ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1066/24 Справа № 203/1967/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2024 року про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2024 року, відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування постановленої ухвали слідчий суддя зазначив, що доводи заяви фактично зводились до незгоди з процесуальними діями працівників правоохоронного органу під час проведення обшуку та не містять достатніх відомостей, які б об`єктивно свідчили про наявність в діях останніх ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України. Слідчий суддя прийшов до висновку, що заява від 17.04.2024 року не є заявою про вчинення кримінального правопорушення в розумінні ст. 214 КПК України, не внесення по цій заяві відомостей до ЄРДР не є бездіяльністю, про яку зазначає скаржник, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою задовольнити скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог скаржник зазначив, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчий суддя здійснив поверхневий розгляд справи, допустив формальний розгляд справи, при винесенні ухвали грубо порушив вимоги п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України та порушив права, свободи та інтереси заявниці ОСОБА_7 у кримінальному провадження.

Вважає, що слідчий суддя не надав належної оцінки факту бездіяльності слідчого Територіального управління (з дислокацією у м. Дніпрі) ДБР у м. Полтава, щодо невнесення відомостей до ЄРДР та дійшов необґрунтованого висновку, що заява про злочин подана адвокатом ОСОБА_6 , від 17.04.2024 не містять достатніх відомостей, які б об`єктивно свідчили про наявність в діях останніх ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України.

Слідчий, при прийняття рішення про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР, не може об`єктивно, повно надати оцінку наявності чи відсутності складу злочину, оскільки об`єктивно встановити наявність складу злочину в діях детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , можливо лише після внесення відомостей до ЄРДР та проведення первинних слідчих дій. Відповідно безпідставна відмова у внесенні відомостей до ЄРДР є порушення прав заявника та не відповідає вимогам діючого процесуального законодавства.

Заява про вчинення злочину подана в інтересах ОСОБА_7 містить в собі усі відомості, короткий виклад обставин, що беззаперечно свідчать про вчинення злочину про вчинення працівниками НАБУ злочину передбаченого ч.1 ст.365 КК України, зазначені дата, час та місце скоєння лочину, прізвища правопорушників, названа правова кваліфікація злочину із зазначенням статті КК України, тобто вказані всі необхідні відомості, яких достатньо для внесення їх до ЄРДР, та заява адвоката ОСОБА_6 відповідає всім вимогам ч. 5 ст. 214 КПК України.

Крім того, слідчим суддею залишено поза увагою, що частина перша статті 214 КПК України містить імперативний припис, згідно із яким слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Частиною четвертою цієї норми КПК України встановлено, що відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

В судове засідання апеляційного суду належним чином повідомлені заявник ОСОБА_7 та її представник адвокат ОСОБА_6 не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, що відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано у повному обсязі.

Відповідно ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК України.

До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні (п.18 ч.1 ст.3 КПК України), а згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У межах процедури оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, дізнавач, прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого, дізнавача або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, слідчий суддя у своєму рішенні, посилаючись на положення ст.ст. 214, 303 КПК, п.2 розділу 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, зазначив, що внесенню до ЄРДР підлягають тільки ті заяви чи повідомлення, які містять в собі достатні відомості про кримінальне правопорушення, що підтверджують реальність події, яка відбулася, а право на внесення відомостей про кримінальне правопорушення, про яке повідомляється заявником, належить виключно реєстраторам Єдиного реєстру досудових розслідувань, які самостійно визначають обсяг і зміст відомостей, здійснюють вибір кваліфікуючих ознак та даних, які необхідно внести відповідно до вимог Реєстру на підставі заяви повідомлення про кримінальне правопорушення, а також його фабулу та правову кваліфікацію.

Слідчий суддя дослідивши подану скаргу встановив, що 17.04.2024 року до ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, адвокатом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 в порядку ст. 214 КПК України було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, детективами НАБ України, які 04.04.2024 року в порушення вимог чинного законодавства, шляхом пошкодження вхідних дверей проникли до квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 , де без присутності власника або іншого представника державної влади провели обшук квартири, після чого залишили приміщення не виконавши вимоги ч. 4 ст. 236 КПК України щодо забезпечення схоронності майна, яке знаходилось у житлі та неможливості доступу до нього сторонніх осіб, чим завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_7 .

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновків, що заява від 17.04.2024 року не є заявою про вчинення кримінального правопорушення в розумінні ст. 214 КПК України, не внесення по цій заяві відомостей до ЄРДР не є бездіяльністю, про яку зазначає скаржник, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

З такими висновками слідчого судді погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Верховний Суд у своїй постанові від 30.09.2021 року по справі №556/450/18, провадження №51-4229км20, вказав, що: «…слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».

В постанові від 16.05.2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) Верховний Суд наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».

Аналіз вищезазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28.05.1985 року, п.57, Series A, №93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи та за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Статтею 365 КК України передбачено кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб (частина 1); дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування (частина 2); дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, якщо вони спричинили тяжкі наслідки (частина 3).

Пунктами 3 та 4 примітки до ст. 364 КК України визначено, що істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Згідно висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року (справа №301/2178/13-к), об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, вичерпується діями, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень і містять принаймні одну з ознак: супроводжуються насильством або погрозою застосування насильства; застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні п.3 примітки до ст.364 КК України не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за ч.2 ст.365 КК України.

З викладених в скарзі та долученої до неї заяви від 17.04.2024 року обставин вбачається, що обшук в належному ОСОБА_7 на праві власності житловому приміщенні проводився в рамках кримінального провадження та на підставі ухвали слідчого судді, тобто з підстав, передбачених ст.ст. 13, 233, 234 КПК України.

Проведення обшуку за відсутності осіб у житлі узгоджується із положеннями ч. 4 ст. 236 КПК України.

Пошкодження вхідних дверей, а також невиконання вимог ч. 4 ст. 236 КПК України щодо забезпечення схоронності майна, яке знаходилось у житлі та неможливості доступу до нього сторонніх осіб, не утворює в діях службових осіб правоохоронного органу, які проводили обшук, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, оскільки такі дії не супроводжувались насильством або погрозою застосування насильства; застосуванням зброї чи спеціальних засобів до особи; болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Слідчий суддя зазначив, що обставин та доказів щодо завдання ОСОБА_7 істотної шкоди в розумінні п. 3 примітки до ст. 364 КК України в заяві також наведене не було.

Доводи заяви фактично зводились до незгоди з процесуальними діями працівників правоохоронного органу під час проведення обшуку та не містять достатніх відомостей, які б об`єктивно свідчили про наявність в діях останніх ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України.

Відтак, на переконання апеляційного суду, висновки слідчого судді про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР розташованого у м. Полтаві, щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, належним чином мотивовані, ґрунтуються на змістовному дослідженні усіх обставин справи та доводів апелянта.

Отже, перевіркою матеріалів даного провадження, судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень слідчим суддею вимог КПК щодо процесуального порядку судового розгляду скарги, які, згідно ст.412 КПК, слід було визнати істотними та які б тягнули за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновків, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2024 року про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4