ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4 .

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, громадянина України, одруженого, непрацюючого, інвалід ІІ групи, маючий на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2024 року в кримінальному провадженні № 0000179 від 11 липня 2023 року -

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2024 року визнано ОСОБА_7 винуватим за ч. 1 ст. 222 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 4000 неоподатковуваних

КП №11-кп/822/134/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ст. 222 КК України Доповідач: ОСОБА_1

мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістедят вісім тисяч) грн. з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп.

Застосовано спеціальну конфіскацію і конфісковано у власність держави товари, які були ввезено ОСОБА_7 на митну територію України, під виглядом гуманітарної допомоги.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у зв`язку з тим, що отримавши на території Республіки Румунія від невстановлених під час досудового розслідування осіб та у невстановленому місці товари промислового виробництва (одяг, взуття, сумки, телефон), вироби парфумерії, засоби гігієни та продукти харчування, загальною вартістю 1 690 691,74 грн., 10 липня 2023 року о 13 год. 22 хв., на автомобілі марки «FIAT SCUDO», реєстраційний номер НОМЕР_1 прибув із вказаними речами до обраної смуги руху позначеної символами червоного кольору «червоний коридор» в зону митного контролю на територію пункту пропуску «Дяківці-Раковець» митного поста «Дяківці» Чернівецької митниці.

Далі, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про необхідність сплати ввізного мита за товар, який він перевозить, будучи обізнаним із пільгами якими мають особи, які ввозять на митну територію України гуманітарну допомогу, а саме, звільняються від такого оподаткування ввізним митом, діючи умисно, власноручно вніс неправдиву інформацію в «Декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою», в якій зазначив неправдиві дані, а саме: в п. 5 Декларації «Відправник» вписав: «громада м. Яси Ромунія»; в п. 6 Декларації «Отримувач» вписав: «м. Добра Єдрпу 43894641»; в п. 7 Декларації «Фактичне місце призначення розвантаження вантажу» вписав: « АДРЕСА_2 »; в п. 9 Декларації «Вид допомоги» вписав: «консерви 3 уп. 5 кг», «серветки, памперси 7 уп. 15 кг», одяг/взуття «8 уп. 50 кг», яку власноручно завірив своїм підписом та подав співробітнику пункту пропуску «Дяківці-Раковець» митного поста «Дяківці» Чернівецької митниці для отримання пільг щодо податків.

Проте, під час здійснення працівниками Чернівецької митниці митних формальностей встановлено, що благодійний фонд «Місто Добра» не виступав отримувачем заявленого ОСОБА_7 майна, а подача неправдивої «Декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою» була здійсненна ним, виключно з метою на отримання пільг щодо несплати ввізного мита за товар, який він мав намір ввезти на територію України, чим порушив вимоги статей 272, 276, 364, 368 та п.8 ст. 374 Митного кодексу України.

Таким чином, суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України, тобто у наданні завідомо неправдивої інформації органам державної влади з метою одержання пільг щодо податків.

На вказаний вирок суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу якою просить змінити оскаржуваний вирок, в частині призначення покарання ОСОБА_7 , із застосуванням ст. 50, 65 КК України.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції формально послався на те, що при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_7 він, крім іншого, приймає до уваги щире каяття у вчиненому, позитивну характеристику, наявність на утриманні малолітньої дитини, наявність інвалідності з дитинства, однак фактично цих даних про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання не врахував, оскільки визначив таке останньому у максимальному розмірі передбаченому санкцією кримінального закону.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність щирого каяття у ОСОБА_7 не відповідають дійсності, оскільки сторона обвинувачення, в судовому засіданні, підтвердила, що надані ОСОБА_7 мобільні телефони осіб, які передали речі ОСОБА_7 дійсно не відповідали.

Вказує на безпідставність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій на строк один рік.

Вказане мотивує тим, що таке додаткове покарання суттєво ускладнює пошук роботи обвинуваченому та вирішенню побутових питань, зокрема утримання неповнолітньої дитини та сім`ї в цілому, оскільки ОСОБА_7 є інвалідом з дитинства і, згідно висновку МСЕК, не здатний до трудової діяльності у виробничих умовах.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного судового рішення та доводи, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшивши покарання обвинуваченому, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний вирок ухвалено за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Приписи ч. 2 ст. 395 КПК України визначають, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисника порушується виключно питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, що не суперечить вищевказаним вимогам, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає розгляду по суті.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно визначив, що ОСОБА_7 є особою молодого віку (т. 2 а.с. 25-26), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (т. 2 а.с. 38), позитивно характеризується за місцем проживання (т. 2 а.с. 30), є інвалідом ІІ групи з дитинства (т. 2 а.с. 28-29) , має на утриманні одну неповнолітню дитину (т. 2 а.с. 31, 33) , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т. 2 а.с. 35,37).

В якості обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції правильно визнано сприяння обвинуваченого органу досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність в діях ОСОБА_7 такої обставини що пом`якшує покарання, як щире каяття.

За матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_7 , як на стадії досудового розслідування, так і під час його допиту в суді першої інстанції не вказав особу, яка надала йому вилучений товар.

Санкція ч. 1 ст. 222 КК України передбачає покарання у виді штрафу в розмірі від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

За приписами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд першої інстанції правильно визначив відомості про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання.

Разом з цим, вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд, незважаючи на наведені обставини та відсутність обставин, які обтяжують покарання, призначив йому максимально можливий розмір штрафу, що, на переконання апеляційного суду, не відповідає положенням ст. 50, 65 КК України

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в ході апеляційного перегляду, а судом першої інстанції допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що тягне за собою зміну оскаржуваного вироку.

Вирішуючи питання про можливість не застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання колегія суддів приходить до наступного висновку.

Санкція ч. 1 ст. 222 КК України передбачає обов`язкове призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Згідно з положеннями ст. 55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Аналогічна правова позиції викладене Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22.

За таких обставин, відсутність у ОСОБА_7 офіційного місця роботи не може бути підставою для незастосування щодо нього додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у ч. 1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з цим, санкція статті інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбачає основне покарання у виді штрафу в розмірі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі наведеного, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів ОСОБА_7 не може бути звільнений від додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , який був би достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як останнім, так і іншими особами та не становив би надмірний особистий тягар для останнього, колегія суддів вважає за доцільне призначити ОСОБА_9 розмір штрафу наближений до мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 222 КК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2024 року підлягає зміні на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 414, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2024 року в кримінальному провадженні № 0000179 від 11 липня 2023 року змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 222 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 1 рік.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Головуючий, суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3