УХВАЛА

11 липня 2024 року

м. Київ

справа № 404/3165/21

провадження № 51-2890ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року щодо нього,

встановив:

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2024 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) залишено без руху і встановлено п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, з дня отримання ним копії вказаного судового рішення. При цьому в ухвалі засудженому ОСОБА_4 було роз`яснено,

що у разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.

У межах наданого строку засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до суду

з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду

від 04 червня 2024 року, не усунув.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений, як і попереднього разу, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції при постановленні оскарженого вироку, як на підставу, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, для його скасування, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень

ст. 412 цього Кодексу не наводить.

Крім того, касаційна скарга знову не містить доводів на обґрунтування неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність

як підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК з урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу для визнання оскарженого вироку незаконним та його скасування, на чому наполягає засуджений.

Натомість засуджений, як і попереднього разу, в обґрунтування незаконності оскарженого вироку, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також засуджений, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, як на підставу, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування оскарженого вироку апеляційного суду, знову лише формально посилається на несправедливість призначеного йому покарання через суворість, при цьому, як і попереднього разу, не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа

не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Враховуючи вказані положення КПК, колегія суддів уважає, що касаційну скаргу засудженого слід повернути особі, що її подала, з усіма доданими до неї матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 429 КПК, повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу

на вирок Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року щодо нього з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3