Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2024 року м. Рівне

Справа № 572/4680/23

Провадження № 11-кп/4815/219/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» та Сарненським районним судом Рівненської області кримінальне провадження №0000724 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 08 грудня 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 08 грудня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, і призначено покарання :

за ч.1 ст.357 КК України - один рік обмеження волі;

за ч.4 ст.185 КК України п`ять років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2023 року, остаточне покарання призначене у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі, строк відбуття якого рахується з 08 грудня 2023 року.

В строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 31 жовтня 2023 року з розрахунку; одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 956 грн. документально підтверджених витрат на залучення експерта та вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 близько 14 год. 15 вересня 2023 року, діючи умисно, повторно в умовах воєнного стану, введеного в Україні 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який продовжено і діє на даний час, з корисливих мотивів, перебуваючи по АДРЕСА_2 , таємно, шляхом вільного доступу, викрав у ОСОБА_8 бувший у використанні технічно справний мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A03» Вlаск З GВ RАМ, 32GВ RОМ вартістю 3000 грн, а також банківську картку на ім`я ОСОБА_8 , що знаходилася в чохлі телефону, № НОМЕР_1 , емітованої в АТ «А-БАНК», яка містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, і, відповідно до вимог Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 02 жовтня 1992 року, п.1.27 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-111 від 05 квітня 2001 року, п.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-1V від 22 травня 2003 року та ст.200 КК України є офіційним документом.

15 вересня 2023 року близько 17 год. 47 хв. ОСОБА_6 з корисливих мотивів, знаходячись у магазині «Наш», що по АДРЕСА_3 , вищевказаною банківською карткою на ім`я ОСОБА_8 здійснив оплату придбаного товару на суму 302.60 грн.

У поданих апеляційних скаргах:

Прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненому, правильності кваліфікації його дій та призначеного за ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України покарання, покликається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання.

Зазначає, що відповідно до роз`яснень абз.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципу поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, а кожний вирок виконується самостійно. Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, вчинені ОСОБА_6 15.09.2023 року, тобто, до постановленні вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 10.11.2023 року, а, відтак, кожний вирок підлягає самостійному виконанню.

Просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити, виключити з вироку призначення покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, зазначивши про самостійне виконання вироку суду від 10.11.2023 року.

В решті вирок залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком суду, вважає, що при його ухваленні судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог закону, що є підставою для прийняття апеляційним судом рішень, передбачених п.1-6 ч.1 ст.407 КПК України.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 уточнив свої апеляційні вимоги і просить скасувати вирок, як незаконний, з направленням справи на новий судовий розгляд.

Потерпілий ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду апеляційних скарг, що підтверджується належним доказом, долученим до справи, в судове засідання не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги прокурора та підстави, з яких заперечує проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_6 , який вважає, що не вчиняв інкримінованого злочину і просить скасувати вирок з направленням справи на новий судовий розгляд, що підтримується захисником - адвокатом ОСОБА_7 , який частково погоджується з вимогами прокурора в частині, що стосуються виключення з вироку положень ч.4 ст. 70 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого відхиленню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, і яким дана правильна юридична оцінка.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 щодо незаконності вироку й необхідності призначення нового судового розгляду не є переконливими.

З матеріалів кримінального провадження журналу судового засідання та технічного запису перебігу судового розгляду вбачається, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, розглянуто за участю прокурора, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який повністю визнав фактичні обставини пред`явленого обвинувачення та свою вину, щиро розкаявся, зазначивши, що відшкодував потерпілому ОСОБА_8 , який подав суду письмову заяву про розгляд провадження у його відсутності, матеріальну шкоду, завдану злочином.

З урахуванням наведених обставин учасники провадження не заперечували проти розгляду справи в спрощеному порядку, передбаченому положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, який роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_6 .

Сторонам кримінального провадження надано можливість виступити в судових дебатах, а обвинуваченому ОСОБА_6 з останнім словом.

Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_6 покарання за вчинений злочини, суд, як видно з вироку, дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, врахував тяжкість скоєного в умовах воєнного стану, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення таємного та відкритого викрадення чужого майна, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння в розкритті злочину і за відсутності обставин, що його обтяжують, призначив ОСОБА_6 за скоєне покарання в межах закону, яке, згідно санкції ч. 4 ст. 185 КК України, є мінімальним покаранням, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Поряд з цим, суд першої інстанції допустився помилки, покликавшись у вироку на призначення ОСОБА_6 остаточного покарання із застосуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абз. 2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 був засуджений вироком Сарненського районного суду від 10.11.2023 року за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання п`ять років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнений від його відбування з випробуванням іспитовим строком в два роки.

Злочини, передбачені ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, за які ОСОБА_6 засуджено цим вироком до реальної міри покарання, вчинено ним 15.09.2023 року, тобто, до постановлення вироку від 10.11.2023 року, а, отже, кожний із зазначених вироків слід виконувати самостійно, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Об?єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ( справа № 760/26543/17 від 15.02.2021 року).

Враховуючи наведене, застосування судом положень ч.4 ст.70 КК України при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання підлягає виключенню з вироку, а сам вирок зміні, відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 409 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити. В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 08 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з вироку призначення покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10.11.2023 року щодо

ОСОБА_6 виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали, а обвинуваченим ОСОБА_6 - протягом того ж строку з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2