01 травня 2024 року Справа № 373/248/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретарки судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому провадженні клопотання захисника про закриття кримінального провадження № 0000246 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лецьки Київської області, громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

31.01.2024 до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із супровідним листом, підписаним заступником керівника Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000246, складений старшою слідчою ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 та погоджений старшим прокурором групи прокурорів - прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

До обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, підписаний зазначеною вище слідчою, а також розписки обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_5 від 31.01.2024 про отримання копій цих акту та реєстру.

Формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті (граматика, синтаксис та пунктуація збережено):

« ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що у квітні 2023 (точна дата в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів.

Відразу після цього, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, у соціальній мережі «Фейсбук» використовуючи власний, заздалегідь створений профіль, став звертатись за допомогою месенджерів вказаного ресурсу до своїх друзів та знайомих, що особисто його знали, із текстовим повідомленням у якому він вказував на нібито наявність у нього онкологічного захворювання та просив позичити грошові кошти на лікування, тим самим зловживаючи довірою вводячи їх до омани, а після отримання згоди, за допомогою інтернет-банкінгу, отримував від потерпілих грошові кошти, якими у подальшому розпоряджався на власний розсуд.

17.04.2023 ОСОБА_4 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 (точного місця в ході досудового розслідування не встановлено) реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконне збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій у соціальній мережі «Фейсбук»» користуючись профілем з назвою « ОСОБА_8 », написав смс-повідомлення ОСОБА_9 з проханням допомогти на лікування, з текстовим повідомленням у якому він вказував на наявність у нього онкологічного захворювання та просив грошові кошти, тим самим зловживаючи довірою ввів останнього до омани, а після отримання згоди від потерпілого про надання допомоги, за допомогою інтернет-банкінгу, отримав на свою карту АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 від потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 2000 грн, якими у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 3233-ІХ від 13.07.2023).

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що у травні 2023 (точна дата в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_4 повторно виник умисел на заволодіння шляхом обману чужим майном.

Відразу після цього, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконне збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій у соціальній мережі «Фейсбук»» користуючись профілем з назвою « ОСОБА_8 », написав смс-повідомлення ОСОБА_10 з проханням допомогти на лікування.

04.05.2023 ОСОБА_4 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 (точного місця в ході досудового розслідування не встановлено), продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконне збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій у соціальній мережі «Фейсбук» використовуючи власний, заздалегідь створений профіль, звернувся за допомогою месенджерів вказаного ресурсу до потерпілої ОСОБА_10 із текстовим повідомленням у якому він вказував на наявність у нього онкологічного захворювання та просив грошові кошти на лікування, тим самим зловживаючи довірою ввів останню до омани, а після отримання згоди від потерпілого про надання допомоги, за допомогою інтернет-банкінгу, отримав на свою карту АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 від потерпілої ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 300 грн, якими у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинених повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 3233-ІХ від 13.07.2023).

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що у травні 2023 (точна дата в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_4 повторно виник умисел на заволодіння шляхом обману чужим майном.

Відразу після цього, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконне збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій у соціальній мережі «Фейсбук»» користуючись профілем з назвою « ОСОБА_8 », написав смс-повідомлення ОСОБА_11 з проханням допомогти на лікування.

09.05.2023 ОСОБА_4 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 (точного місця в ході досудового розслідування не встановлено), продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконне збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій у соціальній мережі «Фейсбук» використовуючи власний, заздалегідь створений профіль, звернувся за допомогою месенджерів вказаного ресурсу до потерпілої ОСОБА_41 із текстовим повідомленням у якому він вказував на наявність у нього онкологічного захворювання та просив грошові кошти на лікування, тим самим зловживаючи довірою ввів останню до омани, а після отримання згоди від потерпілої про надання допомоги, за допомогою інтернет-банкінгу, отримав на свою карту АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 від потерпілої ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 2000 грн, якими у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинених повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 3233-ІХ від 13.07.2023).

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що у травні 2023 (точна дата в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_4 повторно виник умисел на заволодіння шляхом обману чужим майном.

Відразу після цього, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконне збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій у соціальній мережі «Фейсбук»» користуючись профілем з назвою « ОСОБА_8 », написав смс-повідомлення ОСОБА_12 з проханням допомогти на лікування.

16.05.2023 ОСОБА_4 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 (точного місця в ході досудового розслідування не встановлено), продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконне збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій у соціальній мережі «Фейсбук» використовуючи власний, заздалегідь створений профіль, звернувся за допомогою месенджерів вказаного ресурсу до потерпілого ОСОБА_12 із текстовим повідомленням у якому він вказував на наявність у нього онкологічного захворювання та просив грошові кошти на лікування, тим самим зловживаючи довірою ввів останнього до омани, а після отримання згоди від потерпілого про надання допомоги, за допомогою інтернет-банкінгу, отримав на свою карту АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 від потерпілого ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 300 грн, якими у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинених повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 3233-ІХ від 13.07.2023).»

Також в обвинувальному акті зазначено про встановлення обставини, яка обтяжує покарання, - «вчинення кримінальних правопорушень з використанням умов воєнного стану.»

У підготовчому провадженні захисник подав заяву про закриття кримінального провадження, зважаючи на те, що після повідомлення ОСОБА_4 про підозру у цьому кримінальному провадженні закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України.

Зокрема, клопотання обґрунтовано тим, що відомості про кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, внесено до ЄРДР 04.10.2023, щодо інших 3 кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 190 КК України - 22.11.2023.

24.11.2023 здійснено всі процесуальні дії щодо об`єднання матеріалів кримінального провадження з підстав «достатності вважати, що вони вчинені однією особою», тобто прокурором винесено дві постанови датовані саме 24.11.2023 про об`єднання всіх матеріалів кримінальних проваджень в одне.

Цього ж числа прокурором визначено територіальну підслідність всього кримінального провадження, тобто з усіма епізодами злочинної діяльності, інкримінованих ОСОБА_4 , а справу направлено до СВ Відділу поліції № 1 Бориспільського РУП для подальшого досудового розслідування, тобто по суті, та для виконання вимог цієї постанови.

Цього ж дня, тобто 24.11.2023, у п`ятницю, представник оперативного підрозділу Відділу поліції № 1 Бориспільського РУП ОСОБА_13 , телефоном, знаючи мобільний номер ОСОБА_4 , оскільки той раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України, близько 18:00 викликав його до адміністративної будівлі вказаного відділу, мотивуючи необхідність безвідкладного спілкування з ним.

ОСОБА_4 прибув відразу до відділу поліції та ОСОБА_13 провів його на третій поверх вказаного приміщення, де знаходиться слідчий відділ та дізнання, та ОСОБА_4 був переданий документ - повідомлення про підозру, підписану старшим слідчим ОСОБА_14 , та погоджену прокурором ОСОБА_15 . Зміст підозри складався з 4 епізодів нібито вчинених ОСОБА_4 шахрайств.

ОСОБА_13 за допомогою додатку «WhatsАрр» у ході чату з захисником повідомив його про те, що є необхідність вручити повідомлення про підозру ОСОБА_4 і це треба зробити саме зараз. Захисник послався на те, що найближчий час, коли він зможе прибути до слідчого, це перший понеділок за цією п`ятницею. ОСОБА_13 повідомив про те, що документ буде вручено ОСОБА_4 за участі понятих. ОСОБА_4 був вимушений підкоритись наказам поліцейських, які погрожували затримати його, та поставив підписи на документі, а копію його взяв собі.

Таким чином, в розумінні ч. 1 ст. 278 КПК України, ОСОБА_4 був повідомлений про підозру у вчиненні 4 кримінальних правопорушень, які і на даний час ставляться йому у вину згідно з обвинувальним актом, що є у розпорядженні суду.

Старшою слідчою ОСОБА_16 було викликано підозрюваного ОСОБА_4 повторно в понеділок 27.11.2023, та обманним шляхом вручено те саме повідомлення про підозру і також в позаробочий час з мотивів нібито виправлення деяких неточностей у документі. ОСОБА_17 також просила повернути їй попередній документ, але ОСОБА_4 повідомив, що нібито викинув його, хоча насправді передав захиснику.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання, зважаючи на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 24.12.2023 є недопустимим доказом. Також зазначено, що у матеріалах кримінального провадження є лише одне повідомлення про підозру від 27.11.2023, яке вручено ОСОБА_4 слідчою ОСОБА_7 Тільки про це повідомлення про підозру йдеться в ЄРДР.

До клопотання захисника додано копії витягу з ЄРДР у цьому кримінальному провадженні, процесуальних рішень: 2 постанов про об`єднання матеріалів досудових розслідувань та про визначення територіальної підслідності від 24.11.2023; повідомлення про підозру з пам`ятками про права та обов`язки підозрюваного від 24.11.2023 та від 27.11.2023; повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 25.01.2024 з пам`яткою про права та обов`язки підозрюваного з відміткою про вручення підозрюваному та захиснику 26.01.2024; доручення прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_18 слідчій ОСОБА_19 про повідомлення ОСОБА_4 та іншим учасникам про завершення досудового розслідування від 26.01.2024; 2 повідомлення ОСОБА_4 та захисника про завершення досудового розслідування від 26.01.2024; фотокопію інформації про абонента ОСОБА_37 та листування з ним захисника 24.11.2023.

Прокурор додав до своїх заперечень роздруківку витягу з ЄРДР у цьому кримінальному провадженні.

Сторонами надано судові для розгляду клопотання оригінали документів під назвою «Повідомлення про підозру» у кримінальному провадженні № 0000246, які датовані 24.11.2023 та 27.11.2023, а також 2 пам`ятки про процесуальні права та обов`язки ОСОБА_4 .

Для повного та всебічного розгляду клопотання прокурором заявлено клопотання про допит свідків щодо обставин складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні, а захисником - обвинуваченого.

Судом допитано заступника начальника СВ ВП 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_13 , який повідомив, що пересилав сканкопію повідомлення про підозру адвокату ОСОБА_20 за вказівкою начальника ВП №1 ОСОБА_21 , оскільки ОСОБА_38 знає адвоката, щоб він ознайомився з її змістом. Переписку з адвокатом ОСОБА_22 відмовився надати для огляду суду. Зазначив, що мав намір вручити підозру без захисника. ОСОБА_23 викликався у ВП для вручення підозри, він з`явився близько 18:00 24.11.2023, його зустрів ОСОБА_22 та завів до оперуповноваженого ОСОБА_24 та вони там спілкувались щодо обставин вручення підозри. Слідчих у кабінеті не було. Не пам`ятає чи того дня була вручена підозра. Виводив ОСОБА_25 з приміщення мабуть ОСОБА_26 зробив припущення, що ОСОБА_23 на той час не був у статусі підозрюваного, бо слідчий йому нічого не вручав. На запитання захисника ОСОБА_27 підтвердив, що мобільний номер у телефонній переписці належить йому. Фото підозри йому переслав ОСОБА_28 разі неявки захисника для вручення підозри залучались би поняті. Дату у повідомленні про підозру від 24.11.2023 поставив він або ОСОБА_29 , або хтось інший. ОСОБА_4 викликали для ознайомлення, що йому будуть вручати підозру.

Старша слідча СВ ВП №1 ОСОБА_7 повідомила, що була у групі слідчих у цьому кримінальному провадженні, вручала ОСОБА_30 повідомлення про підозру приблизно 27.11.2023 у приміщенні ВП №1 каб 310 за дорученням ОСОБА_14 , хто ще був при врученні не пам`ятає. Підпис у повідомленні поставив особисто ОСОБА_23 , ОСОБА_27 при цьому не було, повідомлення було у двох примірниках. Копію повідомлення про підозру від 24.11.2023 вона не вручала. У матеріалах кримінального провадження була лише підозра від 27.11.2023 та змінена підозра. Матеріали справи отримала 27.11.2023, але не пам`ятає від кого, яким чином викликала підозрюваного не пам`ятає, зробила припущення, що телефонувала йому. Чому в реєстрі прийняття до провадження зазначена дата 28.11.2023 не може пояснити. Внесла відомості до ЄРДР про повідомлення про підозру 28-го можливо через те, що реєстр не працював. Можливо вона проставила дату у повідомленні про підозру від 27.11.2023.

Старший слідчий СВ Бориспільського РУП ОСОБА_14 , повідомив, що після отримання матеріалів кримінального провадження підготував проект підозри 24.11.2023 у другій половині дня, прибув до прокурора ОСОБА_31 та підписали її. Передав підозру начальнику ВП №1 для вручення ОСОБА_32 понеділок дізнався від ОСОБА_33 , що треба зробити новий проект підозри та передав начальнику. У ЄРДР про це не зазначав та обвинувальний акт не направляв. При огляді підозри від 27.11.2024 зазначив: «це моя підозра». Підозру від 24.11.2023 вручати нікому не доручав. Не знає чи підпорядковуються слідчі ВП №1 ОСОБА_39. Підтвердив, що у копії повідомлення про підозру від 24.11.2023 його підпис, за змістом вони ідентичні окрім дати. 27-го не доручав вручати підозру, оскільки ОСОБА_19 входила до групи слідчих у цьому кримінальному провадженні.

Оперуповноважений ВКП Бориспільського РУП ОСОБА_34 повідомив, що 24.11.2023 йому зателефонував ОСОБА_22 та попросив зустріти підозрюваного ОСОБА_25 , зустрів та провів до свого кабінету, останній був без захисника, слідчих не було. Прийшов ОСОБА_22 з копією чи оригіналом підозри, роз`яснив, що треба розписатися, один примірник ОСОБА_30 , інший залишився. Підозрюваний у чомусь розписався, ОСОБА_35 не бачив змісту документа та у ньому поміток не робив. Виводив з відділу поліції ОСОБА_4 , мабуть він. ОСОБА_22 на той час був на посаді слідчого, але виконував обов`язки у секторі кримінальної поліції.

ОСОБА_4 повідомив, що 24.11.2023 близько 18:00 йому зателефонував ОСОБА_22 та повідомив, що терміново потрібно з`явитись до ВП. Прибувши до ВП він зателефонував ОСОБА_40, останній сказав, що його зустрінуть. До нього вийшов ОСОБА_29 та забрав до кабінету, посадив за стіл та поклав перед ним «обвинувачений акт» і сказав підписати. ОСОБА_23 спитав, що це, ОСОБА_29 повідомив, що це повідомлення про підозру. Після того, як він ознайомився з її змістом, він відмовився її підписувати, оскільки там було зазначено неправду, не був присутній захисник та закінчився робочий час. ОСОБА_29 викликав ОСОБА_36 , останній прийшов та сказав, що треба підписати. ОСОБА_23 підписав, отримав копію та його вивели з приміщення. 27.11.2023 зателефонував ОСОБА_22 та сказав знову прибути до ВП, щоб уточнити деякі питання. Цього разу його зустріла ОСОБА_19 , завела до кабінету та дала підозру для підпису, сказала, що там все те саме, просто поставили невірну дату, просила повернути попередню підозру, він не віддав та пішов. Підтвердив, що підписи в обох підозрах належать йому, 24.11.2023 та 27.11.2023 прав підозрюваного йому не роз`яснювали, він повідомляв, що має захисника, але його не запрошували. До цього знав ОСОБА_36 як працівника поліції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 536/2475/14-к зроблено висновки щодо обставин повідомлення про підозру у кримінальному провадженні.

Зокрема, зауважено, що виділяють кілька підходів до розуміння поняття «здійснення повідомлення про підозру». Перший підхід полягає у розумінні повідомлення про підозру як процесуального рішення, прийнятого уповноваженим на це органом/посадовою особою з підстав та в порядку, визначеному КПК України. Другий підхід передбачає сукупність ряду послідовних процесуальних дій, які охоплюють собою окремі етапи.

Із системного аналізу норм глави 22 КПК України вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на такі етапи:

1) етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст.276 КПК України, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру. Потрібно також зауважити, що законодавство передбачає можливість (у разі необхідності) зміни волевиявлення щодо здійснення повідомлення про підозру у формі зміни раніше повідомленої або ж повідомлення нової підозри в порядку, визначеному статтею 279 КПК України;

2) етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК України, та його підписання;

3) етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК України. На цьому етапі відбувається також повідомлення прав підозрюваному, а в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, то йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (ч. 3 ст. 276 КПК України).

Повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами та способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для початку реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором обвинувальної діяльності, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість більш цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.

При співставленні текстів повідомлень про підозру від 24.11.2023 та від 27.11.2023 встановлено їх ідентичність. Зокрема, є однаковими: розташування тексту, розмір шрифтів та інші елементи, у тому числі розташування підписів слідчого і прокурора, а також допущені друкарські та орфографічні та пунктуаційні помилки. Однак, у повідомленні про підозру від 24.11.2023 підписи слідчого та прокурора є фотокопіями. Також на всіх сторінках маються вертикальні сліди, які характерні для документів, що скопійовано. Також на кожній сторінці у правому нижньому куті міститься друкований напис: «Scanned with CamScanner». Дати на першій сторінці та останній, а також дата та час вручення повідомлення про підозру на останній сторінці і підписи ОСОБА_4 на всіх сторінках здійснені ним власноручно синіми чорнилами.

Аналогічна ситуація спостерігається із пам`яткою про процесуальні права та обов`язки ОСОБА_4 від 24.11.2023, що додана до повідомлення про підозру, але відсутній підпис прокурора, а дата проставлена лише у графі: «Повідомлення про підозру отримав», де проставлено власноручний підпис « ОСОБА_4 »

У повідомленні про підозру від 27.11.2023 підписи слідчого та прокурора здійснені власноручно синіми чорнилами відмінного кольору від кольору чорнил, якими проставлено дати та підписи ОСОБА_4 . Так само відрізняються кольори чорнил підпису слідчого у пам`ятці про процесуальні права та обов`язки ОСОБА_4 від 27.11.2023 від кольору чорнил, якими проставлено дати та підписи ОСОБА_4 .

Зважаючи на вищенаведені докази вбачається, що слідчим ОСОБА_14 прийнято рішення про необхідність здійснення ОСОБА_4 повідомлення про підозру за ч. 1, 2 ст. 190 КК України, складено текст повідомлення про підозру, підписано його та погоджено прокурором ОСОБА_3 24.11.2023. Однак, дата складення та погодження цього документу не були проставлені при його підписанні.

Також, з досліджених доказів вбачається, що ОСОБА_4 зміст повідомлення про підозру у кримінальному провадженні 0000246, його права та обов`язки підозрюваного було доведено 24.11.2023 поліцейськими у приміщенні ВП № 1 Бориспільського РУП ГУН НП в Київській області, а також вручено копії відповідного повідомлення про підозру та пам`ятки про права та обов`язки підозрюваного.

Частиною 4 ст. 22 КПК України передбачено, що повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. У випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із прокурором, а обвинувачення може підтримуватися потерпілим, його представником.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 276 КПК України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 7 цієї статті підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний: прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Положеннями ст. 277 КПК України, яка визначає зміст письмового повідомлення про підозру не передбачено обов`язкового проставлення дати складення чи підписання цього документу. Водночас, ч. 1 ст. 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Частиною 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Ці приписи закону дають підстави для висновку, що з моменту, коли особі вручено письмове повідомлення про підозру, вона набуває як статус підозрюваного, так і отримує відповідні права, а також на неї покладаються певні обов`язки, недотримання яких може призвести до несприятливих для цієї особи наслідків, у тому числі у формі обмежень прав.

При цьому, набуття статусу підозрюваного відбувається не лише після особистого вручення письмового повідомлення про підозру, а й після складення повідомлення про підозру (за обставин його невручення внаслідок невстановлення місцезнаходження особи та вжиття заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень).

За вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного з моменту доведення до нього змісту письмового повідомлення про підозру та повідомлення йому його прав підозрюваного.

З досліджених доказів вбачається, що ОСОБА_4 прибув 24.11.2023 за викликом до органу поліції, отримав письмове повідомлення про підозру та пам`ятку про свої права та обов`язки підозрюваного від працівників поліції у приміщенні ВП № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області. Також встановлено, що ОСОБА_4 мав усі підстави вважати, що процедура вручення йому цього повідомлення про підозру здійснюється уповноваженими на те посадовими особами. Отже, ОСОБА_4 мав легітимне очікування саме з 24.11.2023, що органом досудового розслідування дотримуватиметься строк досудового розслідування та вживатимуться, за потреби, заходи щодо його продовження у порядку, визначеному законом.

Зі змісту реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що після фактичного вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру 24.11.2023 повторно було вручено 27.11.2023 ще повідомлення про підозру, зміст якого не відрізняється від повідомлення про підозру від 24.11.2023, 26.01.2024 здійснено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри (що майже не відрізняється за змістом від попередніх) та цього ж дня допитано підозрюваного ОСОБА_4 , повідомлено учасників про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування, а 31.01.2024 ознайомлено учасників з матеріалами досудового розслідування, складено обвинувальний акт і направлено його до суду.

Оцінюючи твердження прокурора про недопустимість повідомлення про підозру від 24.11.2023 суд враховує підхід, застосований у вищенаведеній постанові Верховного Суду щодо порядку вручення повідомлення про підозру особою, яка здійснює його вручення (доведення його змісту та роз`яснення прав підозрюваного), за дорученням посадової особи, яка її склала. Хоча доказів письмового доручення вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 оперативним працівникам не надано, однак, з досліджених доказів, у тому числі показань свідків, вбачається, що оперативні працівники отримали, як мінімум, усну вказівку на доведення ОСОБА_4 змісту повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000246 від своїх керівників. При цьому, слідчий, який це повідомлення про підозру склав та підписав, передав його своєму керівництву для вручення ОСОБА_4 . Причини здійснення саме такої процедури залишилися для суду нез`ясованими.

Розглядаючи письмове повідомлення про підозру від 24.11.2023 як документ, суд враховує, що його надано стороною захисту безпосередньо судові у судовому засіданні на підтвердження обставин, які зазначені у клопотанні про закриття кримінального провадження.

При цьому, цей документ виготовлено стороною обвинувачення та вручено обвинуваченому у спосіб, який було обрано саме стороною обвинувачення, незважаючи на чітко висловлені як обвинуваченим, так і його захисником пропозиції щодо проведення процедури вручення повідомлення про підозру обвинуваченому в інший день за участі захисника. За цих обставин покладення відповідальності застосування обраної стороною обвинувачення процедури вручення повідомлення про підозру має здійснюватися саме на сторону обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно з ч. 6 цієї статті загальний строк досудового розслідування при об`єднанні кримінальних проваджень у порядку, передбаченому статтею 217 цього Кодексу, визначається: у провадженнях, які розслідувалися в один проміжок часу, - шляхом поглинання меншого строку більшим; у провадженнях, які розслідувалися в різні проміжки часу, - шляхом додавання строків досудового розслідування по кожному із таких проваджень, які не пересікаються, в межах строків досудового розслідування злочину, який передбачає найбільш тривалий строк досудового розслідування з урахуванням можливості його продовження, передбаченої частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 7 цієї статті обрахований відповідно до частини четвертої цієї статті загальний строк досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні визначається прокурором, зазначеним у ч. 4 ст. 295 цього Кодексу, про що ним виноситься відповідна постанова. У разі необхідності одночасно з обрахуванням загального строку в об`єднаному кримінальному провадженні може бути вирішено питання його продовження.

Частиною 1 ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

До критеріїв для визначення розумності строків кримінального провадження віднесено поведінку учасників кримінального провадження (п. 2 ч. 3 цієї статті); спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (п. 3 ч. 3 цієї статті).

Зважаючи на вищенаведене суд дійшов висновку, що звернення з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000246 відбулося після спливу визначеного законом строку досудового розслідування, який не було продовжено. Дії, які здійснювалися органом досудового розслідування протягом визначеного законом строку досудового розслідування не свідчать про наявність будь-яких поважних причин його пропуску та неможливість його продовження у визначеному законом порядку. Здійснення повноважень органом досудового розслідування та прокурором щодо вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні свідчить про намагання якнайшвидшого його вручення після складення та підписання, однак подальші дії вказують на безпідставне зволікання із завершенням досудового розслідування.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Кримінальні правопорушення, що інкриміновані ОСОБА_4 не є тяжкими чи особливо тяжкими злочинами проти життя та здоров`я особи.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Саме інститут строків досудового розслідування та спливу цих строків, як підстава для закриття кримінального провадження, є законодавчим механізмом, що забезпечує належний рівень правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у кримінальному провадженні, в якому повідомлено особі про підозру, та, у зв`язку з цим обмежуються її права та покладаються обов`язки.

Відповідно до абз. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1, 10 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 ч. 2 цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Куруючись п. 10 ч.1 ст. 284, п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України КПК України, суд

постановив:

Кримінальне провадження № 0000246 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1