ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/42/24

Провадження № 11-кп/4820/364/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, постановити нове, яким задовольнити його клопотання та звільнити від подальшого відбування покарання. Вважає ухвалу суду незаконною. Акцентує увагу, що судом першої інстанції безпідставно не задоволено його клопотання та відмовлено у звільненні від призначеного покарання, оскільки він має намір проходити службу в ЗСУ.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора про законність рішення суду першої інстанції, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 04 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2014 року за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 6, 12 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, крім житла.

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області із заявою про його звільнення від покарання, оскільки має намір проходити службу в ЗСУ. В обґрунтування клопотання посилається на незаконність його засудження та порушення вимог КПК України під час досудового розслідування та судового розгляду.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 13 березня 2024 року відмовлено в задоволені його клопотання.

Місцевий суд, приймаючи рішення про відмову в задоволені вказаного клопотання зазначив, що застосування умовно-дострокового звільнення засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, не можливе без вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, 06 листопада 2022 року набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18 жовтня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану». Зазначеними Законами були внесені зміни до КК, КПК та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

При цьому, ч. 5 ст. 82 КК України визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК України регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Апеляційним судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з врахуванням змін внесених Законом № 2690-ІХ, до положень статті 82 КК України, не звертався. Дане питання не було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Що стосується наміру засудженого ОСОБА_6 вступити до Збройних Сил України для проходження військової служби, слід зазначити наступне.

Чинним на момент розгляду клопотання засудженого законодавством не встановлено та не передбачено підстав для звільнення осіб засуджених до довічного позбавлення волі від відбування покарання у зв`язку з виявленням ними бажання проходити військову службу в ЗСУ, а тому вимоги ОСОБА_6 в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та прямо суперечать йому.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд переглядає рішення суду на підставі Закону, який був чиним на момент прийняття рішення судом першої інстанції, тобто станом на 13 березня 2024 року.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини провадження, дана належна оцінка особі ОСОБА_6 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, від призначеного судом покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, а підстави для задоволення поданої апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст.405, 407, 419 КПК України,колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3