233 № 233/1242/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу по кримінальному провадженню (внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000500 від 31 грудня 2022 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Артема Костянтинівського району Донецької області, громадянина України, освіта середня, фізична особа-підприємець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, посилаючись на обставини та ризик, який викладений в останньому.

Представник потерпілого ОСОБА_4 у судовому засіданні просив вирішити клопотання прокурора на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також у судовому засіданні вже допитані всі свідки. Вважав, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою місця проживання зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також дасть змогу реалізувати певне майно з метою відшкодування шкоди за цивільним позовом, у зв`язку з чим просив змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та підтримав клопотання захисника.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання, оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 травня 2024 року.

На поточний час судове провадження відносно ОСОБА_6 не завершено, перебуває на стадії судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Необхідність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в клопотанні обґрунтовується наявністю ризику, передбаченого п.1, ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки він може, на думку прокурора, переховуватись від суду.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, судом встановлено, що процесуальний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, який враховувався при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпав, не зменшився й виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, при цьому, за ч.1 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

При цьому, судовий розгляд кримінального провадження триває, не вчинені всі необхідні дії для розгляду провадження.

Крім того, обвинувачений є раніше не судимою особою, приватним підприємцем в галузі сільського господарства, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, характеризується за місцем проживання посередньо, але приймаючи до уваги запровадження в Україні військового стану та близькість тимчасово окупованої території з активними бойовими діями до населеного пункту проживання обвинуваченого та практична відсутність контролю за зобов`язаннями обвинуваченого, у своїй сукупності свідчать про наявність ризику, передбаченого ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Також суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Тому суд вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та встановлена наявність ризику, визначеного ч.1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та подальшого продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Суд наголошує, що на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Також суд звертає увагу на те, що даних про такий стан здоров`я особи, що унеможливлювало би продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 1122 від 21 листопада 2012 року затверджено Порядок надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, за яким визначеним особам безперешкодно надається медична допомога в закладах охорони здоров`я за специфікою захворювання за встановленим порядком, їх доправлення до них та госпіталізація.

Враховуючи, що матеріали кримінального провадження не містять даних щодо наявності захворювань і стану здоров`я обвинуваченого, та за вказаним порядком він не позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу, у зв`язку з чим, стан здоров`я обвинуваченого також не може бути визначальним для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший.

Враховуючи викладене, суд вважає, що прокурор довів наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, який у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, тому підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним, оскільки саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого має забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, через що клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому задоволенню не підлягає.

З урахуванням положень ч.4 ст. 183 КПК України, зокрема обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, відсутні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193-199, 331 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 про продовження дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Артема Костянтинівського району Донецької області, громадянина України, на строк 60 (шістдесят) днів, тобто по 30 червня 2024 року включно, в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Вручити копію цієї ухвали учасникам негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя