Справа № 308/6389/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погорджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000252 від 24.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:

Зі змісту розглядуваного клопотання з`ясовано, що до Закарпатської обласної прокуратури надійшли матеріали про те, що службові особи ОСОБА_5 , Г.С.В. та інші, діючи за попередньою змовою, систематично вимагають та одержують неправомірну вигоду в розмірі від 1000 до 2000 доларів США за вчинення дій, що входять до кола їх службових обов`язків.

Під час досудового розслідування встановлено, що декан факультету іноземної філології (Державного вищого навчального закладу) Ужгородського національного університету ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , систематично вимагав та отримував неправомірну вигоду від студентів Ужгородського національного університету у розмірі від 200 до 1000 доларів США за сприяння у позитивній здачі заліків та екзаменів, які він приймав у своєму службовому кабінеті, що знаходиться на 5 поверсі адмінбудівлі (Державного вищого навчального закладу) Ужгородського національного університеті за адресою: АДРЕСА_2 .

05.04.2024 під час проведення обшуку в кв. АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_6 виявлено та вилучено: 8 аркушів формату А4 з чорновими записами; особистий блокнот ОСОБА_6 ; грошові кошти, а саме 1 купюра номіналом 10 доларів США №B18797436F та 1 купюра номіналом 50 доларів США №B26591363C; ноутбук марки Lenovo, моделі 80 XL; 21 аркуш А4 з чорновими записами.

Слідчий зазначає, що зазначене тимчасово вилучене майно саме по собі та в сукупності з іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а саме для з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, як тимчасово вилучення майна та його арешт.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані предмети та документи є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження), у зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

Як зауважує слідчий, накладення арешту на вказане майно викликано необхідністю запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, у тому числі як речових доказів. Незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також може призвести до їх втрати, що сприятиме та уникнення осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення, від передбаченої законом кримінальної відповідальності.

Слідчий вказує, що ноутбук марки «Lenovo», яким користується ОСОБА_6 , може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки за його допомогою ОСОБА_6 вів переписку щодо вирішення питання про отримання неправомірної вигоди від студентів Ужгородського національного університету за сприяння у позитивній здачі заліків та екзаменів, а тому даний ноутбук у відповідності до ст. 98 КПК України має значення у кримінальному провадженні як речовий доказ. Чорнові записи, блокнот ОСОБА_6 та грошові кошти, вилучені під час обшуку містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, так як містять інформацію про студентів, які здавали екзамени, результати їх здачі та суми сплачених коштів.

На підставі наведеного, слідчий просить накласти арешт на майно, яке тимчасово вилучено 05.04.2024 в ході обшуку в квартирі АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_6 .

Слідчий у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою ним повідомлено ОСОБА_6 про час розгляду клопотання про арешт майна, просить розглянути дане клопотання без його участі.

Власник (володілець) майна у дане судове засідання не з`явився, однак його неприбуття у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду даного клопотання про арешт майна.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000252 від 24.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудове розслідування розпочато за фактом того, що до Закарпатської обласної прокуратури надійшли матеріали про те, що службові особи ОСОБА_5 , Г.С.В. та інші, діючи за попередньою змовою, систематично вимагають та одержують неправомірну вигоду в розмірі від 1000 до 2000 доларів США за вчинення дій, що входять до кола їх службових обов`язків.

З протоколу обшуку від 05.04.2024 вбачається, що слідчим в кв. АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_6 , виявлено та вилучено: 8 аркушів формату А4 з чорновими записами; особистий блокнот ОСОБА_6 ; грошові кошти, а саме 1 купюра номіналом 10 доларів США №B18797436F та 1 купюра номіналом 50 доларів США №B26591363C; ноутбук марки Lenovo, моделі 80 XL; 21 аркуш А4 з чорновими записами.

Вказані речі згідно з постановою слідчого від 05.04.2024 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, є об`єктом кримінальних-протиправних дій чи набуто протиправним шляхом.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим, на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність арешту вищевказаного майна з метою збереження такого як речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки таке має значення для встановлення обставин злочину, а тому, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення даного клопотання.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Накласти арешт на майно, що вилучено 05.04.2024 під час проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: 8 аркушів формату А4 з чорновими записами; особистий блокнот ОСОБА_6 ; грошові кошти, а саме 1 купюра номіналом 10 доларів США №B18797436F та 1 купюра номіналом 50 доларів США №B26591363C; ноутбук марки Lenovo, моделі 80 XL; 21 аркуш А4 з чорновими записами.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1