233 № 225/643/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 17 березня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дзержинськ Донецької області, є громадянкою України, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурором заявлене клопотання про продовження строку застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, зважаючи на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора оскільки, на йо думку, сама лише тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не можу бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому необхідно також взяти до уваги те, що обвинувачена навчається у Костянтинівському медичному коледжі, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, характеризується позитивно, їй інкримінується лише один епізод злочинної діяльності, тому було б доцільно змінити їй запобіжний захід на більш м`який, такий як домашній арешт за місцем проживання її родини в теперішній час в АДРЕСА_2 , куди вони усі евакуювалися з м. Торецька.

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала думку свого захисника.

Суд, вислухавши учасників судового провадження та вивчивши клопотання прокурора та сторони захисту дійшов такого висновку.

Відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2024 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 13 квітня 2024 року.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, тощо.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не даючи оцінки жодному доказу, зібраному у справі, вважає за доцільне продовжити відносно неї строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, беручі до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризику переховування обвинуваченої від суду, який ґрунтується на тому, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі. Тому, знаючи про наслідки своїх протиправних дій, ОСОБА_7 може вчинити дії, спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Натомість, наслідки та ризик втечі для підозрюваної у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування. Переховування обвинуваченої ОСОБА_7 від суду унеможливить виконання завдань кримінального провадження, які визначені у ст. 2 КПК України;

- ризику продовження вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується, оскільки в теперішній час триває збройна агресія російської федерації проти України, і ОСОБА_7 може продовжити передавати інформацію представникам держави-агресора або представникам незаконних збройних формувань, оскільки відсутні підстави вважати, що вона в теперішній час змінила свої внутрішні переконання.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченої ОСОБА_7 , характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їй інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, зокрема обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, під час дії воєнного стану, відсутні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Суд не вбачає підстав для зміни застосованого до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, про що просить сторона захисту, з огляду на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні, в тому числі, злочину, передбаченого статтею 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 182, 183, 315, 372, 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дзержинськ Донецької області, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» до 01 червня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3