Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/103/2024 Справа № 553/3385/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

захисника- адвоката ОСОБА_4 в режимі відеокнференції,

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001950 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває, не одруженого, неповнолітніх осіб та осіб похилого віку на утриманні не має, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

встановив:

18.07.2014 року, близько 17:00 годин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі своїм батьком ОСОБА_6 перебували за місцем їх проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де у них виник конфлікт на ґрунті раніше сформованих особистих неприязних відносин. В ході вказаного конфлікту у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, діючи з прямим умислом, з мотивів раніше сформованих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, стоячи навпроти останнього на відстані витягнутої руки, обличчям один до одного наніс не менше 5 ударів кулаками обох рук в область обличчя ОСОБА_6 , чим спричинив йому синці на лобі, на вушній раковині, на верхній повіці правого ока, ділянки внутрішньошкіряних крововиливів на обличчі та синці на губах, що є легкими тілесними ушкодженнями, а також штовхав руками у груди потерпілого, після чого останній впав на підлогу.

Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, наніс ОСОБА_6 , не менш 3-х ударів правою ногою, взутою в кросівки, в область тулуба, чим спричинив ОСОБА_6 крововиливи в м`які тканини грудної клітини в проекції 8-9 ребер зліва по лопатковій лінії та в проекції 10- 11 ребер зліва від рівня лопаткової до рівня середньої пахової лінії, прямі розгинальні переломи 9-12 ребер зліва по лопатковій лінії, прямі розгинальні переломи 9-12 ребер зліва по лопатковій лінії, прямі розгинальні переломи 2-11 ребер справа на ділянках від середньої-ключичної до лопаткової лінії, в тому числі подвійні переломи 7-го та 10-го ребер справа, повний поперечний розрив правої частки печінки, розриви лівої частки печінки по діафрагмальній та вісцеральний поверхні, розрив брижі тонкого кишечника на тлі крововиливів у брижу, забій правої нирки, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

В результаті спричинених ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 того ж дня близько 18.00 помер. Причиною смерті останнього стала закрита сукупна тупа травма грудної клітки та живота з множинними переломами ребер і розривами внутрішніх органів черевної порожнини, що супроводжувались внутрішньочеревною кровотечею та ускладнилась розвитком крововтрати.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні-злочині визнав повністю, щиро покаявся, та пояснив суду, що, ІНФОРМАЦІЯ_3 року о 17 годині 00 хвилин, знаходячись за місцем свого мешкання, під час конфлікту з батьком ОСОБА_6 наніс останньому не менше п`яти ударів кулаками обох рук в обличчя , після чого наніс ОСОБА_6 не менш трьох ударів правою ногою в область тулуба, в результаті таких його дій, ОСОБА_6 від отриманих тяжкий тілесних ушкоджень помер.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_5 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень, пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи та судом встановлено, що він вірно розуміє ці обставини, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, вислухавши думку учасників судового процесу та роз`яснивши їм правові наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи, що ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав свою вину у повному обсязі, не оспорював обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин. Чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Обираючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, позиції сторони обвинувачення висловлену під час судових дебатів, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 , раніше не судимий, у лікаря нарколога та у лікаря психіатра на обліку не перебуває, за місце мешкання характеризується посередньо

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд, визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено.

За таких обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд приходить до висновку, щодо призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, при цьому суд вважає за можливе не призначати йому максимальне покарання, передбачене Законом.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , рахувати з 09 квітня 2022 року.

Крмі того, 26.12.2015 прийнято Закон № 838-VIII. Цим Законом було змінено ч. 5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої частиною п`ятою статті 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) у такому ракурсі, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина п`ята статті 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина п`ята статті 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону№2046-VIII).

З огляду на те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення- злочин до 20 червня 2017 року, рахується попередньо ув`язненим з 09 квітня 2022 року, йому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк покарання, згідно частини п`ятої статті 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 09 квітня 2022 року по день ухвалення вироку, у редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Потерпілі по справі відсутні.

Цивільний позов, судові витрати, речові докази по справі відсутні.

Підстави для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. ст. 96-1, 96-2 КК України - відсутні.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374,615 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді СЕМИ років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 09 квітня 2022 року.

Зарахувати ОСОБА_5 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 09.04.2022 року по 30.06.2024 року включно, відповідно до ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015 року

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1