Справа638/6245/24
Провадження № 1-кп/638/1427/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001261 від 26 лютого 2024 року з обвинувальним актом у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розпашне Чутівського району Полтавської області, українця, громадянина України, одружений, має на утриманні малолітню дитину, який проходить військову службу за мобілізацією, перебував на посаді розвідника-кулеметника 3 розвідувального відділення взводу розвідки спеціального призначення 2 батальйону оперативного призначення (на бронетранспортерах) військової частини НОМЕР_1 та перебуваючий в оперативному підпорядкуванні командира 25 опдбр (військової частини НОМЕР_2 ) на посаді гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення - помічника гранатометника 1 відділення 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 НГУ №209 від 18.07.2023 молодшого сержанта ОСОБА_6 переведено на посаду розвідника-кулеметника 3 розвідувального відділення взводу розвідки спеціального призначення 2 батальйону оперативного призначення (на бронетранспортерах) військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 НГУ від 22.01.2024 № 25/ДСК молодший сержант ОСОБА_6 вибув у службове відрядження до ОТУ «Лиман» ОСУВ «Хортиця», та на підставі рішення штабу по стройовій частині 1 БТГр 1 броп НГУ від 24.02.2024, яка знаходиться в оперативному підпорядкуванні командира НОМЕР_4 опдбр (військової частини НОМЕР_2 ), призначений на посаду гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення - помічника гранатометника 1 відділення 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення військової частини НОМЕР_3 НГУ.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено та діє й до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України молодший сержант ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, молодший сержант ОСОБА_6 під час проходження військової служби за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 НГУ, перебуваючи в оперативному підпорядкуванні командира НОМЕР_4 опдбр (військової частини НОМЕР_2 ) на посаді гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення - помічника гранатометника 1 відділення 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення військової частини НОМЕР_3 НГУ, 24.02.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 24.02.2024 приблизно о 15:37 заступником командира 2 роти оперативного призначення по роботі з особовим складом 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_3 НГУ ОСОБА_7 вишикувано особовий склад 2 роти оперативного призначення 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_3 НГУ, в тому числі і молодшого сержанта ОСОБА_6 , в пункті тимчасової дислокації підрозділу у АДРЕСА_3 з метою доведення усного наказу на підставі бойового наказу командира 2 РОП 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_3 НГУ ОСОБА_8 .

Під час шикування заступником командира 2 роти оперативного призначення по роботі з особовим складом 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_3 НГУ ОСОБА_7 в усному порядку доведено наказ на підставі бойового наказу командира 2 РОП 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_1 до підлеглого особового складу про те, що особовому складу 2 роти оперативного призначення до 20.00 24.02.2024 року перейти до оборони позиції відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташована у АДРЕСА_4 , створити систему вогню, спостереження, інженерних загороджень, виконати інженерне обладнання в обсязі першої черги; переміщення здійснити приховано, з дотриманням заходів безпеки транспортом 1 БТГр 1 БрОП.

Не погоджуючись з вище вказаним наказом молодший сержант ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ, а саме до 20.00 24.02.2024 року перейти до оборони позиції відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташована у АДРЕСА_4 , створити систему вогню, спостереження, інженерних загороджень, виконати інженерне обладнання в обсязі першої черги.

Після чого, у зв`язку з відкритою відмовою молодшого сержанта ОСОБА_6 виконувати усний наказ, доведений заступником командира 2 роти оперативного призначення по роботі з особовим складом 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_3 НГУ ОСОБА_7 на підставі бойового наказу командира 2 РОП 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_3 НГУ ОСОБА_8 щодо переходу до 20.00 24.02.2024 до оборони позиції відділення «Хонда», що розташована у АДРЕСА_4 , створення системи вогню, спостереження, інженерних загороджень, виконання інженерного обладнання в обсязі першої черги, молодшого сержанта ОСОБА_6 залишено в пункті дислокації 2 роти оперативного призначення 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_3 НГУ, чим останній підірвав боєготовність та боєздатність 2 роти оперативного призначення 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_3 НГУ.

25 травня 2024 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 за участі захисника ОСОБА_10 укладено угоду про визнання винуватості, на час підписання якої ОСОБА_6 визнав обвинувачення в повному обсязі. Угода містить відомості, щодо наслідків укладання та невиконання угоди про визнання винуватості.

В судовому засіданні сторони кримінального провадження просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд дійшов висновку про затвердження угоди про визнання винуватості з наступних підстав.

Так, пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винуватим, відповідно до статті 12 КК України, є тяжким злочином.

Відповідно п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Таким чином, відповідно до положень ч.4 ст. 469 КПК України в даному кримінальному провадженні можливе укладання угод про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_6 погоджується на призначення узгодженого покарання, що він підтвердив під час проведення підготовчого судового засідання.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Під час судового розгляду обвинувачений, захисники та прокурор, кожен окремо, підтвердили суду, що угода про визнання винуватості між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та положенням закону, правова кваліфікація злочину є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, які передбаченні ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Так, своїми діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст. 66 КК України судом визнаються обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 , раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовець.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та відомостям про особу обвинуваченого, відповідає загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомостей про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 визначену угодою про визнання винуватості міру покарання.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора», строком на 60 діб, а саме до 05 травня 2024 року включно та визначено розмір застави у сумі 121 120 грн.

Відповідно до копій квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки № 4 від 11 березня 2024 року заставодавцем ОСОБА_6 через ОСОБА_11 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року була внесена застава у розмірі 121 120 грн.

Згідно зі ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Відповідно до п.7 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2011 року № 15 кошти, внесенні як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, згідно з ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому, застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Згідно з п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу» від 11.01.2012 року №15 застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

З огляду на викладене, враховуючи, що застава у розмірі 121 120 грн. не звернута у дохід держави, суд вважає за необхідне повернути суму застави ОСОБА_12 .

Також, судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Відповідно до копії довідки начальника ДУ "Харківський слідчий ізолятор" від 12 березня 2024 року, ОСОБА_6 було звільнено з вказаної установи 12 березня 2024 року у зв`язку зі сплатою застави.

Приписами частини 5 ст. 72 КК України встановлено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07 березня 2024 року по 12 березня 2024 року включно з розрахунку день за день.

Керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 28 травня 2024 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі ст. 72 КК України у строк виконання покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07 березня 2024 року по 12 березня 2024 року включно з розрахунку день за день.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.

Повернути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу, в розмірі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок, яка була внесена ОСОБА_6 через ОСОБА_11 відповідно до платіжної інструкції на переказ готівки № 4 від 11 березня 2024 року за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1