Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000396 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Згурівка Згурівського району Київської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 1 травня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

До Подільського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 23 лютого 2022 року близько 08 години 15 хвилин він, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 за місцем проживання, під час словесного конфлікту з дружиною ОСОБА_7 , який виник на ґрунті ревнощів, реалізуючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , повалив її та підлогу, закрив їй дихальні канали - рот і ніс, після чого охопив руками шию та душив, поки вона не перестала подавати ознаки життя. В подальшому з метою приховати вчинений злочин ОСОБА_5 виніс тіло потерпілої в загальний коридор на 8-ому поверсі і залишив біля сміттєвого баку.

Ухвалою підготовчого судового засідання Подільського районного суду м. Києва від 01.05.2024 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 29.06.2024 включно без визначення розміру застави.

Цією ж ухвалою призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що він просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити і змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що обраний ОСОБА_5 запобіжний захід є надто суворим і для запобігання ризикам достатнім буде запобіжний захід у виді домашнього арешту. Так, його підзахисний більше ніж 2 роки тримається під вартою. При цьому ОСОБА_5 не судимий, є інвалідом другої групи, переніс інсульт головного мозку і страждає на тяжкі хронічні захворювання, лікування яких в умовах слідчого ізолятора не є ефективним. До затримання ОСОБА_5 проживав з неповнолітньою донькою, тобто у нього є міцні соціальні зв`язки.

Єдиним доказом, на якому ґрунтується обвинувачення, є протокол проведення слідчого експерименту, який відбувся у формі проголошення ОСОБА_5 версії, нав`язаної йому працівниками поліції, яка не підтвердилась ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), захисник вказує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справах "Шишков проти Болгарії", "Тейс проти Румунії"). Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами; ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до вимог цієї норми в сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами в клопотанні про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3-5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника про відсутність доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Не вправі давати таку оцінку і суд першої інстанції, оскільки під час підготовчого судового засідання докази не досліджуються, а оцінка їм може бути надана лише в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа "Панченко проти Росії").

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про його особу.

При цьому колегія суддів звертає увагу на невідворотність суспільно небезпечних наслідків від дій, які інкримінують обвинуваченому, у виді смерті людини, вжиття ним заходів з метою приховати злочин, тяжкість покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим, з огляду на те, що санкцією ч.1 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, що ОСОБА_5 усвідомлює. Належить зважити і на стадію судового провадження, в ході якого ні потерпілі, ні свідки ще не допитувалися.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані раніше ризики не зменшилися і виправдовують подальше тримання ОСОБА_5 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Що стосується посилань на стан здоров`я ОСОБА_5 , то в розпорядженні суду апеляційної інстанції такі дані відсутні, як і відомості про неможливість надати необхідне лікування відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012, яким передбачено порядок лікування особи, узятої під варту, у разі відсутності можливості надати таку допомогу в медичній частині СІЗО.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Подільского районного суду м. Києва від 1 травня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3