Справа № 216/5750/22
провадження 1-кп/216/250/24
УХВАЛА

іменем України

30 травня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №2 клопотання захисника, адвоката ОСОБА_4 про призначення та проведення судово-військової експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000279 від 28.10.2022 року, за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровській області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , командира бойової машини - командира 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону, у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,-

в с т а н о в и в:

Під час судового засідання 30.05.2024 р., захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про призначення судово-військової експертизи, зазначивши про те, що позиція обвинуваченого щодо фактичних обставин кримінального правопорушення не змінилася, але останній бажає провести зазначену експертизи з метою повноти судового розгляду, оскільки це має значення при призначенні покарання та обрахування строків певного виду покарань.

Обвинувачений, його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти призначення вказаної експертизи, посилаючись на необґрунтованість клопотання.

Заслухавши клопотання, учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання про призначення судово-військової експертизи задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2022 року солдат ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог самовільно залишив місце несення військової служби. Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_5 , 13 жовтня 2022 самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму воєнного стану), командуванню про причини залишення місця служби не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину за наявності реальної можливості для цього. 06 грудня 2022 року солдат ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, де заявив про себе.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_5 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині, погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням та визнанням ним його фактичних обставин у присутності захисника, відсутності жодних заперечень щодо цього з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні від 20.02.2023 р. суд за погодженням сторін ухвалив дослідити докази, обмежившись показами обвинуваченого та письмовими доказами, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, під час допиту обвинуваченого у тому ж засіданні, суд пересвідчився, що ОСОБА_5 правильно розуміє зміст ст. 349 ч.3 КПК України, і сторона захисту не оспорює фактичних обставин справи та не заперечує проти встановленого судом порядку розгляду справи.

Статтею 22 ч.2 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч.1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Відповідно до ч.1 ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Беручи до уваги той факт, що обвинувачений під час судового розгляду повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідуванням кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, учасники процесу не висловлювали жодних заперечень щодо встановлених обставин, погодившись кожен окремо на порядок проведення судового розгляду у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України. Зважаючи на те, що позиція обвинуваченого щодо фактичних обставин кримінального правопорушення не змінилася, а згідно клопотання, мета проведення зазначеної судово-військової експертизи являє собою не тільки встановлення обставин, які характеризують особу обвинуваченого з метою призначення та обрахування певного виду покарань, а й дослідження обставин, які ніким не оспрюються. Тому, призначення експертизи без достатніх на те підстав призведе до невиправданої тяганини та порушення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження, внаслідок чого, клопотання не є достатньо обґрунтованим, яке не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 242, 376 ч.2 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 03.06.2024 р., її фіксування не застосовувалося у відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України.

Суддя ОСОБА_6