ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/850/24 Справа № 202/1653/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2024 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 10 березня 2024 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції врахував, що обвинуваченому інкримінований злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, у вказаному кримінальному провадженні, стадія допиту свідків судом ще триває, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, котрі наразі в суді не допитані, а відтак ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є такими що об`єктивно існують, й інші (менш суворі) запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, передбачені ст. 176 КПК України, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та забезпечити його належну поведінку, а відтак дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що суд не звернув уваги на порушення прокурором вимог 199, 184 КПК України щодо строків подання вказаного клопотання та вручення його стороні захисту, оскільки його було подано до суду пізніше 5-тиденного процесуального строку для його подачі та не надання обвинуваченому трьох годинного строку на ознайомлення з клопотанням.

Також, захисник вказує і на відсутність ризиків, вказаних прокурором та встановлених судом, зокрема, через те, що свідок ОСОБА_9 вже допитаний, а також позиції потерпілого який заперечував проти задоволення клопотання, що свідчить про відсутність суспільної небезпеки зі сторони обвинуваченого. До того ж, захисник зазначає, що обвинуваченого було затримано на місці вчинення злочину, з якого той не намагався втекти, а відтак ризику переховування не має. При цьому, сама по собі тяжкість інкримінованого злочину, не може бути підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_8 до суду не доставлений, про час та дату апеляційного провадження повідомлений належним чином, клопотань про його особисту участь до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними його позиції під час вирішення цього питання судом першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0000075 від 03 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, розгляд його триває.

В судовому засіданні 11 січня 2024 року, в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п.1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду або здійснювати незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні для запобігання яким продовження строку його тримання під вартою є доцільним з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, об`єктом якого є життя людини та яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, а тому розуміючи можливе застосування такого тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 не переховувався безпосередньо після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не спростовує твердження суду про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вказаний ризик є потенційним, а обвинувачений, під тягарем доказів, може перейти на нелегальне становище та переховуватись від суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження ще не закінчено, не всі свідки сторони обвинувачення допитувались у судовому засіданні, що вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, можуть здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів на власну користь.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має постійне місце мешкання та певні соціальні зв`язки, про які наголошує захисник в апеляційній скарзі.

В той же час, вказані обставини не можуть слугувати самодостатньою підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, що спричинив смерть людини, судом цілком мотивовано було прийнято рішення не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Перевіряючи доводи захисника щодо строків подання клопотання про продовження застосування запобіжного заходу, апеляційний суд вважає їх слушними та такими, що підтверджується матеріалами контрольного провадження.

В той же час, на момент розгляду клопотання прокурора обвинувачений ОСОБА_8 та захисник були обізнані з його мотивами, висловлювали свої заперечення та просили відмовити в його задоволенні, а тому захисником в апеляційній скарзі не конкретизовано яким чином подання клопотання прокурором з порушенням процесуальних строків вплинуло на можливість реалізації стороною захисту своїх прав, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає вказані доводи формальними.

Щодо тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, апеляційний суд зважає на положення ст. 28 КПК України та з урахуванням того, що попередній вирок стосовно обвинуваченого було скасовано апеляційним судом, обвинувачений тримається під вартою з лютого 2022 року, загальний строк тримання його під вартою у даному кримінальному провадження, на переконання колегії суддів, не є надмірним, у зв`язку з чим доводи захисника в цій частині є неприйнятними.

Відповідно до наданої довідки з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за час перебування справи у провадженні судді призначено 7 судових засідань. За час розгляду справи було допитано обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 , досліджено докази по справі. На даний час розгляду обвинувального акта триває стадія допиту інших свідків по справі.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду в цій частині апеляційна скарга захисника не містить.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. 407, 409, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до 10 березня 2024 року без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4