УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000995, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2024 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник просять вирок суду в частині призначення покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким вирок суду в частині призначення покарання - змінити та призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст.75, 76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст вироку.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2024 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави, судові витрати в розмірі 170 грн. за проведення судової експертизи. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник вважають, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про неможливість звільнення ОСОБА_5 , від відбування покарання з випробуванням, через неналежне врахування визначених ст. 75 КК України умов та підстав для призначення такого покарання, які б об`єктивно вказували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Вказують, що тлумачення ознаки «в умовах воєнного стану або надзвичайного стану» без врахування того, чи були використані такі умови для вчинення злочину, порушує принцип індивідуалізації покарання, визначений ч.2 ст.61 Конституції України.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеності вини обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Посилаючись на постанову Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №131/393/20 в якій наголошено, що роз`яснення учасникам судового провадження спрощеного порядку розгляду не повинно носити формальний характер, звертає увагу, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, повинен роз`яснити учасникам провадження суть даної норми, однак не обмежитись цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Водночас суд має упевнитись і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно, та переконатись у добровільності їхніх позицій. Визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому особа обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Зазначає що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 хоча й зазначив про повне визнання своєї вини, проте дав покази, у яких заперечував інкриміновані органом досудового розслідування фактичні обставини вчинення злочину, повідомивши, зокрема про те, що він вдарив потерпілого не з метою заволодіння його майном, а під час конфлікту, викликаного претензією потерпілого про поломку належного йому велосипеда, забрав велосипед у потерпілого, щоб довести, що той у повністю справному стаю. Виходячи з таких показів обвинуваченого, вважає, що підстав для застосування ч. 3 ст. 349 КПК України у суду не було, а відтак судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку із призначенням нового судового розгляду.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_5 18.09.2022 приблизно о 23:20, перебуваючи біля супермаркету "АТБ", розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи за раптово виниклим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", який неодноразово продовжувався, на всій території України діють умови воєнного стану, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , і виразилося у нанесенні не менше ніж 1-2-х ударів в область обличчя, спричинив легкі тілесні пошкодження у вигляді синців в ділянці обличчя. При цьому, ОСОБА_5 відкрито викрав належний ОСОБА_9 велосипед марки "DAKAR" вартістю 3300 грн., спричинивши тим самим матеріальну шкоду на вищевказану суму. Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянтів на підтримку доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст.349КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст.91КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно учасники розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Як визнано практикою Європейського суду з прав людини і про це вказано в рішенні від 15.07.2010 у справі «Олександр Смірнов проти України», органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_5 вказаних вимог закону не дотримався.

Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 було розглянуто судом без дослідження доказів в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Проте, як вбачається з відео та аудіо фіксації судового засідання зазначені вимоги кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції дотримані не були, оскільки суд першої інстанції, після виконання дій, передбачених статтею 348 КПК України, за клопотанням прокурора, вислухавши думку учасників процесу прийняв рішення не досліджувати всі докази у кримінальному провадженні та продовжив розгляд даного кримінального провадження без належного роз`яснення ОСОБА_5 та іншим учасникам положень ч. 3 ст. 349 КК України, відповідно до яких суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно учасники та обвинувачений розуміє зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання ним вини є добровільним, та не роз`яснив сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Зазначене свідчить, що судом, при розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку стосовно ОСОБА_5 , було порушено загальні засади кримінального провадження, а саме законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування вироку.

В постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №131/393/20 в якій наголошено, що роз`яснення учасникам судового провадження спрощеного порядку розгляду не повинно носити формальний характер, звертає увагу, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, повинен роз`яснити учасникам провадження суть даної норми, однак не обмежитись цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам.

Водночас суд має упевнитись і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно, та переконатись у добровільності їхніх позицій. Визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому особа обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Натомість допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 хоча й зазначив про повне визнання своєї вини, проте дав покази, у яких заперечував інкриміновані органом досудового розслідування фактичні обставини вчинення злочину, повідомивши, зокрема про те, що він вдарив потерпілого не з метою заволодіння його майном, а під час конфлікту, викликаного претензією потерпілого про поломку належного йому велосипеда, забрав велосипед у потерпілого, щоб довести, що той у повністю справному стаю.

Враховуючи те, що судом було допущено процесуальні порушення, які не можуть бути виправлені при апеляційному розгляді, в тому числі і ті, що визначені в ст.412 КПК України як істотні, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, під час якого необхідно перевірити доводи обвинуваченого, встановити фактичні обставини кримінального правопорушення та надати їм відповідну правову оцінку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

З наведених вище підстав спільна апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2024 року щодо ОСОБА_5 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді