Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 1-кп/733/55/24
Єдиний унікальний №733/162/24
Ухвала

24 травня 2024 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ічнянського районного суду Чернігівської області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

24.05.2024 року прокурор Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернувся до Ічнянського районного суду Чернігівської області з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 травня 2024 року включно. Таким чином, строк тримання під вартою закінчується 31 травня 2024 року. Обставини, які стали підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та строків його продовження не змінились, ризики, передбачені п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, так як обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, не має достатньо міцних соціальних зв`язків та постійного джерела прибутку; незаконно впливати на свідків, оскільки в ході досудового розслідування допитано свідків, які є знайомими ОСОБА_4 та перебуваючи на свободі останній матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на них з метою зміни їх показів на свою користь, викривлення фактичних обставин вчинення злочину та подальшого уникнення кримінальної відповідальності; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Таким чином, підстави для зміни запобіжного заходу та застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Прокурор в судовому засіданні подане ним клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, вказаних у даному клопотанні.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно нього.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 не заперечував.

З`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом (пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Згідно ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Отже, виходячи із вищевказаних положень чинного законодавства, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Також суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до ст. 5 п. «С» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.

Зазначені стандарти доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 вересня 2023 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який утримується в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор». Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 січня 2024 року включно. Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 лютого 2024 року включно. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2024 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 квітня 2024 року включно. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 травня 2024 року включно. Таким чином, строк тримання під вартою закінчується 31 травня 2024 року.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд ураховує те, що обраний обвинуваченому слідчим суддею запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою попередження ризику переховування ОСОБА_4 від суду та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, заявлені ризики не зменшилися та жоден з більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашній арешт не зможе запобігти встановленим ризикам, а також враховуючи те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК України перебуває на стадії розгляду та не допитані свідки та потерпіла.

Суд також враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливого тяжкого злочину, пов`язаного зі застосуванням насильства та смертю іншої особи, санкція статті якого передбачає безальтернативну міру покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років. Водночас матеріали провадження не вказують на наявність захворювань в останнього, які б унеможливлювали його тримання під вартою.

При обранні більш м`якого запобіжного заходу в умовах воєнного стану є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків та на хід судового розгляду справи.

Вищевказане у сукупності вказує на підвищену небезпеку як самого діяння, так і особи обвинуваченого, а також на те, що обставини, які враховувалися судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України не змінилися та не перестали існувати.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження. Виключно застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою здатен забезпечити запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду, вчиненню іншого кримінального правопорушення.

За таких обставин, наведені прокурором ризики, передбачені в п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України суд вважає доведеними, а тому враховуючи вищевказане та встановлені судом обставини при продовженні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, а також те, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 176-177, 194, 196, 197, 199, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 в здійсненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 липня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та направити Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» для відома.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cуддя ОСОБА_1