12.03.2024 Справа № 756/2692/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/2692/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2024 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004035 від 27.11.2023, на підставі обвинувального акта за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя цього ж міста ( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно), такого, що має середню освіту, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено: 1) з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022; 2) з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022; 3) з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022; 4) з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022; 6) з 05:30 19.02.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023; 7) з 05:30 20.05.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 01.05.2023 №255/2023; 8) з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023; 9) з 05:30 16.11.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023.

Водночас, судом установлено, що 26.11.2023 приблизно о 21:58 ОСОБА_5 , перебуваючи поряд із закладом мобільного харчування «OSAMA SUSHI» у місті Києві (вул. Сім`ї Кульженків, 37), через вікно побачив на прилавку поряд із касою розкладені гроші, які працівники вказаного закладу харчування перераховували та готували звіт отриманої виручки за день. У цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій вищевказаний умисел, в той же час в тому ж місці ОСОБА_5 , зайшов до приміщення вказаного закладу харчування, та підійшовши до прилавку, на якому лежали гроші, діючи відкрито умисно з корисливих мотивів з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що за його злочинними діями спостерігають працівники вказаного закладу, схопив із прилавку частину грошових коштів купюрами різного номіналу в загальній сумі 13 654 грн, що належать ОСОБА_7 , й, тримаючи при собі викрадені гроші, вибіг із приміщення вказаного закладу мобільного харчування та зник з місця вчинення злочину, а викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 13 654 грн.

Потерпілий ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, у судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява останнього, в якій потерпілий просить судове провадження кримінального провадження здійснювати за його відсутності, претензій будь-якого характеру до обвинуваченого немає, цивільний позов у кримінальному провадженні подавати не буде, просить суд врахувати, що ОСОБА_5 відшкодував завдану майнову шкоду та просить суд не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши позиції учасників судового провадження про можливість проведення судового розгляду, враховуючи відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні, суд прийняв рішення про проведення судового розгляду за відсутності потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що жалкує, що так сталося, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним злочину відповідно до висунутого обвинувачення й показав наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 показав, що він 26.11.2023 у вечірній час доби проходив повз кафе «OSAMA SUSHI» на вул. Сім`ї Кульженків у місті Києві та через вікно побачив, що його персонал перераховує грошові кошти. Він зайшов до приміщення кафе та вихопив грошові кошти, після чого з місця події втік. Однак у подальшому він усвідомив негативні наслідки своєї такої поведінки, самостійно прийшов до поліції, розповів всі обставини вчиненого ним злочину, зв`язався з власником кафе та повернув викрадені ним кошти.

При цьому, ОСОБА_5 , висловивши самозасудження своїх вчинків та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, свою винуватість в учиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся та просив суд врахувати те, що в той період життя обставини склалися так, що цивільна дружина перебувала у пологовому будинку, потрібні були кошти на перебування там, однак на той час він працював таксистом і його заробітку не вистачало на утримання членів його сім`ї.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин вчинення злочину.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутністю будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що мають істотне значення для вирішення обвинувачення по суті, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 в межах висунутого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведено повністю та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог положень ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд зважує на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 має середню освіту, має на утриманні цивільну дружину та двох малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено самим обвинуваченим в судовому засіданні, має офіційне місце реєстрації та місце проживання у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно), за місцем проживання характеризується формально посередньо, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на момент постановлення вироку хоча й неофіційно, однак працює, за даними наявної документації на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд зважує на роз`яснення, що містяться у пункті 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду, відповідно до якого, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України суд визнає: - щире каяття; - добровільне відшкодування завданого збитку.

Можливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, - «щире каяття» обґрунтовується наступним.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, добровільно сприяв органу досудового розслідування в установленні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, - «щире каяття».

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Можливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, - «добровільне відшкодування завданого збитку» обґрунтовується наступним.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема, батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.

Тобто, добровільним відшкодуванням шкоди є відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди потерпілому без примусу у спосіб, встановлений чинним законодавством. Сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила кримінальне правопорушення. Воно полягає в усуненні винною особою наслідків скоєного правопорушення шляхом компенсації шкоди в повному розмірі.

У своїй розписці від 15.02.2024, яку долучено до матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_7 зазначив про те, що йому відшкодовано матеріальну шкоду в повному обсязі в сумі 13 654 грн, а тому він жодних претензій до обвинуваченого немає. Ці обставини потерпілий ОСОБА_7 підтвердив також у заяві, поданій на адресу суду, що свідчить про те, що обвинувачений із власної ініціативи до прийняття рішення судом по суті обвинувачення добровільно відшкодував завданий збиток, усунув заподіяну шкоду, що підтверджує наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, - «добровільне відшкодування завданого збитку».

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 16.08.2022 справа №592/5779/20, від 15.02.2022 №283/460/21 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, суд не встановив.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у вищевказаній постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зваживши на дані про особу обвинуваченого, на відсутність обставин, що обтяжує покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі відповідно до санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

При цьому, обставини, що пом`якшують покарання, - «щире каяття» й «добровільне відшкодування завданого збитку», суд визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, які в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого, свідчать про можливість призначення основного покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі за санкцією вказаної норми КК України, оскільки, на переконання суду, покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень відповідно до мети покарання, визначеної ч. 2 ст. 50 КК України.

Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого, те, що ОСОБА_5 після чинення злочину самостійно прибув до органу Національної поліції та повідомив, що він вчинив грабіж і надав показання щодо всіх обставин вчиненого ним злочину, в тому числі які не були відомі органу досудового розслідування, зваживши на позиції учасників кримінального провадження, зокрема, позицію потерпілого, котрий у своїй заяві просив призначити ОСОБА_5 покарання не пов`язане з позбавленням волі, особу обвинуваченого, котрий має на утриманні цивільну дружину, котра перебуває у декретній відпустці, та двох малолітніх дітей, зваживши на позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах, як прокурора так і сторони захисту, котрі, кожен окремо, вважали за можливе виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Приймаючи рішення щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, суд враховує, що під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та на стадії судового розгляду прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Однак, з огляду на те, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, а тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає правильним до набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись статтями 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі м. Києва та Київської області без дозволу суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- змив з ручки коробки передач, мікрооб`єкти з водійського сидіння, змив з керма автомобіля (постанова від 28.11.2023), які передано до кімнати зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП у м. Києві (квитанція №002207)- після набрання вироком законної сили знищити;

- транспортний засіб марки «HYUNDAI» моделі «SONATA» сірого кольору (д.н.з. НОМЕР_1 ), та ключ від вказаного автомобіля (постанова від 28.11.2023), які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (протокол від 15.12.2023), - після набрання вироком законної сили залишити власнику за належністю;

- оптичний диск із відеозаписом події від 26.11.2023 з приміщення закладу мобільного харчування «OSAMA SUSHI» у місті Києві (вул. Сім`ї Кульженків, 37) (постанова від 28.11.2023); оптичний диск із відеозаписом події від 26.11.2023 з приміщення магазину «КОЛО» у місті Києві (вул. Сім`ї Кульженків, 31б) (постанова від 28.11.2023); оптичний диск із відеозаписом події від 26.11.2023 з будівлі ресторану «Закарпатська Колиба» у місті Києві (вул. Полярна, 19а) (постанова від 28.11.2024) - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження;

- куртка зеленого кольору з зеленим ремнем (постанова від 27.11.2023), яку передано до кімнати зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП у м. Києві (квитанція №002089); банківську карту «monobank» № НОМЕР_2 (постанова від 28.11.2023), яку передано до кімнати зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП у м. Києві (квитанція №002207), - після набрання вироком законної сили повернути власнику за належністю;

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який поміщено до спец пакету WAR0039399 (постанова від 28.11.2023), який передано до кімнати зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП у м. Києві (квитанція №002207), - після набрання вироком законної сили направити до Державної міграційної служби для вчинення дій, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1