ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/744/21 Номер провадження 11-кп/814/1689/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисника обвинуваченоїОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 грудня 2020 року за №0000576, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 25 липня 2024 року, обвинуваченій

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Кіровоград, проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимій.

Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень, і постановлено покласти на неї в разі внесення застави обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, тяжкість інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, особу ОСОБА_7 , її неналежну процесуальну поведінку та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 травня 2024 року та застосувати їй запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період доби з 09 до 06 години наступної доби або цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: є відсутніми ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України; вона має: чоловіка, дітей, дотримувалась належної процесуальної поведінки, в тому числі під час судового розгляду, який триває приблизно 3 роки, а в зазначені в ухвалі дати не з`явилась до суду з поважних причин, а тому їй можливо застосувати більш м`який запобіжний захід; у ході обрання їй запобіжного заходу брав участь не її постійний захисник, а захисник, призначений на окреме судове засідання, який не зміг забезпечити її належний захист.

Прокурор був належним чином повідомлений про місце, дату, час судового засідання апеляційної інстанції та заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нею 3 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України незаконного з метою збуту придбання, зберігання та збуту психотропної речовини, вчинених за попередньою змовою групою осіб; незаконного з метою збуту придбання, зберігання та збуту психотропної речовини, вчинених повторно за попередньою змовою групою осіб; незаконного з метою збуту придбання, зберігання наркотичного засобу й психотропної речовини, вчинених повторно.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченої, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченій запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів, оцінюючи в сукупності обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, місцевий суд урахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особу обвинуваченої та її неналежну процесуальну поведінку, яка неодноразово не з`являлась у судові засідання та причини неявки не повідомляла, у зв`язку з чим до неї застосувався привід.

Так, з матеріалів провадження, даних Єдиного державного реєстру судових рішень та офіційної системи «Електронний Суд» убачається, що в ході досудового розслідування ОСОБА_7 було застосовано та продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

27 січня, 28 червня 2023 року та 29 лютого 2024 року Комсомольським міським судом Полтавської області застосовано привід до обвинуваченої, а 28 червня 2023 року й 29 лютого 2024 року накладено на неї грошові стягнення, у зв`язку з тим, що вона, будучи у встановленому законом порядку викликаною в судові засідання, до суду не з`явилась і причини неявки не повідомила. 04 квітня 2024 року Комсомольський міський суд Полтавської області застосував ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави.

При цьому, встановлені під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини свідчать про відсутність працевлаштування ОСОБА_7 .

Колегія суддів ураховує те, що обвинувачена є в силу ст.89 КК України не судимою, має малолітню дитину, певні соціальні зв`язки із сім`єю, однак ці відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не є мотивованою і доцільною підставою для зміни названого заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 трьох епізодів умисного тяжкого злочину, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений створенням загрози заподіяння тяжких наслідків та їх заподіянням здоров`ю всього населення (невизначеного кола осіб), економіки й суспільства, підривом заснованого на законі порядку обігу наркотичних засобів і психотропних речовин в Україні, дані про особу обвинуваченої та її поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 і це виключає можливість обрання останній більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешт в певний період доби чи цілодобово, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Водночас, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, місцевий суд на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченій, як альтернативний запобіжний захід, заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка за своїм розміром є наближеною до мінімальної межі, визначеної в п.2 ч.5 ст.182 КПК України. Із урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, даних про особу обвинуваченої та її поведінку, у співставленні з рядом таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, наведений вище розмір застави здатен забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на неї обов`язків та відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Посилання ж обвинуваченої на те, що в ході обрання їй запобіжного заходу був присутній не її постійний захисник, а захисник, призначений на окреме судове засідання, який не зміг забезпечити її належний захист, позбавлені підстав.

З матеріалів справи встановлено, що в судовому провадженні, яке є предметом апеляційного розгляду (за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 травня 2024 року), захист і представництво інтересів обвинуваченої здійснювались захисником ОСОБА_6 , яка на постійній основі є захисником ОСОБА_7 за призначенням у кримінальному провадженні із початку судового провадження. Заперечень проти здійснення захисту адвокатом ОСОБА_6 обвинувачена в судах першої та апеляційної інстанцій не подавала, від її послуг не відмовлялась.

Натомість, питання щодо участі іншого захисника в іншому судовому засіданні під час обрання обвинуваченій запобіжного заходу, не є предметом апеляційного розгляду в цьому провадженні, в якому здійснюється перегляд ухвали Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 травня 2024 року.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4