Справа № 489/2395/20
Провадження № 1-кп/489/309/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

22 травня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0001172 від 04.04.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва Миколаївської області, громадянки України, з неповною загальною середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, не маючої на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживаючої по АДРЕСА_2 , раніше судимої 06.10.2023 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

03.04.2020 в період часу з 15:30 год. до 17:30 год. ОСОБА_3 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, умисно таємно викрала мобільний телефон марки «Redmi 7a», вартістю 2500 грн, що належав потерпілій ОСОБА_6 . Після того з місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_3 зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2500 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнала повністю та повідомила, що весною 2020 року, точну дату не пам`ятає, в денний час, знаходячись в квартирі своєї знайомої ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 , таємно викрала мобільний телефон марки «Redmi 7a», який в подальшому продала знайомому. Отримані гроші витратила на власні потреби. Заподіяну потерпілій шкоду відшкодувала повністю. Запевнила суд про неприпустимість вчинення нових кримінальних правопорушень, та вказала, що шкодує з приводу вчиненого.

Крім власного визнання обвинуваченою своєї вини, її винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Із заяви від 04.04.2020 вбачається, що ОСОБА_6 звернулася до поліції з приводу того, що 03.04.2020 в період часу з 15:30 год. до 17:30 год. ОСОБА_3 таємно викрала належне їй майно, вартістю 2500 гривень з квартири АДРЕСА_3 .

Товарним чеком від 11.02.2020 підтверджується вартість викраденого обвинуваченою мобільного телефону марки «Redmi 7a», яка становить 2500 грн.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та її дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена вчинила умисне корисливе кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії кримінальних проступків, характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є раніше судимою.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає вказане в обвинувальному акті щире каяття, яке полягає у тому, що остання визнала свою вину, засудила свої дії та запевнила суд, що стала на шлях виправлення; а також добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які згідно з ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, яка не працює, характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, щиро розкаялася у вчиненому, її негативного ставлення до вчиненого, наявності обставин, що пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченій, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, що, на переконання суду, буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 остаточне покарання з урахуванням вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.10.2023, до ухвалення якого остання вчинила інкриміноване за даним вироком кримінальне правопорушення.

Вирішуючи вказане питання, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Також згідно з висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 у справі №760/26543/17, у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.

Системний аналіз положень ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням висновків Верховного Суду, свідчить про те, що призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному випадку діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно.

Вказане тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інший злочин, вчинений до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

У зв`язку з викладеним, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_3 положення ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються та вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.10.2023 підлягає окремому виконанню.

Цивільний позов не заявлявся.

У кримінальному провадженні речові докази відсутні.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Судом встановлено, що обвинувачена у даному кримінальному провадженні не затримувалася, запобіжний захід відносно неї не застосовувався, прокурор не звертався з клопотанням про застосування запобіжного заходу, внаслідок чого суд не вбачає підстав для застосування відносно неї запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.

Вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.10.2023, яким ОСОБА_3 засуджена за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1