Справа № 297/2052/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисниці, адвокати ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/602/23, за апеляційною скаргою захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатки ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2023 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брід Іршавського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, військовослужбовця Збройних Сил України, стрільця - помічника гранатометника 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 у званні солдат, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці із конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 185 КК України, - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_6 остаточно до відбуття призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці з конфіскацією майна.

Ухвалено запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 до набрання вироком законної зали, залишити попередній - тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено рахувати з 00 год. 10 хв. 08 березня 2023 року, тобто з моменту його затримання.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1 673 (одна тисяча шістсот сімдесят три) грн.

Вироком ухвалено арешт на транспортний засіб марки «Skoda Fabia», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », 2004 року випуску, білого кольору та на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 21 S» у корпусі синього кольору, накладений ухвалами слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/707/23 від 03 квітня 2023 року, після набрання вироком законної сили, - скасувати.

Ухвалено речові докази: транспортний засіб марки «Skoda Fabia», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », 2004 року випуску, білого кольору, який зберігається на штраф майданчику Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 21 S» у корпусі синього кольору, який поміщено до спецпакету WAR 0005468 та зберігається в камері речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили, - повернути ОСОБА_8 , відповідно, як законному володільцю та власнику.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , на посаді стрільця - помічника гранатометника 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, у військовому званні «солдат», діючи в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, 07.03.2023, близько 20:00 год, на автодорозі поза межами населеного пункту Хмільник Берегівського району Закарпатської області, рухаючись у напрямку с. Верхні Ремети Берегівського району Закарпатської області, перебуваючи на задньому пасажирському сидінні транспортного засобу марки «Skoda Fabia», д.р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія та користувача транспортного засобу ОСОБА_8 , застосував щодо останнього насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, зокрема при застосуванні насильства обхопив правою рукою шию потерпілого та почав душити, при цьому, змусивши ОСОБА_8 зупинити транспортний засіб та покинути салон автомобіля. Після зупинки транспортного засобу ОСОБА_6 через незачинені водійські дверцята сів за кермо автомобіля марки «Skoda Fabia», в якому також перебував ОСОБА_9 і, доводячи свій злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом до кінця, всупереч волі власника, скориставшись ключами, які знаходились у замку запалювання, привів двигун автомобіля у робочий стан та почав рух у напрямку с. Верхні Ремети Берегівського району, залишивши при цьому ОСОБА_8 на проїжджій частині дороги в межах населеного пункту, заволодівши транспортним засобом марки «Skoda Fabia», д.р.н. НОМЕР_4 республіки 4А3 6853, вартість якого станом на 07.03.2023 становила 88 474 грн.

Вищевказані дії, ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, - незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Окрім того, 07.03.2023, приблизно о 21:00 год, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на автодорозі Н-09 між населеними пунктами Дунковиця-Мукачево Закарпатської області, знаходячись у транспортному засобі марки «Skoda Fabia», д.р.н. НОМЕР_4 республіки 4А3 6853, таємно заволодів мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «Galaxy A 21s», вартість якого станом на 07.03.2023 становила 2600 грн, який знаходився між передніми сидіннями в салоні автомобіля і належав громадянину ОСОБА_8 , після чого покинув місце події та зберігав мобільний пристрій зв`язку при собі, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Вищевказані дії, ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатка ОСОБА_7 , вказує на необґрунтованість вироку, просить його змінити. Вважає, що місцевим судом безпідставно визнано доведеною обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутній медичний висновок про огляд особи на предмет вживання алкогольних напоїв та стан сп`яніння. Водночас, місцевий суд взяв до уваги наявність обставини, яка пом`якшує покарання - повне визнання обвинуваченим своєї вини, при цьому, інші обставини, які пом`якшують покарання судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, зокрема активне сприяння розкриттю злочину, і те, що обвинувачений ОСОБА_6 вказав на місцезнаходження викраденого мобільного телефону, і фактично у такий спосіб завдана потерпілому шкода була частково відшкодована, а також відсутність у ОСОБА_6 судимостей, проходження служби у Збройних Силах України, його критичне ставлення до своїх дій, молодий вік обвинуваченого та його бажання продовжити військову службу. Просить вирок змінити: призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, у межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією цієї статті; за ч. 4 ст. 185 КК України призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, і на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вказує на те, що вирок є обґрунтованим та законним. Зазначає, що під час судового розгляду факт перебування обвинуваченого ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння при вчиненні кримінальних правопорушень підтверджено показами самого обвинуваченого, потерпілого та свідка. При цьому, прокурор вважає, що визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показів не підтверджує наявності обставини, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину. Так, обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового розслідування кримінального провадження надав покази відмінні від наданих і перевірених іншими доказами судом першої інстанції та визнав у повному обсязі факт вчинення кримінального правопорушення тільки під час судового розгляду кримінального провадження. На переконання прокурора, відсутні підстави для застосування судом положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання. Просить вирок залишити без зміни.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_10 , неявка якого, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: потерпілий належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги; заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги та відомостей про поважність причин неявки не подавав; інші учасники апеляційного розгляду не заперечували щодо проведення судового засідання без участі потерпілого; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників апеляційного розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисниці - адвокатки ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_5 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Зміст апеляційної скарги та позиція сторони захисту свідчать про те, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а також у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, та відповідно кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 та ч. 4 ст. 185, сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряються і визнаються такими, що відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

При цьому, сторонами кримінального провадження не оспорюється і вид призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання - позбавлення волі, у зв`язку з чим відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, зокрема щодо пом`якшення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є занадто суворим колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статей кримінального закону були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини, досудову доповідь органу пробації.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги те, що вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів проти власності, а також безпеки руху та експлуатації транспорту; обставини вчинення кримінальних правопорушень; дані про особу обвинуваченого - раніше не судимий, не одружений, вчинив злочини в умовах воєнного стану, будучи військовослужбовцем; обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, раніше не судимий; обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці із конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України обґрунтовано визначено остаточне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці із конфіскацією майна, яке наближене до мінімального.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Тому, доводи апеляційної скарги про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд відхиляє.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину, вказав на місцезнаходження викраденого мобільного телефону, і фактично у такий спосіб завдана потерпілому шкода була частково відшкодована, раніше не судимий, критично ставиться до своїх дій, бажає продовжити військову службу, є молодим за віком, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не дають підстав для застосування положень ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, а відтак і положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом безпідставно визнано доведеною обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, а саме вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки матеріалами кримінального провадження, у тому числі і показаннями обвинуваченого, підтверджено факт вчинення ОСОБА_6 злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги та відхиляє як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і заперечення сторони обвинувачення, зокрема про те, що: під час судового розгляду факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння при вчиненні кримінальних правопорушень підтверджено показами самого обвинуваченого, потерпілого та свідка.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 не відшкодував спричинену його діями потерпілому ОСОБА_8 шкоду.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

При цьому, законними та обґрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна скарга, доводи якої визнаються безпідставними й такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2023 року, яким ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: