ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/2409/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/798/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч1 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 ,. з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерплої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 12 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Куп`янськ Харківської області, українку, громадянку України, з середньою освітою, працюючу машиністом у Куп`янському КХП, зареєстровану, яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, -

- визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до моменту набрання вироком суду законної сили, у разі розгляду в суді апеляційної інстанції до вирішення питання про зміну або скасування запобіжного заходу судом апеляційної інстанції.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з дня її затримання, тобто 10.04.2023.

Визначено долю речових доказів та арешту майна.

Зазначеним вироком встановлено, що 15.03.2023 у післяобідній час, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні будинку за адресою АДРЕСА_1 , спровокувала конфлікт з потерпілим ОСОБА_10 , який перейшов у бійку, під час якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на вбивство свого співмешканця ОСОБА_10 . Реалізуючи свій раптово виниклий умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання саме таких наслідків, з особистих неприязних відносин ОСОБА_7 взяла у праву руку кухонний ніж, який лежав на столі в кухні, нанесла один удар вказаним ножем в область грудної клітини потерпілого ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинила тяжкі тілесні ушкодження у вигляді одного проникаючого сліпого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітини, з ушкодженням органів грудної порожнини, що привело до розвитку гострої крововтрати, що і стало безпосередньою причиною його смерті та знаходиться в прямому причинному зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_10 згідно до висновку судово-медичної експертизи №12-17/153-3м/23 від 15.03.2023.

Вказані дії обвинуваченої судом кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство) .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з прийнятим судом рішенням, обвинувачена та її захисник подали апеляційні скарги.

Обвинувачена в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок, як необґрунтований і розглянути справу з самого початку, з встановленням та дослідженням усіх доказів. Просить змінити правову кваліфікацію на ч.1 ст.119 КК України.

Обвинувачена вважає, що судом першої інстанції оцінено критично її показання щодо того, що умислу на вбивство у неї не було, спираючись лише на характер тілесних ушкоджень. Зазначає, що не має медичної освіти, а тому, не могла розрахувати силу удару. Умислу на вбивство у неї не було, його не доведено. Вважає, що судом була надана неправильна оцінка її діям. Вказує на те, що скоїла злочин через необережність, потерпілий штовхнув її, а вона не убрала ніж, яким в той час різала на кухні продукти, і вдарила потерпілого, не бажаючи цього.

Зазначає, що на досудовому слідстві не було проведено всіх експертиз, немає висновку щодо тілесних ушкоджень, які були у неї і на стан алкогольного сп`яніння у неї. Тому, вважає необґрунтованим посилання суду на ст.67 КК України, на скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, як на обтяжуючу покарання обставину Вважає, що рівень небезпеки у неї низький, оскільки вона не намагалася втекти.

Також зазначає, що її захисником не було надано їй кваліфікованої правової допомоги. Також не було зібрано всіх характеризуючи її особистість відомостей.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченої та перекваліфікувати на ст.119 КК України.

Захисник обґрунтовує свої вимоги тим, що обвинувачена пояснила, що через вживання її співмешканцем алкогольних та наркотичних засобів, нанесла один ножовий удар потерпілому, але не мала умислу на його вбивство, це відбулося ненавмисно. Перебуваючи на кухні та готуючи їжу, тримала в руках ніж та щось різала. Коли ОСОБА_10 почав її штовхати, вона вдарила його цим ножем в область грудей. Вказала, що не зрозуміла, що ОСОБА_10 помер саме через ножове поранення, оскільки нанесла удар без застосування сили, а крові на потерпілому не було. Більш того, він якийсь час перебував в приміщенні кухні, взяв пляшку з йогуртом, яку відкрив та почав пити. Та коли він почав осідати на підлогу, вона вирішила, що він подавився йогуртом та саме через це втратив свідомість. Наміру на вбивство обвинувачена не мала. А тому, захисник вважає, що в діях обвинуваченої не було наміру на умисне вбивство потерпілого, не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити. А тому, вважає, що дії обвинуваченої слід кваліфікувати за ст.119 КК України.

На вказаний вирок була подана також апеляційна скарга прокурором, який до початку апеляційного розгляду відмовився від неї, надавши письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачена та її захисник підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, на підтримку своїх апеляційних вимог та думку прокурора з приводу апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч.3 ст.62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

При цьому слід врахувати, що згідно зі ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як вказано в ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів, при постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. Всі докази, які були здобуто по справі, були отримані у встановленому законом порядку, а тому є належними та допустимими і у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні нею інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого пч.1 ст.115 КК України, поза розумним сумнівом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненні їй інкримінованого кримінального правопорушення визнала частково та вказала, що нанесла вказаний удар потерпілому, але не мала умислу на його вбивство, це відбулося ненавмисно. Пояснила, що вона з ОСОБА_10 була у цивільному шлюбі, жили разом близько 6 років у її будинку за адресою АДРЕСА_1 . До подій того дня вона не ночувала вдома, була у сина ОСОБА_11 , 15.03.2023 прийшла додому в післяобідній час разом із сусідом ОСОБА_12 , сиділи на кухні, вживали алкогольні напої. В цей час зайшов ОСОБА_13 та спитав, де вона була, почався скандал, вона була на кухні та щось різала, він почав її штовхати, вона схопила ніж та вдарила його в область грудей. Він почав осідати, став хрипіти, ОСОБА_12 допоміг покласти ОСОБА_13 на підлогу, шукав пульс, а потім викликав швидку. Вона була у шоці, нічого не розуміла, тому сусідам та родичам сказала, що ОСОБА_13 випив йогурт, йому стало погано, від чого він і помер. При цьому додала, що ОСОБА_13 раніше застосовував до неї домашнє насильство, але до поліції вона не зверталася

Проте, незважаючи на часткове визнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, встановлені судом обставини повністю підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, доводи апеляційної скарги обвинуваченої та її захисника щодо скоєння нею кримінального правопорушення з необережності, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

Як вбачається із Витягу ЄРДР №0000723 за повідомленням гр. ОСОБА_12 від 15.03.2023 було внесено відомості про те, що за адресою м. Куп`янськ пров. Річний,12 помер сусід ОСОБА_10 за попередньою кваліфікацією ч.1 ст.115 КК України. Згідно рапорту чергової частини Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, повідомлення на 102 від ОСОБА_12 щодо смерті ОСОБА_10 надійшло 15.03.2023 о 17 год 37хв та було зареєстровано в ЄО за №1777. Пізніше о 19год 09 хв також надійшло повідомлення від ОСОБА_14 про смерть ОСОБА_15 за адресою АДРЕСА_1 .

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_12 пояснив суду, щопідтримував дружні стосунки з обвинуваченою ОСОБА_7 та її співмешканцем ОСОБА_13 . В той день він прийшов до них додому по АДРЕСА_1 , приніс із собою в каструлі супу, вони з ОСОБА_16 сиділи на кухні та розпивали алкогольні напої. Невдовзі зайшов ОСОБА_13 , він був нетверезий, почав лаятися, між ним та ОСОБА_7 відбувся конфлікт, штовханина, під час чого остання схопила із столу ніж та вдарила ним потерпілого, від чого останній впав на підлогу, в нього закотилися очі. ОСОБА_7 закричала, що ОСОБА_13 помер. Свідок почав дзвонити у швидку та у поліцію та коли очікував їх, ОСОБА_7 запропонувала йому закопати тіло ОСОБА_13 , щоб ніхто про це не дізнався, але він відмовився. Також додав, що між ОСОБА_7 та її співмешканцем ОСОБА_10 були постійні сварки.

Під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 04.04.2023, він показав на місці та розказав, як ОСОБА_7 вбила свого співмешканця ОСОБА_13 , з якими він сидів на кухні її будинку та випивав із нею, коли між ОСОБА_16 та ОСОБА_13 почалася сварка та штовханина, під час якої ОСОБА_7 схопила ніж та нанесла ОСОБА_13 удар в ліву сторону грудей, після чого той упав на спину на підлогу і помер. Вказані обставини підтвердилися під час відтворення у судовому засіданні відеозапису даної слідчої дії за участю свідка ОСОБА_12 .

При цьому жодних сумнівів у правдивості показань даного свідка, у колегії суддів не виникає. Оскільки, зокрема, проаналізувавши матеріали кримінального провадження колегією суддів встановлено, що показання та пояснення свідка, починаючи з повідомлення про злочин, були послідовними, логічними, незмінними та такими, які не дають можливості їх неоднозначного тлумачення та повністю узгоджуються між собою в деталях щодо обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи: часу, місця, способу вчинення злочину та особи, яка його вчинила.

Вказані показання є послідовними та узгоджуються з письмовими доказами у справі, даними протоколу огляду місця події, слідчого експерименту, висновків експертиз.

Згідно протоколу огляду місця події від 15.03.2023 за адресою пров. Річний, 12 м. Куп`янська, було оглянуто приміщення вказаного будинку, де на підлозі виявлено труп ОСОБА_10 без видимих ознак насильницької смерті, який в подальшому доставлений до відділення ХОБСМЕ ( а.с.12-19). Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 03.04.2023 причиною смерті ОСОБА_10 стала гостра крововтрата, проникаюче колото-різане поранення грудної клітини ( а.с.22).

04.04.2023 було проведено додатковий огляд місця події за адресою АДРЕСА_1 , де в приміщенні кухні виявлено та вилучено 2 кухонні ножі: ніж з рукояткою білого кольору довжиною близько 10,5 см, лезо довжиною близько 10,5 см, загальна довжина ножа близько 21 см, найбільша ширина ножа близько 2 см; та ніж з рукояткою білого кольору довжиною близько 11 см, довжина леза близько 19 см, загальна довжина ножа близько 30 см, найбільша ширина ножа 1,8см (а.с.47-55), які постановою старшого слідчого СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 від 04.04.2023 було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні ( а.с.57).

Крім того, 06.04.2023 було проведено слідчий експеримент за участю підозрюваної ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_1 , згідно протоколу якого, обвинувачена пояснила, що ОСОБА_10 на кухні затіяв з нею сварку, штовхнув її, а оскільки в той час вона нарізала ковбасу , в неї в руці був кухонний ніж, яким вона нанесла удар в грудну клітину потерпілого. ( а.с.111-119).

Згідно до протоколу додаткового огляду місця події від 06.04.2023 за участі ОСОБА_7 та її добровільною згодою у будинку АДРЕСА_1 , було нею видано ніж з чорною рукояткою довжиною рукоятки10см, довжиною леза 11см, загальною довжиною близько 21см, найбільша ширина ножа 2,6см.( а.с.122-129), який постановою старшого слідчого СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 від 06.04.2023 було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та на який ухвалою слідчого судді Новомосковського суду Дніпропетровської області від 11.04.2023 накладено арешт ( а.с.135)

Відповідно до висновку №12-17/153-3м/23 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 на його тілі встановлено одне проникаюче сліпе колото-різане поранення на передній частині лівої половини грудної клітини з ушкодженням парієнтальної та вісцеральної плеври, верхньої долі лівої легені, навколосерцевої сумки, правого шлуночка серцевого м`яза, і наявності рідкої крові в навколосерцевій сумці, в правій та лівій плевральній порожнині. Вказане тілесне ушкодження має ознаки прижиттєвості його утворення, утворилося в результаті одноразової дії предмета, що має колюче-ріжучі властивості, можливо ножем, з місцем додатка сили в область передньої поверхні лівої половини грудної клітки, по напряму спереду назад, зверху вниз та справа наліво. Причиною смерті ОСОБА_10 стало вказане сліпе колото-різане поранення на передній частині лівої половини грудної клітки з ушкодженням органів грудної порожнини, що привело до розвитку гострої крововтрати, і що знаходиться в прямому причинному зв`язку із його смертю, яка настала в період часу з 16год 30хв до 17год 30хв 15.03.2023. По ступені тяжкості це тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя. Слідів самооборони та боротьби не має, в момент спричинення вказаного поранення ОСОБА_10 міг розташовуватися у вертикальному положенні обличчям до нападника, в крові трупа виявлено етиловий спирт, концентрація якого відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння ( а.с.138-141).

За висновком №12-14/85-3м/23 додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 встановлено, що проникаюче сліпе колото-різане поранення на передній частині лівої половини грудної клітки цілком могло бути нанесено ножем, представленим на експертизу, вірогідно з довжиною леза близько 10,5см, загальною довжиною ножа близько 21см, шириною близько 2см. Свідчення ОСОБА_12 , дані ним в ході проведення слідчого експерименту, в цілому не суперечать судово-медичним даним щодо механізму нанесення та способу спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_10 ( а.с.143-146).

Крім того, судом було допитано свідка ОСОБА_14 , яка пояснила суду, що є сусідкою обвинуваченої, в той день, десь у середині березня близько 18 год подзвонила ОСОБА_18 та повідомила, що її співмешканець ОСОБА_13 помер, свідок одразу прийшла до будинку АДРЕСА_1 . Там на підлозі лежав ОСОБА_13 , крові не було ОСОБА_18 плакала та повідомила, що йому стало погано після того, як він з`їв йогурт. Потім свідок пішла додому, бо не дочекалася поліції. Дійсну причину смерті вона дізналася вже після того, як ОСОБА_18 заарештували.

Свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що є сусідом обвинуваченої та 15.03.2023 був дзвінок від ОСОБА_7 , яка повідомила про смерть свого співмешканця ОСОБА_13 на телефон ОСОБА_14 , з якою вони прийшли до будинку АДРЕСА_1 . Там у кухні на підлозі лежав потерпілий, на тілі не було слідів крові, безлад у приміщенні був відсутній. ОСОБА_16 на питання «від чого він помер?» відповіла, що він щось з`їв та йому стало погано.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_18 тривалий час, характеризує її як добру людину та гарну господиню, про характер стосунків ОСОБА_16 та ОСОБА_13 їй нічого невідомо.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в сукупності, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнав їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством, у зв`язку з чим, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні умисного вбивства ОСОБА_10 ..

При цьому, судом було критично оцінено показання обвинуваченої щодо відсутності у неї умислу на вбивство свого співмешканця ОСОБА_10 , оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами, так як удар ножем був нанесений обвинуваченою з достатньою силою у життєво-важливий орган з пошкодженням парієнтальної та вісцеральної плеври, верхньої долі лівої легені, навколосерцевої сумки, правого шлуночка серцевого м`яза і вважав такі показання обвинуваченої способом ухилення від відповідальності за вчинене чи пом`якшення відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних, достовірних та допустимих доказів провадження, які зазначені вище, та у своєму взаємозв`язку безсумнівно доводять її винуватість.

Доводи сторони захисту про недоведеність умислу обвинуваченої та необхідність перекваліфікації її дій, суд вважав неспроможними, посилаючись на спрямованість удару, його силу та локалізацію поранення, що свідчать про прямий умисел обвинуваченої на позбавлення життя потерпілого. Крім того зазначив, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази існування фактів домашнього насильства з боку ОСОБА_10 до обвинуваченої, до медичних установ та правоохоронних органів вона з цього приводу не зверталася.

Зібрані у справі докази, в сукупності вказують на винуватість обвинуваченої саме у вчиненні умисного вбивства, а саме злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Відповідно до висновку №12-17/153-3м/23 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 на його тілі встановлено одне проникаюче сліпе колото-різане поранення на передній частині лівої половини грудної клітини з ушкодженням парієнтальної та вісцеральної плеври, верхньої долі лівої легені, навколосерцевої сумки, правого шлуночка серцевого м`яза, і наявності рідкої крові в навколосерцевій сумці, в правій та лівій плевральній порожнині.

Вказане пояснює відсутність крові на тілі вбитого, на що вказують свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , а також сама обвинувачена в своїх показаннях.

Причиною смерті ОСОБА_10 стало вказане сліпе колото-різане поранення на передній частині лівої половини грудної клітки з ушкодженням органів грудної порожнини, що привело до розвитку гострої крововтрати, і що знаходиться в прямому причинному зв`язку із його смертю, яка настала в період часу з 16год 30хв до 17год 30хв 15.03.2023. При цьому, вказане тілесне ушкодження має ознаки прижиттєвості його утворення, утворилося в результаті одноразової дії предмета, що має колюче-ріжучі властивості, можливо ножем, з місцем додатка сили в область передньої поверхні лівої половини грудної клітки, по напряму спереду назад, зверху вниз та справа наліво.

Проте, відсутність крові на тілі потерпілого не свідчить про недостатню силу удару, чим оправдує свої дії обвинувачена, посилаючись на відсутність медичної освіти та неможливість у зв`язку з цим розрахувати силу удару ножем, що в свою чергу, не свідчить про необережність дій обвинуваченої.

При цьому слід врахувати, що відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, в у разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

За змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 02 2003 року № 2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що доводи обвинуваченої стосовно скоєння нею вбивства ОСОБА_10 з необережності не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються відомостями, які містяться в матеріалах справи, зокрема висновком судово-медичної експертизи №12-17/153-3м/23, згідно якого, причиною смерті ОСОБА_10 стало вказане сліпе колото-різане поранення на передній частині лівої половини грудної клітки з ушкодженням органів грудної порожнини, що привело до розвитку гострої крововтрати, і що знаходиться в прямому причинному зв`язку із його смертю, яка настала в період часу з 16год 30хв до 17год 30хв 15.03.2023. і носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та явилось причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Аналізуючи вказані висновки, колегія суддів вважає, що спосіб нанесення ножового поранення ОСОБА_10 , не свідчить про нанесення такого удару з необережності, глибина проникнення ножового леза, сила та спрямованість удару ножа, внаслідок яких було пошкоджено парієнтальну та вісцеральну плевру, верхню долю лівої легені, навколосерцеву сумку, правий шлуночок серцевого м`яза. Механізм утворення вказаних пошкоджень виключають можливість отримання таких тілесних ушкоджень внаслідок необережних дій обвинуваченої, а натомість, вказує на наявність умислу в її діях на умисне вбивство загиблого. Саме внаслідок вказаних дій обвинуваченої настала смерть ОСОБА_10 .

Вказані доводи обвинуваченої свідчать лише про її намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний нею злочин, з отриманням більш м`якого покарання.

Отже, в контексті конкретних обставин, підстави сумніватися у правильності кваліфікації дій обвинуваченої саме за ч.1 ст.115 КК України відсутні.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На думку колегії суддів, доводи обвинуваченої та захисника щодо відсутності у діях ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя загиблого ОСОБА_10 не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, а тому сприймаються колегією суддів як спосіб захисту обвинуваченої з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України суд вважає вище перелічені докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченої.

Обвинуваченою та її захисником не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей.А тому, їх твердження щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, фактичним обставинам справи, а також порушень судом норм кримінального процесуального закону, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами кримінального провадження та доказами, дослідженими судом під час судового розгляду.

Посилання обвинуваченої на необґрунтоване застосування судом обтяжуючої покарання обставини, скоєння нею злочину в стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки сама обвинувачена, а також свідок ОСОБА_12 підтвердили, що під час вчинення злочину обвинувачена з потерпілим і свідком вживали алкогольні напої.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У зв`язку з чим, апеляційні доводи захисника про зайву суворість призначеного покарання - у виді позбавлення волі строком на 13 років, за вчинення особливо тяжкого злочину, на думку колегії суддів - є безпідставними.

При цьому, всі докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про її винуватість, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення та, в силу ст. 84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих апеляційних доводів, які б свідчили про протилежне та про істотне порушення вимог КПК України, обвинуваченою не вказано.

У даному випадку колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на зазначене та приймаючи до уваги, що решта доводів апеляційної скарги є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, колегія суддів не дає таким доводам окремої оцінки.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виправлення, як мета покарання це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченим законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Обираючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, відомості про особу обвинуваченої, а також обґрунтовано послався на відсутність обставин, що пом`якшують покарання, визнавши при цьому обставину, відповідно до ст.67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченої, щодо вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи, що санкцією ч.1 ст.115 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, призначене судом першої інстанції обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років, в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченої.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни чи скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 12 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої залишити без задоволення

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_____________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4