Справа № 577/2728/24
Провадження № 1-кп/577/320/24

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
30.12.2023 року в ранковий час ОСОБА_4 , правомірно перебуваючи в кв. АДРЕСА_2 , та доглядаючи тварин за проханням власниці квартири ОСОБА_5 побачив в спальній кімнаті біля комоду жіночу сумочку, яка належна останній, та в цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний корисливий умисел, направлений на її таємне викрадення.
Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій , їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_4 діючи таємно, умисно, користуючись відсутністю власниці квартири та інших осіб, розуміючи, що на всій території України введено воєнний стан Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року (затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) та продовженого згідно з Указом Президент України від 18.04.2022 №259/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2212-ІХ) до 25.05.2022, який указом Президента України від17.05.2022 №341/2022 продовжено до 22.08.2022, Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 (затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022) продовжено до 21.11.2022, який Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 (затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16.11.2022) продовжено до 19.02.2023, який Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, (затвердженого Законом України №2915-IX від 7.02.2023) продовжено до 20.05.2023, який Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 (затвердженого Законом України №3057-IX від 02.05.2023) продовжено до 18.08.2023, який Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 (затвердженого Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023) продовжено до 15.11.2023, який Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023 (затвердженого Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023) продовжено до 14.02.2024, шляхом вільного доступу взяв жіночу сумку з маркуванням «Michael Kors», належну потерпілій ОСОБА_5 , ринкова вартість якої відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/6910-ТВ становить 523 грн., якою в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Тим самим ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 523 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним злочину, зазначеного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому та пояснив, що 30.12.2023 року в ранковий час прийшов до кв. АДРЕСА_2 за проханням власниці квартири ОСОБА_5 , щоб погодувати котів. Поливаючи квіти в спальній кімнаті побачив біля комоду жіночу сумочку, яка належна ОСОБА_5 і вирішив її поцупити. Взявши жіночу сумку з маркуванням «Michael Kors», пішов до дому.
Потерпіла ОСОБА_5 подала до суду заяву, що претензій до обвинуваченого не має, щодо міри покарання покладається на розсуд суду.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченою змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції. Роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів (крім допиту обвинуваченого та дослідження документів, які характеризують особу обвинуваченого) стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.
За таких обставин суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення віднесене до тяжкої категорії.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, добровільне відшкодування збитків.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не виявлено.
Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психолога та нарколога не перебуває, має сталі родинні зв`язки, є пенсіонером.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 складену Конотопським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області Міністерства юстиції України з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, у т.ч. зазначення у ній «беручі до уваги інформацією, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації».
Вирішуючи питання виду та розміру покарання суд виходить із такого.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд умотивовуючи своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього кодексу за це кримінальне правопорушення. Таким чином враховуючи наявність таких пом`якшуючих обставин як щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, сприяння розкриттю злочину, суд доходить висновку про можливість застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ч.1 ст. 69 КК України.
Як роз`яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) (2341-14) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК (2341-14). При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК (2341-14), не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».
Отже, виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , характер вчинених ним дій та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, добровільно відшкодував завдану шкоду, дійсно щиро розкаявся, усвідомив свій негативний вчинок і запевнив не повторювати протиправну поведінку в майбутньому, тяжких наслідків не настало, тобто наявність такої сукупності обставин істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства.
Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме виходить з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність декількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставини, враховуючи позицію потерпілої, вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів для ОСОБА_4 слід призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ч. 4 ст. 185 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.
На думку суду, така міра покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Речові докази визначити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим заявлений не був.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі, а саме: на залучення експертів в розмірі 1135,92 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України,-
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 залишити особисте зобов`язання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 92 грн. (а.с.25).
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.05.2024 року, на жіночу сумочку чорного кольору з маркуванням «Michael Kors» - скасувати (а.с. 23-24).
Речові докази по справі жіночу сумочку чорного кольору з маркуванням «Michael Kors», що зберігається під збережною розпискою у потерпілої їй і залишити (а.с. 22 ).
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1