Номер провадження: 11-кп/813/2215/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14.08.2023 року в кримінальному провадженні №0001080 від 15.09.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно неодруженого, маючого малолітню дитину, 2022 року народження, офіційно не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.06.2022 року вироком Южного міського суду Одеської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн.; 27.12.2022 року ухвалою Южного міського суду Одеської області замінено несплачену суму штрафу, призначену вироком Южного міського суду Одеської області від 24.06.2022 року в сумі 17000 грн. на 240 годин громадських робіт;

- відповідно до довідки Одеського районного відділу №3 Філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області станом на 26.05.2023 року ОСОБА_8 залишилось невідпрацьованими 124 години громадських робіт;

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.72 КК України, невідбуте покарання у виді 124 годин громадських робіт за вироком Южного міського суду Одеської області від 24.06.2022 року переведено у позбавлення волі, де 124 години громадських робіт відповідають 15 дням позбавлення волі, та приєднано до призначеного покарання.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання ОСОБА_8 приєднано невідбуте покарання за вироком Южного міського суду Одеської області від 24.06.2022 року у вигляді 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді 5 (п`ять) років 15 (п`ятнадцять) днів позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_8 обчислюється з моменту затримання, після набрання законної сили вироком суду.

До набрання законної сили вироком суду до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 20:00 год. до 06:00 год.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК:

1)прибувати до відділу поліції або суду за викликом:

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Южний), без

дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця

роботи.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного етану в Україні» №2102-ХІ від 24.02.2022 року введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб.

Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 року, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2500-ІХ від 15.08.2022», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Так, 15.09.2022 року, приблизно о 13:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Аврора» (ТОВ «Вигідна покупка») (ЄРДПОУ №41130363), який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, буд.36, переслідуючи корисливий мотив, керуючись прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна. визначив предметом свого злочинного посягання майно, що належить магазину «Аврора» (ТОВ «Вигідна покупка») (ЄРДПОУ №41130363), а саме дві пари безпровідних навушників.

У той же час та у тому ж місці, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , упевнившись в тому, що його дії залишаться непомітними для працівників магазину та відвідувачів магазину «Аврора» (ТОВ «Вигідна покупка») (ЄРДПОУ №41130363), діючи таємно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та в умовах воєнного стану, підійшов до стелажу вказаного магазину, на якому розташовані навушники, після чого, ОСОБА_8 взяв одну пару безпровідних навушників білого кольору «WIRELESSHEADSET Pro 18» (серійний №483), вартістю без ПДВ 399,00 грн. та поклав їх до кишені сумки дитячого візка, а потім взяв ще одну пару безпровідних навушників білого кольору «I88 TWS» (з серійним №347), вартістю без ПДВ 399,00 грн. та поклав їх до лівої кишені шортів, які були одягнуті на ньому.

У подальшому, вийшовши з приміщення магазину «Аврора» (ТОВ «Вигідна покупка») (ЄРДПОУ №41130363), який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, буд.36, ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак не закінчив його з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений охоронцем магазину з викраденим майном, в результаті чого було попереджено спричинення магазину «Аврора» (ТОВ «Вигідна покупка») (ЄРДПОУ №41130363) матеріальну шкоду на загальну суму 798 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, просить вирок змінити в частині призначеного покарання.

Захисник просить визнати винуватим обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.72 КК України, покарання у виді 124 годин громадських робіт за вироком Южного міського суду Одеської області від 24.06.2022 року, перевести у позбавлення волі, де 124 години громадських робіт відповідають 15 дням позбавлення волі, та приєднати до призначеного покарання.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання ОСОБА_8 приєднати покарання за вироком Южного міського суду Одеської області від 24.06.2022 року, у виді 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у виді 2 років 15 п`ятнадцяти днів позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання, з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Захисник вказує, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На думку захисника, судом в повній мірі не враховано особу обвинуваченого, його вік, матеріальний та сімейний стан, не взято до уваги наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітнього сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також цивільної дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Звертає увагу, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Також захисник вказує, що суд першої інстанції, не врахував, що не дивлячись на воєнний стан, обвинувачений не скористався нічним часом доби або сигналом повітряної тривоги, тобто часом, під час якого було б ускладнено виявлення вчиненого ним злочину та полегшення його вчинення.

За таких обставин захисник вважає, що в даній справі наявні підстави для застосування при призначенні обвинуваченому покарання положень ст.ст.69, 75 КК України.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

До початку апеляційного розгляду прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 подано заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких просить вирок суду залишити без змін.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілого ТОВ «Вигідна покупка», які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду до судового засідання не з`явилися, клопотань про відкладення не подавали.

Захисник ОСОБА_7 підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_8 сповіщений про судове засідання, однак не може з`явитися до суду, а тому вважала можливим здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого вироку, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка частково підтримала свою апеляційну скаргу в частині призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, від вимог в частині застосування положень ст.75 КК України відмовилась; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч.3 ст.349 КПК.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного, ОСОБА_8 злочину не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника стосовно суворості призначеного обвинуваченому покарання та можливість призначення йому покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки злочину, особу винного, та дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції вказаної норми кримінального закону. На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, до призначеного покарання суд приєднав обвинуваченому невідбуте покарання за вироком Южного міського суду Одеської області від 24.06.2022 року у вигляді 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі та остаточно призначив йому покарання за сукупністю вироків у виді 5 (п`яти) років 15 (п`ятнадцять) днів позбавлення волі.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим, з огляду на таке.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яке покарання має бути призначене обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання, а саме визнання вини та щире каяття у скоєному; врахував особу обвинуваченого, його вік, освіту, сімейний стан, наявність малолітньої дитини. Також суд врахував обставину, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання рецидив злочину.

Крім того, судом першої інстанції взято до уваги, що відповідно до листа начальника Одеського районного відділу №3 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, обвинувачений ОСОБА_8 покарання за вироком Южного міського суду Одеської області від 24.06.2022 року та ухвалою Южного міського суду Одеської області від 27.12.2022 року у виді 240 годин громадських робіт не відбув, з 240 годин відпрацьовано 116 годин, тобто 124 години громадських робіт залишились не відпрацьованими.

Врахувавши вказані обставини в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень не можливе без ізоляції від суспільства, та дійшов висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі, відповідно до санкції ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.ст.71, 72 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду в частині призначеного покарання та визнає безпідставними доводи захисника про незаконність оскарженого вироку з посиланнями на неврахування судом обставин, що пом`якшують покарання та даних про особу обвинуваченого.

Щодо доводів сторони захисту про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією статті, із застосуванням ст.69 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України, в редакції що діяла на час скоєння кримінального правопорушення, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З оскарженого вироку вбачається, що судом першої інстанції встановлені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме визнання вини та щире каяття обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що врахувавши тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі, без застосування ст.69 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що покарання обвинуваченому судом призначено в мінімальних межах санкції статті.

Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 року (справа №712/4384/20) вказав, що при застосуванні ст.69 КК України, суди мають встановити не лише наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Зі змісту ч.1 ст.69 КК України слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.

Правова конструкція ч.1 ст.69 КК законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК України.

В цьому кримінальному провадженні судом першої інстанції у якості пом`якшуючих обставин визнано визнання вини та щире каяття обвинуваченого у скоєному. Враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його вік, сімейний стан, наявність малолітньої дитини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не перебування обвинуваченого на обліках нарколога та психіатра, а також те, що він не офіційно працює різноробочим на будівництві.

Однак, з врахуванням тяжкості та характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, рецидиву злочинів, встановлені судом обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, доводи сторони захисту про безпідставність не застосування судом першої інстанції ст.69 КК України є необґрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що приписи ст.69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Колегія суддів вважає, що визнання вини та наявність щирого каяття обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_8 протиправного діяння.

Апеляційний суд звертає увагу, що встановлені вищевказані дані, що характеризують особу ОСОБА_8 також не можуть слугувати чинником, який у сукупності з іншою інформацією про особу обвинуваченого могли б відіграти ключову роль для застосування положень ст. 69 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів констатує про відсутність підстав для застосування при призначенні обвинуваченому покарання положень ст.69 КК України.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14.08.2023 року, яким ОСОБА_8 засуджений за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4