2022 в обідній час, на прохання ОСОБА_14 зайшов до місця її мешкання по АДРЕСА_2 та дав їй у борг 500 гривень. Далі вони разом вийшли у двір будинку АДРЕСА_2 та розійшлися. Через деякий час, проходячи через цей же двір, він побачив, що на лавці біля під`їзду, де проживає ОСОБА_14 , сидять двоє хлопців, один з яких був ОСОБА_10 . Коли обвинувачений проходив повз них, потерпілий схопив обвинуваченого за праве плече, зупинив та потягнув до себе. Йому здалося, що потерпілий намагається його ударити. У відповідь обвинувачений дістав з рюкзака ніж та утримуючи його у правій руці, наніс потерпілому удар нижче плеча. Після нанесеного удару останній став відходити від під`їзду, а обвинувачений розвернувся та пішов в іншу сторону. По дорозі він зустрів ОСОБА_14 , якій розповів, що вдарив ножем потерпілого.

Під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 30.08.2022, останній знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , пояснив, що 19.08.2022 він був в стані алкогольного сп`яніння, прийшов на місце події, оскільки на 5-му поверсі у нього мешкає знайома. Зустрівся з потерпілим. Поряд на лавці сидів чоловік в білій футболці та червоних шортах. Потерпілий почав розмахувати руками, вийшла конфліктна ситуація. Тілесні ушкодження потерпілий йому нанести не встиг. У нього в лівій руці був рюкзак, він розстебнув його дістав ніж і утримуючи в правій руці, вдарив потерпілого в ліву сторону, після чого той побіг, а він пішов в іншу сторону. Допомогу потерпілому надати не намагався та з місця події пішов. Ніж приблизно довжиною 30 см., з цвітастою ручкою. Між ручкою та лезом, був фіксатор. Лезо ножа було начебто в іржі. За допомогою статиста продемонстрував механізм нанесення удару (т.2 а.с. 158-161).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 765-Е-1 від 03.10.2022, механізм виникнення пошкоджень у ОСОБА_10 не суперечить наданим матеріалам справи протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 (т.2 а.с. 163-164).

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 пояснила, що з обвинуваченим знайома на протязі 1-2 років, знала, що він має запальний характер та називала його психом, неприязних стосунків з ОСОБА_7 не мала. Загиблий ОСОБА_10 - її співмешканець, з яким вони мешкали разом за місцем її проживання приблизно рік. Вночі 18.08.2022 між нею та потерпілим відбулась сварка і сусідка викликала поліцію. Свідок вважає, що саме під час приїзду поліції ОСОБА_10 вручили повістку до військкомату, і він пішов до себе додому. Приблизно об 11.00 годині 19.08.2022 ОСОБА_10 повернувся до неї додому та повідомив, що його забирають в армію. Через 1-1,5 години потерпілий вийшов з приміщення квартири. Через деякий час до неї прийшов обвинувачений ОСОБА_7 , у якого вона раніше просила гроші у борг. Обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння, в ході розмови дав їй гроші, похизувався новим мобільним телефоном, потім вони разом вийшли на вулицю та розійшлися. Чи розповідала вона обвинуваченому про свою сварку з потерпілим не пам`ятає. Приблизно через 30-60 годин повертаючись додому, вона йшла зі своїм знайомим ОСОБА_15 , та на вулиці ОСОБА_16 зустріли обвинуваченого, який напав на ОСОБА_15 , прижав його до стіни. Згодом ОСОБА_7 відпустив ОСОБА_15 та забіг до під`їзду свого будинку. Приблизно через пів хвилини, обвинувачений вибіг на вулицю з рюкзаком та закривавленим ножем у руках та сказав їй:Передай ОСОБА_17 вибачення за те, що я дав йому по саму рукоятку. Зрозумівши, що сталося погане, вона одразу побігла додому, куди вже під`їжджала швидка медична допомога.

Свідок ОСОБА_18 суду першої інстанції пояснив, що з обвинуваченим раніше не знайомий, з загиблим ОСОБА_10 знайомий, навчалися разом з першого класу. 19.08.2022 приблизно о 12.00 годині до нього зайшов потерпілий ОСОБА_17 та вони пішли гуляти. В ході прогулянки ОСОБА_10 захотів зайти до своєї співмешканки ОСОБА_14 , щоб поспілкуватися, оскільки за день до цього у них відбувся конфлікт, під час якого остання викликала працівників поліції та ОСОБА_17 вручили повістку до військкомату. ОСОБА_10 піднявся до квартири ОСОБА_19 , а він залишився чекати у під`їзді. Через 2-3 хвилини ОСОБА_17 повернувся та повідомив, що йому ніхто не відчинив двері. Потім вони сиділи біля під`їзду цього ж будинку та спілкувалися. Свідок побачив, що йде чоловік, а ОСОБА_17 сказав, що той може знати, де зараз ОСОБА_14 . В цей час свідок побачив, як у того чоловіка випав з рук ніж, який чоловік підняв. ОСОБА_17 хотів привітатися з цим чоловіком та подав йому руку. Чоловік зробив приблизно 2-3 кроки, тримаючи в правій руці ніж та завдав потерпілому удар приблизно в ліву частину плеча чи грудної клітини. Після удару ніж випав у чоловіка з рук. Після удару потерпілий почав потихеньку відходити в сторону, а чоловік знову підняв ніж та пішов за ОСОБА_17 , який дійшов до кінця будинку та зайшов за кут. Чоловік пішов за ОСОБА_17 . Що відбувалося далі - свідок не пам`ятає. Ніж, яким чоловік завдавав удар потерпілому, у подальшому свідок упізнав у слідчого серед інших ножів. Також під час досудового розслідування він впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 як чоловіка, який завдав удару потерпілому.

Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_18 на досудовому розслідуванні під час проведення за його участю слідчого експерименту, зазначивши, що разом з ОСОБА_10 вони прийшли за місцем мешкання дівчини останнього. Її не було вдома, тому вони сіли на лавку. Йшов якийсь хлопець, ОСОБА_10 радий був його бачити та протягнув йому ріку. Хлопець, утримуючи ніж у правій руці наніс потерпілому удар ножем в ліву частину грудної клітини. ОСОБА_10 взявся за рану та пішов. Нападник взяв ніж та пішов за потерпілим. Ніж був з зеленою загнутою рукояткою. За допомогою статися свідок ОСОБА_18 показав механізм нанесення потерпілому удару (т.2 а.с. 24-242).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 765-Е-1 від 03.10.2022 (т.2 а.с. 244), враховуючи характер та розташування пошкоджень у ОСОБА_10 , механізм їх виникнення не суперечить протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_20 суду першої інстанції пояснила, що раніше з обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 знайома не була. 19.08.2022 приблизно о 14.00 годині перебувала по АДРЕСА_4 , в якому раніше мешкала. Вийшла з машини та побачила, як від дороги йде чоловік. Почула дзвін металу і побачила, що у цього чоловіка випав ніж. Цей ніж вона добре розгледіла. Чоловік підняв ніж, пройшов повз неї та підійшов до під`їзду, де знаходилось двоє хлопців, які стояли біля лавки та спокійно спілкувалися. Чоловік підійшов до одного з них, далі вона побачила помах правої руки чоловіка зверху вниз та один удар хлопцю в район плеча. Одразу не зрозуміла, що це був удар ножем. Бачила, як хлопець, якого вдарили, пішов, а слідом за ним пішов чоловік, який його ударив. Потім вона впізнала за фотознімками обвинуваченого, впізнала ніж, який був у нього.

При проведення органом досудового розслідування слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_20 , остання пояснила, що 19.08.2022 в денний час доби, вона з чоловіком поверталися додому за адресою: в АДРЕСА_2 . Заїхали у двір, поставили машину, вона вийшла до багажнику. Чоловік залишився в машині. У дворі сидів хлопець, а ще один хлопець стояв біля лавочки. Побачила, що по тротуару йде чоловік. Займалася своїми справами та почула неподалік від себе звук металу. Обернулася, та побачила що цей чоловік впустив ніж. Ніж який випав мав світлу рукоятку, на вид був саморобним із загостреним лезом. Останній підняв ніж, після чого вона стала уважно за ним спостерігати. Чоловік підійшов до хлопця який стояв. Через декілька секунд чоловік замахнувся зверху вниз, в сторону лівого плеча хлопця, як їй побачилося. Вона перелякалася та сіла в авто, після чого повернулася та побачила, що хлопець та чоловік повільно йдуть з двору, в сторону дороги, а інший хлопець сидів на лавці. За допомогою статиста свідок продемонструвала механізм нанесення удару (т.2 а.с. 234-236).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 765-Е-3 від 03.10.2022, враховуючи характер та розташування пошкоджень у ОСОБА_10 , механізм їх виникнення не суперечить наданим матеріалам справи протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_20 (т.2 а.с. 238-239).

Отже, з наведених пояснень обвинуваченого та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 вбачається, що 19.08.2022, в обідній час, потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_18 перебували біля лавки під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 , а обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , утримуючи у правій руці ніж, наніс останньому удар зверху вниз в область лівої частини грудної клітини, від чого той помер. Після нанесеного удару, ОСОБА_10 відійшов, тримаючись за рану у сторону, а обвинувачений пішов за ним. Потім, побачивши свідка ОСОБА_14 сказав: передай ОСОБА_17 вибачення, що я дав йому по саму рукоятку та пішов.

Крім наведених пояснень обвинуваченого та свідків, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК, судом першої інстанції було враховано:

- покази потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснила, що 19.08.2022 до неї зателефонував чоловік та повідомив, що їх сина ОСОБА_10 вдарили ножем. У подальшому друг сина ОСОБА_21 розповів, як син пішов до своєї співмешканки, і біля під`їзду її будинку сталася подія;

- покази свідка ОСОБА_22 , який є батьком загиблого ОСОБА_10 , та пояснив суду, що 19.08.2022 приблизно о 00.30 годин син прийшов додому та повідомив, що працівники поліції вручили йому повістку до військкомату, куди він вранці і пішов. Потім ОСОБА_17 зателефонував та повідомив, що зайде до свого друга Кирила, а потім піде до нього в гараж. Далі свідок телефонував сину, але він не брав трубку. Він зателефонував ОСОБА_21 і той повідомив, що ОСОБА_17 поранено. Свідок одразу поїхав на місце події, де біля будинку побачив сина, який лежав біля під`їзду. Далі його ще живого забрала швидка;

- протокол огляду місця події ділянки місцевості розташованої поблизу будинку АДРЕСА_2 , напроти під`їзду №2, яким зафіксована обстановка на місці скоєння кримінального правопорушення та виявлено 5 слідів речовини бурого кольору, фототаблицю до протоколу, речові докази по справі (т.2 а.с. 9-15, 17);

- висновок судово-імунологічної експертизи № 482/1 від 07.09.2022, згідно якого рна наданому на дослідження фрагменті марлі зі змивом «змиві РБК №2, №3, №4, №5 з асфальтного покриття, вилученого 19.08.2022 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_5 » (об`єкти №№2-5) встановлена наявність крові, білок людини. Враховуючи отримані результати серологічного дослідження та групову приналежність крові ОСОБА_10 , не виключена можливість походження слі¬дів об`єктів № № 2-5 за рахунок крові потерпілого (т.2 а.с. 176-179);

- протокол огляду тіла ОСОБА_10 , яким зафіксовано загальний зовнішній вигляд, та тілесне ушкодження у вигляді ножового проникаючого поранення в області передньої поверхні грудної клітини, фототаблицю до протоколу (т.2 а.с. 21-27);

- висновок судово-медичної експертизи № 765-Е від 19.09.2022, відповідно до якого, смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені та серця, що супроводжувалося травматичним гемотораксом та призвело до гострої крововтрати, про що свідчить: наявність рани на лівій половині грудної клітки, яка проникає в плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені, серця, наявність в лівій плевральній порожнині 200 мл. рідкої крові та 1200 г. згортків крові, розпливчасті, смугасті синюшно-червоні крововиливи під внутрішньої оболонкою серця, малокрів`я органів та результати судово-гістологічного дослідження.

При дослідженні трупа знайдено: веретеноподібна рана в 4-му міжребер`ї по передньо-пахвинній лінії ліворуч, на відстані 11 см ліворуч від середньо-грудинної лінії та 140 см. вгору від підошви, розміром 4,0 х 1,5 см, яка проникає в ліву плевральну порожнину з наскрізним ушкодженням верхньої долі лівої легені, серцевої сорочки та серця, де сліпо скінчується в просвітку серцевої сорочки, з напрямком ранового каналу зліва на право, з переду назад, згори вниз та глибиною 12 см.

Виявлене проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів відноситься до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликавше смерть. Враховуючи характер рани на шкірі грудної клітини, перевагу глибини ранового каналу над довжиною рани на шкірі, експерт вважає, що поранення грудної клітки, виникло в наслідок дії плоского колючо-ріжучого предмету, маючого гостре лезо та обух, яким міг бути клинок ножа.

При медико-криміналістичному дослідженні шматка шкіри з раною грудної клітки встановлено: пошкодження на шматку шкіри з лівої половини грудної клітки має морфологічні ознаки крізної колото-різаної рани, заподіяної предметом, який мав колюче - ріжучі властивості, слідоутворююча частина якого була пласка (по типу клинка ножа), із шириною клинка протягом поринулої частини не більше 32,2 мм, мала вістря, один гостро заточений край (лезовий), та протилежний не заточений край (обуховий), товщиною близько 1,5 мм.

Характер пошкоджень та виразність прижиттєвої реакції тканин в місцях пошкоджень (крововиливи з незмінених еритроцитів, з ознаками альвеолярно-макрофагальної та слабко вираженої лейкоцитарної реакції), свідчить, що давність їх виникнення незадовго до смерті.

Виявлені тілесні ушкодження перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті.

При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_10 не виявлені метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти.

Враховуючи виразність трупних явищ на час розтину: «...Трупне заклякання добре виражено в групах досліджених м`язів, розрішається с зусиллям. Трупні плями синюшно-багрові, розташовані на задньо-бічних поверхнях тулуба та кінцівок, при натисканні на них динамометром з силою 2кг/см2 впродовж 3-х секунд, блідніють та відновлюють свій колір через 14-15 хв. (10.30 год. 20.08.22), ознаки гниття не виражені....», експерт вважає, що смерть настала близько доби до дослідження трупа у морзі та може відповідати часу, який вказаний у постанові - 14-35 год. 19.08.2022 (т.2 а.с. 30-34);

- висновок судово-медичної експертизи № 765-Е-4 від 14.10.2022, згідно якого ОСОБА_10 можливо міг пересуватися короткий відрізок часу до декількох хвилин (т.3 а.с. 22);

- протокол обшуку приміщення квартири АДРЕСА_6 від 19.08.2022, під час якого виявлено та вилучено: джинсові шорти синього кольору зі слідами темних плям; ніж з синьою рукояткою; ніж з дерев`яним руків`ям; ніж з дерев`яним руків`ям та металевими вставками білого кольору з обох боків руків`я; ніж з чорною рукояткою; паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постанову про визнання речовими доказами у справі (т.2 а.с. 48-50, 51-52);

- протокол затримання ОСОБА_24 від 20.08.2022 року під час якого вилучено ніж, футболку, спортивні штатні та протокол про визнання зазначених речей речовими доказами(т.2 а.с. 101-103, 117);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.08.2022, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 впізнала ОСОБА_7 як чоловіка, який 19.08.2022 приблизно о 13.40 годині, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілого та тримаючи ніж у правій руці, згори вниз наніс один удар в область грудної клітини з лівої сторони останньому (т.2 а.с. 74-78);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 22.08.2022, згдіно якого свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_7 , як раніше незнайомого йому чоловіка, який 19.08.2022 приблизно о 13.40 годині, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_10 та тримаючи ніж у правій руці наніс один удар згори вниз останньому, спричинивши потерпілому поранення в область грудної клітини з лівої сторони (т.2 а.с. 132-136);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.08.2022, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_7 як чоловіка на ім`я ОСОБА_17 , якого 19.08.2022 приблизно о 13.50 годині, зустріла біля під`їзду будинку АДРЕСА_7 , та який повідомив, що він засадив ніж по саму рукоятку ОСОБА_10 , після чого у його ріках побачила ніж, який був в крові (т.2 а.с. 83-87);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 29.08.2022 з фототаблицею, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 впізнала ніж з рукояткою чорного кольору з зеленими та салатовими вставками, синьою вставкою, з вигином з металу на кінці рукоятки, з опором між лезом та рукояткою, та металевим клинком, як ніж, яким 19.08.2022 приблизно о 13.40 годині неподалік 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , невідомий чоловік наніс один удар іншому чоловіку в область лівої частини грудної клітини, після чого тримаючи вищезазначений ніж в руках, з місця пішов (т.2 а.с. 145-149);

- протокол пред`явлення речей для впізнання від 29.08.2022 з фототаблицею, згідно якого свідок ОСОБА_18 впізнав ніж з рукояткою чорного кольору з зеленими та салатовими вставками, синьою вставкою, з вигином з металу на кінці рукоятки, з опором між лезом та рукояткою, та металевим клинком, як ніж, котрим 19.08.2022приблизно о 13.40 годині, неподалік 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , невідомий йому чоловік наніс один удар ОСОБА_10 в ліву частини грудної клітини, після чого тримаючи вищезазначений ніж в руках, з місця пішов (т.2 а.с. 150-154);

- висновок судово-криміналістичної експертизи № 591/3 від 25.10.2022, відповідно до якого ушкодження на представленому на експертизу шматку шкіри з лівої половини грудної клітки трупу ОСОБА_10 , має морфологічні ознаки крізної колото-різаної рани, заподіяної предметом, який мав колюче-ріжучі властивості, слідоутворююча частина якого була пласка (по типу клинка ножа), із шириною клинка протягом поринулої частини не більше 32,2 мм, мала вістря, один гостро заточений край (лезовий), та протилежний не заточений край (обуховий), товщиною близько 1,5 мм.

Колото-різане ушкодження на представленому на експертизу шматку шкіри з лівої половини грудної клітки від трупа ОСОБА_10 могло бути заподіяне клинком представленого на експертизу ножа (впізнаний свідками Мовчан та Казусьонок), за умови його дії з упором на ріжучу крайку (т.2 а.с. 205-211);

- висновок судово-психіатрічної експертизи № 427 від 30.09.2022, згідно якого ОСОБА_7 в період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає. Іспитовий у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. У теперішній час іспитований також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними (т.3 а.с. 1-3).

Сукупність досліджених судом першої інстанції доказів відзначаються послідовністю і узгодженістю між собою, містять дані щодо часу, мотиву, характеру, способу застосування насильства до потерпілого ОСОБА_10 , наслідків таких дій та інших фактичних обставин кримінального правопорушення, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.

Оцінивши зазначені у вироку докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК колегія суддів не вбачає, оскільки сукупністю всіх обставин вчиненого діяння доведені зміст і спрямованість умислу ОСОБА_7 саме на умисне вбивство потерпілого. При цьому судом вірно враховано, що обвинувачений хоча й спричинив одне ножове поранення потерпілому, але воно було спричинено навмисно та у життєво важливий орган людини - грудну клітку з пошкодженням внутрішніх органів, що знаходиться у прямому причинному зв`язку із смертю потерпілого.

Доказів, які б свідчили про необхідність заподіяння потерпілому шкоди, необхідної і достатньої для негайного відвернення чи припинення посягання зі сторони потерпілого, матеріали справи не містять і такі у апеляційній скарзі не наведені.

Крім того апеляційний суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 після нанесення ножем удару ОСОБА_10 у життєво важливий орган грудну клітину, усвідомлюючи свою вину, жодним чином не намагався запобігти тяжким наслідкам своїх дій, вжити заходів щодо надання потерпілому медичної допомоги, лише зазначив свідку ОСОБА_14 : ОСОБА_25 вибачення за те, що я дав йому по саму рукоятку.

Отже, наведене у своїй сукупності свідчить про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу саме на вбивство потерпілого ОСОБА_26 , тому підстав вважати його необґрунтовано засудженим за ч.1 ст. 115 КК, колегія суддів не вбачає.

Твердження обвинуваченого про те, що потерпілого ОСОБА_10 живим на швидкій допомозі повезли у суд не спростовують висновків, встановлених судом.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 убачається, що ним фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який згідно вимог ст. 89 КК є особою, раніше не судимою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є осудною особою, згідно побутової характеристики - скарг на обвинуваченого від мешканців будинку не надходило.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом визнано - визнання вини та щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до вимог ст.67 КК, - вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, встановлені обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обставини скоєння кримінального правопорушення та відношення ОСОБА_7 до скоєного, думку потерпілої, суд першої інстанції дійшов правильних обґрунтованих висновків, що для виправлення винного та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.115 КК на строк 12 років.

Обставини, на які посилається захисник в апеляційний скарзі, а саме наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 родини та позитивних характеристик, не підтверджені жодними доказами, оскільки, як убачається з матеріалів провадження, останній не одружений, не працевлаштований, відповідно до побутової характеристики КП Кам`янської міської ради Добробут від 01.09.2022, за період роботи КП КМР ДОБРОБУТ скарг від мешканців будинку на ОСОБА_7 не надходило (т.2 а.с.94). Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, про що вказує адвокат, само по собі не може бути підставою для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Таким чином, всупереч твердженням захисника, судом першої інстанції належним чином враховані усі наведені в його апеляційній скарзі обставини, а тому, на думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той саме строк з дня вручення копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4