233 № 233/2774/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про відвід судді)

04 червня 2024 рокуСуддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 18 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2024 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000130 від 18 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309КК України.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 15.05.2024 року для розгляду вказаного кримінального провадження визначено суддю ОСОБА_3

04 червня 2024 року суддею Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_3 заявлено самовідвід на підставі п.4 ч.1 ст.75КПК України.

Самовідвід судді обумовлюється тим, що ухвалою суду від 24 травня 2024 року судом під її головуванням будо відмовлено у затверджені угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 .. Як підстави для відмови у затвердженні угоди судом вказано, що покарання у виді штрафу в сумі 17000 грн. може стати надмірним тягарем для обвинуваченого і може позбавити його родину, в тому числі малолітню дитину, засобів існування, що в сукупності свідчить про невідповідність цієї угоди інтересам самого обвинуваченого, а також інших осіб.

Учасники судового провадження в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час і місце розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяв та/або клопотань про відкладення судового розгляду від них не надходило, тому їх неявка не перешкоджає вирішенню цього питання.

Дослідивши заяву судді ОСОБА_3 та всі необхідні для прийняття рішення матеріали, приходжу до наступного висновку.

У судовому засіданні з`ясовано, що доводи заяви про самовідвід зводяться до інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, тобто до правил, окреслених у п.4 ч.1 ст.75Кримінального процесуального кодексу України.

Так, у провадженні судді ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000130 від 18 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309КК України.

Судом під головуванням судді ОСОБА_3 24 травня 2024 року постановлялася ухвала про відмову у затвердженні угоди від 14 травня 2024 року, укладеної між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_6 про визнання винуватості, де, поряд з іншим, суддею ОСОБА_3 оцінювалося запропоноване за угодами сторонами покарання як неналежне і таке, що не відповідає інтересам самого обвинуваченого, а також інших осіб. Суддя у вказаній ухвалі висловила думку про те, що положення угоди відносно покарання обвинуваченого явно не відповідає інтересам обвинуваченого, а також інших осіб, тобто висловила свою думку щодо неможливості застосування при затвердженні угоди покарання у виді штрафу в сумі 17000 грн., що може викликати у стороннього спостерігача розумні сумніви в неупередженості судді під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до п.2.5Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення по справі, або в тому випадку коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд, які узгоджуються з ст.21КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

В рішенні у справі «Муча проти Словаччини» (скарга №63703/19) - ЄСПЛ було встановлено порушення частини 1?статті 6 (право на справедливий суд) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки суд, який схвалив угоди спільників про визнання винуватості, що заподіюють шкоду презумпції невинуватості основного обвинуваченого, є упередженим у процесі над ним.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (і) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (і) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється».Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Розглянувши доводи судді ОСОБА_3 , викладені в заяві про самовідвід, вважаю, що вказана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню задля запобігання викликанню сумніву у учасників провадження або у стороннього спостерігача, в неупередженості судді ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 75, 80-83, 369-372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_3 про самовідвід з розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 18 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309КК України - задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 18 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1