Справа № 303/6023/14-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/310/22, за апеляційними скаргами, які подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітніх дітей, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Вироком ухвалено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди задовольнити частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 , на користь потерпілого ОСОБА_8 98 000 грн відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

27.02.2014, приблизно об 11 год 00 хв, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись біля кафе "Веронезі" по вул. Маргітича у м. Мукачеві, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих відносин з ОСОБА_8 , наніс останньому рукою затиснутою в кулак декілька ударів у голову, від яких потерпілий ОСОБА_8 впав на землю, де наніс ще декілька ударів ногами у ділянку обличчя та тулуба, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця правої та лівої орбітальних ділянок, синця правого вуха, травматичного набряку тім`яної ділянки по центру, забою м`яких тканин обличчя, забійної рани 1-го пальця правої кисті, забою головного мозку II ступеня тяжкості у вигляді вираженого антено-невротичного синдрому, цефалічного та виражених статокоординаторних порушень, травматичного двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці суглобового паростку праворуч та кута зліва зі зміщенням фрагментів та деформації головки нижньої щелепи праворуч з остеосклерозом по типу консолідованого перелому, спазму артерій сітківки обох очей, відкритої черепно-мозкової травми, лінійного перелому скроневої кістки праворуч з переходом на основу черепа та які згідно з висновком експерта №28 від 23.05.2014 відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя в момент їх спричинення, в момент завдання чи в клінічному перебігу, через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю; виникли від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму спричинення, якими могли бути затиснуті в кулак руки та взуті ноги сторонньої людини, при положенні як у вертикальному чи близькому до нього положенні, так і у горизонтальному чи близькому до нього положенні, повернутим до джерела в момент їх спричинення, і не є характерними для падіння з висоти власного зросту.

В апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_6 та його захисник, адвокат ОСОБА_7 , вказують на те, що вирок є незаконним, необґрунтованим, просять його скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Апелянти зазначають, що місцевий суд недослідив обставини, які стосуються наявності у потерпілого ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень шляхом виконання ухвали слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи та відмови у задоволенні клопотань сторони захисту. Посилаються на те, що під час проведення досудового розслідування сторона захисту ініціювала призначення додаткової судово-медичної експертизи, відтак слідчий суддя прийняв рішення про її призначення, однак, місцевий суд безпідставно відмовив у її призначенні. Суд також необґрунтовано відмовив апелянтам у задоволенні клопотань про надання тимчасового доступу до медичної документації потерпілого ОСОБА_8 , яка знаходиться в нейрохірургічному відділенні ОКЦНН та у Мукачівській ЦРЛ. Крім того, судом не надана можливість стороні захисту з`ясувати у потерпілого ОСОБА_8 шляхом його допиту в якості потерпілого наявність в останнього тілесних ушкоджень, які він отримав унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 2014 році. Крім цього, апелянти вважають, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ст. 412 КПК України. Так, подані стороною захисту заяви про відвід суду, залишені без задоволення. Обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 стверджують, що процесуальних прокурорів під час проведення досудового розслідування не було визначено у порядку, встановленому КПК України, тому є всі підстави вважати, що досудове розслідування не було законним. На переконання сторони захисту, всі процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення посадовою особою органу досудового розслідування є недопустимими доказами у кримінальному провадженні, оскільки досудове розслідування розпочато за відсутності письмового доручення керівника органу досудового розслідування. Просять вирок скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження обвинуваченому та потерпілому направлено відповідно до вимог законодавства, а тому, вони вважаються належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому його явка в судове засідання не є обов`язковою; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від потерпілого не надходило; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду. Приймаючи рішення про розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого і відхиляючи доводи чергової заяви про відкладення розгляду кримінального провадження, апеляційний суд бере до уваги те, що апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався, зокрема 01.09.2022, на підставі заяви адвоката ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи (т. 5, а. с. 121-123), 13.02.2023, на підставі заяви адвоката ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи (т. 5, а. с. 126-129) ; 17.07.2023 (т. 5, а. с. 132-134) ; 25.01.2024 (т. 5, а. с. 135-138) ; 01.02.2024, на підставі клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою обвинуваченого (т. 5, а. с. 145-147); 08.02.2024, на підставі заяви обвинуваченого ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням його на лікарняному (т. 5, а. с. 148 155); 20.02.2024, на підставі заяви обвинуваченого ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням його на лікарняному (т. 5, а. с. 156- 163) ; 28.03.2024, на підставі заяви обвинуваченого ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням його на лікарняному (т. 5, а. с. 162- 172). При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що майже на протязі двох місяців, неодноразово відкладаючи розгляд кримінального провадження на інший термін обвинувачений ОСОБА_6 будь-яких доказів на підтвердження поважності причин (перебування на лікуванні) неявки до апеляційного суду не подав. Тому, апеляційний суд вважає, що заяви обвинуваченого про відкладення судових засідань спрямовані виключно на затягування розгляду кримінального провадження. У зв`язку з наведеним, апеляційний суд не бере до уваги заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про відкладення судового засідання 04.04.2024 та вважає за необхідне провести апеляційний розгляд без участі сторони захисту. Окрім цього, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції тривав у період з 09.02.2016 до 03.05.2022 у строк що перевищує шість років, що розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 у судові засідання та заявами адвоката про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін, при цьому обвинувачений ОСОБА_6 будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки до суду першої інстанції не подав.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у нанесенні потерпілому ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.

У тому числі, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України кримінального правопорушення, підтверджується такими доказами.

Із показань потерпілого ОСОБА_8 , наданих у суді першої інстанції, вбачається, що 27.02.2014 потерпілий приїхав на велосипеді в кафе "Веронезі", що розташоване по АДРЕСА_2 , на зустріч із знайомими. Оскільки біля кафе не було обладнаного місця для зберігання велосипедів, він завіз велосипед у середину приміщення кафе, на що офіціантка зробила йому зауваження та принесла йому телефон, під час розмови по якому він почув нецензурну лайку та погрози на свою адресу. Через декілька хвилин до кафе увірвався ОСОБА_6 та витягнув його за куртку на вулицю, де почав наносити йому удари руками та ногами по голові, обличчю та тулубу, незважаючи на його прохання зупинитися. Очевидцями його побиття були присутні в кафе ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які бачили як ОСОБА_6 виштовхав його на вулицю і біля кафе наносив йому численні удари. Після отриманих тілесних ушкоджень свідок ОСОБА_9 відвіз його до лікарні, де потерпілий проходив лікування.

Із показань свідка ОСОБА_9 убачається, що 27.02.2014 свідок ОСОБА_9 пив каву в кафе "Веронезі", що розташоване по АДРЕСА_2 . На його запрошення до кафе приїхав на велосипеді потерпілий ОСОБА_8 . Оскільки потерпілий не мав колодки для замка велосипеда, тому завіз велосипед у кафе, у звязку з чим офіціантка зробила зауваження потерпілому та стала вимагати вивезти велосипед із приміщення кафе, на що ОСОБА_8 відповів їй, що коли доп`є пиво, тоді і забере велосипед. Через декілька хвилин до їхнього столика підійшла бармен та передала ОСОБА_8 телефон, сказавши, що з ним хочуть поговорити, про що була розмова свідок не чув. Через деякий час у кафе зайшов ОСОБА_6 , який почав сваритися з ОСОБА_8 , ображати його нецензурними словами та, схвативши за куртку, вивів потерпілого на вулицю, де почав його бити. При побитті ОСОБА_11 був присутній свідок ОСОБА_12 і знайомий по імені ОСОБА_13 .

Із показань свідка ОСОБА_14 , даними у суді першої інстанції, вбачається, що такі за змістом аналогічні до показань свідка ОСОБА_9 , у тому числі свідок ОСОБА_14 підтвердив, що потерпілий ОСОБА_8 не реагував на зауваження офіціантки вивезти велосипед із приміщення кафе та не ввічливо відповів останній. Після того як до кафе приїхав ОСОБА_6 , між останнім та потерпілим ОСОБА_8 почалася словесна перепалка із нецензурною лайкою. Під час сварки обвинувачений виштовхав потерпілого на вулицю, де почав наносити йому удари по голові, від яких ОСОБА_8 упав на землю, після чого ОСОБА_6 продовжував наносити удари ногами по голові та тілу потерпілому. Після побиття потерпілого свідок ОСОБА_9 відвіз його в лікарню.

Із показань свідка ОСОБА_15 , яка працювала барменом у кафе "Веронезі", що розташоване по АДРЕСА_2 вбачається, що 27.02.2014 у кафе прийшов потерпілий ОСОБА_8 , який вів себе не адекватно, на її прохання вивезти належний йому велосипед на вулицю почав їй хамити та казати, що коли доп`є своє пиво, тоді вивезе велосипед на вулицю. Із показань свідка ОСОБА_15 також вбачається, що свідок бійку на вулиці не бачила, оскільки на вулицю не виходила, позаяк у той день в кафе було багато відвідувачів.

Із показань свідка ОСОБА_16 , яка працювала барменом у кафе "Веронезі", що розташоване по АДРЕСА_2 , вбачається, що такі за змістом аналогічні до показань свідка ОСОБА_15 .

Із показань свідка ОСОБА_17 убачається, що свідок ОСОБА_17 раніше працював з обвинуваченим ОСОБА_6 в органах міліції. 27.02.2014 свідок у складі слідчо-оперативної групи виїжджав на місце пригоди за фактом побиття потерпілого ОСОБА_9 , здійснював огляд місця події кафе "Веронезі", що розташоване по АДРЕСА_2 , опитував офіціантку та їздив у лікарню, куди був доставлений потерпілий із тілесними ушкодженнями, відбирав у нього пояснення.

Із показань свідка ОСОБА_18 , вбачається, що такі за змістом аналогічні до показань свідка ОСОБА_17 .

Із показань свідка ОСОБА_7 убачається, що свідок працює заступником начальника слідчого відділу Мукачівського РУП ГУНП В Закарпатській області, доручення слідчому ОСОБА_19 на проведення слідчих дій за фактом побиття ОСОБА_8 біля кафе "Веронезі", що по вул. Маргітича в м. Мукачево, не надавав, так як відповідав за слідчий підрозділ Мукачівського району. З наявного в матеріалах кримінальної справи рапорту слідчого ОСОБА_19 вбачається, що проведення досудового розслідування останньому було доручено заступником начальника поліції ОСОБА_20 .

З рапорту старшого слідчого СВ Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_19 убачається, що 27.04.2014 о 14 год 05 хв на службу "102" надійшло повідомлення від чергового лікаря Мукачівської ЦРЛ ОСОБА_21 про те, що о 13 год 55 хв 27.02.2014 до Мукачівської ЦРЛ за наданням медичної допомоги звернувся ОСОБА_8 з тілесними ушкодженнями, проходив лікування у травматологічному відділенні, на місце події по вул. Маргітича в м. Мукачево направлено СОГ МВ, де проводилася перевірка.

Із протоколу про прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що від потерпілого ОСОБА_8 прийнято заяву за фактом його побиття 27.02.2014 об 11 год біля кафе "Веронезі", що по вул. Маргітича в м. Мукачево.

Із протоколів слідчих експериментів з фототаблицями, проведених за участю потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , вбачається, що останні на місці події розповіли та показали про обставини нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень біля кафе "Веронезі", що по вул. Маргітича в м. Мукачево.

Із протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_9 вказали на обвинуваченого ОСОБА_6 як на особу, яка 27.02.2014 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Із медичного висновку № 202/14 від 04.04.2014, убачається, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у виді синців у обох орбітальних областях по всій площі правого вуха, травматичного набряку м`яких тканин тім`яної ділянки голови по центру. Клінічно знаходився на стаціонарному лікуванні з 27.02.14 по 24.03.14 в травматологічному відділенні, у нього встановлено діагноз: важка черепно-мозкова травма, забій головного мозку 1 -2 ст., перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, що підтверджено даними СКТ-від 27.02.14, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення, на підставі п.2.1.3 Б) Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, забій м`яких тканин обличчя, травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в ділянках суглобового паростка справа та кута зліва зі зміщенням фрагментів, з приводу чого було проведена операція-шинування шинами Тігерштедта (27.02.14 р) і відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день; спазм артерій сітківки обох очей. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по механізму удару, при цьому було нанесено не менше одного удару. По давності виникнення всі тілесні ушкодження можуть вкладатись у дату події, що мала місце 27.02.14.

Із висновку комісійного судово-медичного обстеження № 28 від 23.05.2014, убачається, що з урахуванням даних консультації обласних спеціалістів, згідно даних висновку експерта № 202/14 від 04.04.2014, на момент обстеження у ОСОБА_8 було виявлено синець правої та лівої орбітальних ділянок, синець правого вуха, травматичний набряк тім`яної ділянки по центру; під час перебування на стаціонарному лікуванні в травматологічному та неврологічному відділеннях Мукачівської ЦРЛ з 27.02 по 24.03.2014 потерпілому було встановлено діагноз заключний клінічний: ВЧМТ. Забій головного мозку І-ІІ ст. Перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа. Забій м`яких тканин обличчя, травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці суглобового паростка справа та кута зліва зі зміщенням фрагментів, забійна рана 1-го пальця правої кисті. Спазм артерій сітківки обох очей. Тілесні ушкодження у вигляді: - ВЧМТ, лінійного перелому скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, які в момент завдання чи в клінічному перебігу, через різні проміжки часу, спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. "б" Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 слід кваліфікувати як тяжкі ушкодження; - стану після ЗЧМТ (27.02.2014), забою головного мозку II ст. тяжкості у вигляді вираженого антено-невротичного синдрому, цефалічного та виражених стато-координаторних порушень, травматичного двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці суглобового паростку справа та кута зліва із зміщенням фрагментів та деформації головки нижньої щелепи справа з остеосклерозом по типу консолідованого перелому, спазму - артерій сітківки обох очей, які потягли за собою розлад здоров`я тривалістю більше 21-го дня і за цією ознакою, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості; - синця правої та лівої орбітальних ділянок, синця правого вуха, травматичного набряку тім`яної ділянки по центру, забою м`яких тканин обличчя, забійної рани 1-го пальця правої кисті, які мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше як 6 днів і за цією ознакою, згідно п. п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 виникли внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму спричинення, якими могли бути затиснуті в кулак руки та взуті ноги сторонньої людини, при цьому потерпілий міг знаходитися як у вертикальному чи близькому до нього положенні, так і у горизонтальному та близькому до нього положенні, повернутим до джерела в момент їх спричинення, і не є характерними для падіння з висоти власного зросту.

Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 , не заслуговують на увагу, і відхиляє їх як такі, що спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги також береться до уваги те, що у кримінальному провадженні відсутні які-небудь дані про те, що у потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_14 були підстави для обмови обвинуваченого ОСОБА_6 . Показання цих осіб свідків очевидців події, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та іншим наявним у матеріалах кримінального провадження і наведеним вище доказам. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що сторона захисту не спростовує із посиланням на відповідні докази факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із дотриманням приписів ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у заподіянні потерпілому ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.

Із цих підстав, як безпідставні, необґрунтовані і такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що: місцевий суд не дослідив обставини, які стосуються наявності у потерпілого ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень шляхом виконання ухвали слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи та відмови у задоволенні клопотань сторони захисту; під час проведення досудового розслідування сторона захисту ініціювала призначення додаткової судово-медичної експертизи, відтак слідчий суддя прийняв рішення про її призначення, однак, місцевий суд безпідставно відмовив у її призначенні; суд необґрунтовано відмовив апелянтам у задоволенні клопотань про надання тимчасового доступу до медичної документації потерпілого ОСОБА_8 , яка знаходиться в нейрохірургічному відділенні ОКЦНН та у Мукачівській ЦРЛ; судом не надана можливість стороні захисту з`ясувати у потерпілого ОСОБА_8 шляхом його допиту в якості потерпілого про наявність в останнього тілесних ушкоджень, які потерпілий отримав унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 2014 році. При оцінці доводів апелянтів про те, що під час проведення досудового розслідування сторона захисту ініціювала призначення додаткової судово-медичної експертизи, і така проведена не була, колегія суддів бере до уваги те, що апелянти не посилаються на те, які саме питання підлягали з`ясуванню при проведенні додаткової експертизи, а також не посилаються на те, які саме питання, з огляду на висновок комісійного судово-медичного обстеження № 28 від 23.05.2014, підлягають з`ясуванню апеляційним судом. Між тим, апелянти не посилаються на наявність даних про упередженість та необ`єктивність експертів при проведенні судово-медичних експертиз. При оцінці доводів апелянтів про те, що судом першої інстанції не надана можливість стороні захисту з`ясувати у потерпілого ОСОБА_8 шляхом його допиту у якості потерпілого наявність в останнього тілесних ушкоджень, які потерпілий отримав унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 2014 році, колегія суддів бере до уваги те, що апелянти не посилаються на те, які саме дії суду унеможливили стороні захисту, використовуючи свої повноваження повно, всебічно та об`єктивно дослідити докази, у тому числі під час допиту потерпілого ОСОБА_8 . При оцінці доводів апелянтів про те,що судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотань про надання тимчасового доступу до медичної документації потерпілого ОСОБА_8 , яка знаходиться в нейрохірургічному відділенні ОКЦНН та у Мукачівській ЦРЛ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту в цій частині, що ухвала суду першої інстанції належним чином вмотивована.

Як такі, що не знаходять свого підтвердження, а відтак і не заслуговують на увагу, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ст. 412 КПК України.

Посилання сторони захисту про те, що заяви про відвід суду залишені без задоволення не свідчать про істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону. При оцінці доводів апелянтів про те, що судом не вирішено питання, пов`язані із заявленням відводів суддям, колегія суддів бере до уваги таке. Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 25.07.2019 заява адвоката ОСОБА_7 про відвід судді, якому визначено вирішувати питання щодо відводу судді головуючого ОСОБА_22 , залишена без розгляду, з огляду на те, що дії адвоката розцінені як зловживання правом на відвід, а заява адвоката ОСОБА_7 про відвід судді - головуючого ОСОБА_22 , ухвалою від 28.11.2019 залишена без задоволення (т. 3, а с. 139, 172).

Як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що процесуальних прокурорів під час проведення досудового розслідування не було визначено у порядку, встановленому КПК України, тому є всі підстави вважати, що досудове розслідування не було законним. Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів бере до уваги наявну в матеріалах кримінального провадження постанову в.о. прокурора м. Мукачева від 15.01.2015, відповідно до якої призначено групу прокурорів у кримінальному проваджені щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у тому числі старшим групи прокурорів призначено старшого прокурора прокуратури м. Мукачева ОСОБА_23 , постанову в.о. прокурора м. Мукачева від 27.01.2015, відповідно до якої призначено групу прокурорів у кримінальному проваджені щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у тому числі старшим групи прокурорів призначено прокурора прокуратури м. Мукачева ОСОБА_24 та інших прокурорів, постанову першого заступника керівника місцевої прокуратури від 19.07.2017, відповідно до якої призначено групу прокурорів у кримінальному проваджені щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у тому числі старшим групи прокурорів призначено прокурора ОСОБА_23 та прокурора ОСОБА_25 , постанову першого заступника керівника місцевої прокуратури від 19.07.2016, відповідно до якої призначено групу прокурорів у кримінальному проваджені щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у тому числі старшим групи прокурорів призначено прокурора ОСОБА_23 та прокурора ОСОБА_24 , постанову заступника керівника Мукачівської окружної прокуратури від 03.12.2021, відповідно до якої призначено групу прокурорів у кримінальному проваджені щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у тому числі старшим групи прокурорів призначено прокурора окружної прокуратури ОСОБА_24 та інших прокурорів, Із цих підстав, як безпідставні та необґрунтовані апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що всі процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення посадовою особою органу досудового розслідування є недопустимими доказами у кримінальному провадженні, оскільки досудове розслідування розпочато за відсутності письмового доручення керівника органу досудового розслідування.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що аналіз змісту статей 39, 214 КПК України не дає підстав для висновку про обов`язковість винесення постанови для оформлення рішення про визначення слідчого або групи слідчих, старшого слідчого групи, які здійснюватимуть досудове розслідування, зокрема, у пункті 1 ч. 2 ст. 39 КПК України, який стосується визначення слідчого, слідчих або старшого слідчої групи керівником органу досудового розслідування, постанова не згадується, у той час як пункт 2 для відсторонення слідчого від розслідування прямо вимагає вмотивованої постанови, а частиною першою статті 37 КПК України також не визначається, у якому вигляді має прийматися рішення і про визначення процесуального керівника на досудовому розслідуванні.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши показання потерпілої та свідків, а також письмові докази, обґрунтовано поклав ці докази, у тому числі й показання потерпілого та свідків, в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характеру та наслідків; даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні та вихованні малолітніх дітей; відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке є мінімальним відповідно до цієї санкції.

Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільного позову.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано залишив позов потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 14 400 грн без розгляду, взявши до уваги те, що потерпілим не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тобто не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання майнової шкоди та не обґрунтовано суми відшкодування збитків, а саме вартості пошкоджених наручного годинника, куртки-вітровки та витрат понесених на придбання медичних препаратів.

При цьому, суд першої інстанції роз`яснив потерпілому, що відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, при визначенні моральної шкоди, спричиненої потерпілому ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23 ЦПК України, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_8 , негативні зміни в його житті внаслідок вчиненого щодо нього кримінального правопорушення.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином взяв до уваги засади розумності, виваженості та справедливості, а також душевні та моральні страждання потерпілого, конкретні обставини заподіяння шкоди, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що моральна шкода в розмірі 98000 грн буде достатньою компенсацією за понесені потерпілим моральні та душевні страждання.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у заподіянні потерпілому ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що мало місце 27 лютого 2014 року, і яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, так як санкцією ч. 1 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

З огляду на наведене, колегія суддів бере до уваги те, що з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_6 передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк понад десять років.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_6 ухилявся від досудового розслідування або суду, вчинив до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що сторона обвинувачення не посилалась на наявність даних про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_6 ухилявся від досудового розслідування або суду, оголошувався розшук і кримінальне провадження зупинялось, вчинив до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків новий злочин.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

Враховуючи вищенаведене, а також відсутність клопотання з боку сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 74 та п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

При оцінці доводив апелянтів про дослідження апеляційним судом всіх доказів, які були зібрані під час досудового розслідування та підтверджують доводи апелянтів, апеляційний суд бере до уваги те, що сторона захисту в апеляційних скаргах вказувала на те, що клопотання про обсяг доказів, що підлягають дослідженню апеляційним судом буде заявлено додатково, однак таке заявлено не було (т. 5, а с. 103, 115), а також приписи ч. 2 ст. 404 КПК України.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає до зміни, а апеляційна скарга сторони захисту частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, адвокат ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2022 року, щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , змінити.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України від призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, у зв`язку із закінченням строку давності.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: