Справа № 461/2040/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1062/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та вироком Франківського районного суду міста Львова від 23.03.2021 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 17.09.2019р. та зараховано у цей строк частково відбуте покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 23.03.2021 р.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

На вказаний вироку суду апеляційні скарги подали захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , звільнивши останнього з-під варти із зали суду. Просить повторно дослідити обставини, встановлені під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, оскільки такі були досліджені неповністю та із порушеннями.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що вирок є незаконним та необґрунтованим, суд допустив судову помилку, поверхнево та однобічно вирішив долю ОСОБА_7 .

Вважає, що оскаржуваний вирок не відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на недопустимих доказах, суд не взяв до уваги ті докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, при наявності суперечливих доказів, які мають значення для вирішення справи суд не зазначив, чому взяв одні до уваги, а інші відкинув. Також суд застосував закон, який не підлягав застосуванню, істотно порушивши вимоги кримінального процесуального закону, оскільки за наявності підстав для закриття судом кримінального провадження таке не було закрито.

Захисник стверджує, що ОСОБА_7 формально обвинувачений прокурором у вчинені злочинів, яких він не вчиняв. Вважає, що прокурор, стверджуючи в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_7 злочинів, порушив презумпцію невинуватості. Також вважає, що в обвинувальному акті чітко не зазначено й інші обов`язкові відомості, зокрема, в обвинувальному акті не зазначені положення нормативно-правових актів відповідно до ст. 92 Конституції та ст. 7 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які були порушені обвинуваченим і стали підставою для кваліфікації його дій за ст. 2 ст. 185 КК України. Всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України прокурор вказав правову кваліфікацію кримінального правопорушення лише з посиланням на частину і статтю закону України про кримінальну відповідальність, а положення закону не вказав.

Акцентує, що в обвинувальному акті відсутнє чітке та конкретне формулювання обвинувачення із зазначенням необхідних відомостей, передбачених ч. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, що порушувало право обвинуваченого на захист і презумпцію невинуватості та унеможливлювало призначення судового розгляду та було підставою для повернення прокурору обвинувального акту.

Наголошує, що прокурором не надано достатніх і вагомих доказів, які б встановлювали вину ОСОБА_7 «поза всяким сумнівом».

Звертає увагу, що підозра ОСОБА_7 була оголошена лише 26.02.2020р., і тоді ж він і був допитаний в якості підозрюваного. Обвинувальний висновок був складений також того ж самого дня - 26.02.2020р. При цьому на стадії досудового розслідування ці кримінальні провадження закривались слідчими, постанови яких про закриття кримінальних проваджень скасовувались.

Захисник вважає, що не має доказової сили протокол огляду місця події від 05.12.2019р., який відбувся без участі адвоката, а ОСОБА_7 був запрошений до участі у цій процесуальній дії з відеофіксацією у процесуальному статусі - свідка. При цьому зазначає, що показання, отримані, від особи, яка фактично підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення і допитувалася щодо фактів та обставин його вчинення, як свідок із попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання чи за відмову давання показань, не мають доказової сили (протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 05.12.2019р.).

Вказує, що оформлення протоколу огляду місця події від 05.12.1019р. має значні процесуальні недоліки, на які суд першої інстанції уваги не звернув.

Так, огляд місця події проводився 05.12.2019р. з 16-25 год. по 16-39 год., тобто такий тривав 14 хвилин, не вказано місце проведення огляду місця події, не перелічені та документально не зафіксовано вилучені предмети, не додано фототаблиці, на яких би були зображені учасники слідчої дії в ході її проведення.

Акцентує, що відеозапис (фіксація) цього огляду місця події від 05.12.1019р. також має значні процесуальні недоліки - є неналежно оформленим джерелом фактичних даних, оскільки складається лише з двох частин - початку слідчої дії та її закінчення. Цей відеозапис перервано на моменті виявлення мішка з номерними знаками, і такі, як вилучені предмети злочину, не були належним чином зафіксовані на відео, не перелічені тощо. На відеозаписі також відсутня фіксація вилучення мікро-сім картки оператора стільникового зв`язку «Київстар» з номером « НОМЕР_1 ». На переконання сторони захисту такий доказ викликає сумнів у його достовірності.

Крім цього, захисник звертає увагу на понятих, присутніх при проведенні слідчої дії, які, на думку сторони захисту, перебувають у прямій залежності від правоохоронних органів.

Також захисник стверджує, що даний доказ не був їй відкритий у порядку ст. 290 КПК України при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження у приміщенні прокуратури 14.04.2021 року.

Наведені обставини, як вказує захисник, свідчать про те, що вказаний протокол огляду місця події та вилучені під час цієї слідчої дії речові докази є недопустимими доказами і не можуть бути враховані при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні.

Звертає увагу, що слідчі експерименти у справі не проводилися, так само, як і обшук у ОСОБА_9 . Досудове слідство, знайшовши дві сім-картки, з яких одна в подальшому чомусь «загубилася», не провело з сім-картами жодних процесуальних дій, які б закріпили їх доказове значення у справі.

Покликаючись на положення п.п. 8, 11 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, захисник вказує, що місцевий суд проігнорував факт неналежного процесуального оформлення протоколу огляду предмета від 06.12.2019р., який не містить жодних додатків, зокрема фототаблиць оглянутих номерних знаків та картки мобільного оператора Київстар.

При цьому, зазначає, що всупереч вимогам ст. 245 КПК України відбитки пальців з речових доказів зняті не були.

Також покликається, що на вказаному неналежно оформленому протоколі огляду предмета від 06.12.2019р. базується постанова про визнання предметів речовими доказами від 06.12.2019р. Наголошує, що інші дев`ять комплектів вилучених номерних знаків, які були згадані в зазначеній постанові про визнання предметів речовими доказами були передані в межах інших кримінальних проваджень слідчим СВ Галицького ВП для проведення досудового слідства, а інші чотири комплекти, вилучених номерних знаків, взагалі не перебували в якості речових доказів у провадженні цього відділу поліції, і відповідно не обліковувалися за ним.

Звертає увагу, що згідно квитанція № 000691 від 19.07.2019р. про отримання на зберігання речових доказів № 37, всупереч встановленому порядку передачі на зберігання речових доказів, номерних знаків та мікро-сім картки оператора стільникового зв`язку «Київстар», то такі надійшли до камери схову відділу поліції, саме 19.07.2019р., а не у період 05-06.12.2019р., коли вони нібито були знайдені, вилучені й оглянуті. Вказує, що цей документ суд долучив до справи в процесі розгляду, однак не згадав у вироку та не надав йому оцінку.

Захисник вважає, що місцевий суд також проігнорував і дати написання потерпілими заяв до поліції. Так, перша заява потерпілого надійшла саме 19.07.2019р., наступні відповідно 03.08.2019, 16.08.2019, 20.08.2019. 29.08.2019, 30.08.2019, що додатково свідчить про порушення порядку долучений речових доказів у справі.

Крім цього, не було вилучено, оглянуто і належним чином задокументовано блокнот ОСОБА_7 за січень-листопад 2019 року, який фігурує чомусь лише у вступній частині висновку експерта від 28.12.2019р. № 6989. У матеріалах справи відсутній протокол обшуку, під час якого мав би бути вилученні цей речовин доказ.

Акцентує, що сторона захисту подавала до місцевого суду клопотання про визнання недопустимими доказами в порядку ст. 84 КПК України протоколу отримання зразків почерку ОСОБА_7 для експертизи від 05.12.2019р., вільних зразків почерку ОСОБА_7 в блокноті (записнику) за січень-листопад 2019р., експериментальних зразків почерку ОСОБА_9 на 22 арк. та клаптиків паперу із рукописним текстом з зазначенням номеру оператора мобільного зв`язку, наданих потерпілими, оскільки у даному кримінальному провадженні не були складені протоколи огляду наданих потерпілими 12 клаптиків паперу зі контактними телефонами із фіксуванням їх у відповідних фото-таблицях, а вільні та експериментальні зразки почерку ОСОБА_7 були відібрані у нього одночасно із примусом його до написання телефонів на клаптиках паперу у кабінеті слідчого.

Незважаючи на викладені обставини, суд першої інстанції не визнав ці докази не допустимими.

Крім цього, захисник вважає, що висновок експерта № 6989 від 28.12.2019р. за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, а також висновок експерта № 3427-Е за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 09.02.2023р. є необґрунтованими, і такими, що суперечать іншим матеріалам справи та викликає інші обґрунтовані сумніви в їх правильності.

Покликається, що ці висновки експертиз базуються на отриманих з порушенням процесуальної процедури доказах, зокрема з дослідженням не задокументованих належним чином 12 клаптиків паперу із номерами контактних телефонів, експериментальних зразках почерку ОСОБА_7 на 22 арк., вільних зразках почерку ОСОБА_7 в блокноті (записнику) за січень-листопад 2019р.

Вказує, що один клаптик паперу із зразками телефонів на 3-ій сторінці експертизи № 6989 з 5-ти, є явно сфальсифікованим документом відверто сумнівного типу, і суд повинен був звернути увагу на той факт, що цей папірець з телефонами є суцільним, не розрізаним на клаптики. Зазначає, що місцевий суд не перевірив цей висновок експерта, зокрема, чи було додержано вимоги законодавства при призначені та проведенні експертизи, наданих експерту об`єктів дослідження, їх відповідність іншим фактичним даним кримінального провадження.

Також звертає увагу, що постановою слідчого проведення первинної експертизи у цій справі було доручено експертам Львівського НДЕКЦ МВС України, однак експертизу чомусь провела експерт Львівського НДІСЕ МЮ України ОСОБА_10 , яку не було допитано у суді у зв`язку із її звільненням з НДІСЕ.

Крім цього, захисник вказує, що надані для експертиз клаптики паперу з телефонами були долучені до матеріалів судової справи зі значними процесуальними порушеннями. А саме, прокурор, долучаючи матеріали досудового розслідування до матеріалів судової справи 25.11.2021р., забув про вже розрізані ним клаптики паперу, загубив їх під столом у залі судового засідання, де їх потім знайшов секретар судового засідання та передав прокурору, і вже у наступному судовому засіданні 12.01.2022р. такі було долучено до матеріалів судової справи. Такі обставини призвели до того, що клаптики паперу стали забрудненими, із сторонніми слідами пальців, що призвело до неможливості ототожнення особистості за відбитками рук на документах і проведення трасологічної експертизи.

Захисник наголошує, що клаптики паперу є фальсифікованими і мають сумнівний характер хоча б тому, що на першу експертизу вони надійшли на одному, цільному аркуші паперу і розрізаними на клаптики не були, а вже під час судового розгляду та на другу експертизу ці клаптики паперу надані розрізаними на частини. Жодної оцінки цьому факту суд у вироці не надав.

При цьому звертає увагу, що реальний фізичний стан цих клаптиків паперу із номерами телефонів свідчить про те, що вони жодним чином не знаходились на вулицях міста під впливом атмосферних чинників, вони загалом чисті, не надто зношені, тощо, що свідчить про їх штучне створення. Також звертає увагу, що ці 12 клаптиків паперу, сфотографовані експертами у кольоровому зображенні, навіть при візуальному порівнянні суттєво відрізняються від 1-го клаптика паперу (у чорно-білому зображенні), наданого на першу почеркознавчу експертизу.

При цьому у проведенні технічної експертизи документу судом було безпідставно відмовлено. Акцентує, що відповідно до ч. 5 ст. 101 КІІК України висновок експертизи є недопустимим доказом, якщо предметом експертизи були об`єкти, одержані у непроцесуальний спосіб або з грубим порушенням кримінального процесуального законодавства.

Вказує, що сторона захисту заявляла клопотання про проведення ще одної експертизи - з метою зафіксувати документально момент розрізання доказів, клаптиків з телефонами на частини під час розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки умовні «клаптики» наперу із зразками телефонів на 3-ій сторінці першої експертизи № 6989 є ще не розрізаними на частинки, а у висновку експерта № 3427-Е вже розрізані на клаптики і між ними явно видно темні проміжки.

Наголошує, що суд першої інстанції також не викликав і не допитував потерпілих по справі, хоча такі клопотання стороною захисту неодноразово заявлялися, зокрема стосовно потерпілої ОСОБА_11 , проживаючої у м. Львові.

Звертає у вагу, що наявні у справі заяви потерпілих до суду першої інстанції не містять дати складання таких. Зокрема, у заяві ОСОБА_12 виправлено дату в місяці з «09» на «08». оскільки ОСОБА_7 в вересні місяці вже був під вартою, про записку не йдеться взагалі, просто викрадено. В заявах ОСОБА_13 та ОСОБА_14 теж не згадано про номер телефону. У ОСОБА_15 вказано про записку, але номеру телефону не вказано.

Крім цього вказує, що у матеріалах справи відсутні документи, які стосуються перекладу процесуальних документів, зокрема паспорт/особистий документ перекладача, що безперечно впливає на доказову справу по цій справі та викликає небезпідставні сумніви в особі перекладача і якості здійсненого нею перекладу процесуальних документів. Вважає, що усі здійснені перекладачем з польської ОСОБА_16 письмові документи у справі, зокрема заяви потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 .. ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , є недопустимими та неналежними доказами.

Акцентує, що ОСОБА_7 в процесі розгляду справи свою вину у інкримінованих йому 12 епізодах категорично не визнав, неодноразово заявляв суду про свою невинуватість, психологнічний тиск на нього і штучне створення стороною обвинувачення доказів у цій справі. Захисник стверджує, що сукупність зібраних доказів є недостатньою для встановлення доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 . Також вважає, що у зв`язку із недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів на нього не могло бути покладено відшкодування витрат на залучення експерта.

Покликається, що перед дебатами прокурор долучив до матеріалів справи копію вироку Франківського районного суду м. Львова від 23.02.2021р., яка не була завірена у встановленому законом порядку.

Вважає, що серед інших недоліків оскаржуваного вироку є те, що у вироці зазначено, про дослідження у процесі розгляду справи протоколу і відеофіксації огляду місця події, протоколу огляду предмету, однак про недоліки відеофаксації, а саме відсутності частини такої, у вироку не наведено. Крім цього, дослідження речових доказів у судовому засіданні було не в повному обсязі, а саме деякі номерні знаки так і не були пред`явлені суду. Також вказує, що всупереч ст. 276 КІІК України суд не проголосив повний текст вироку, а лише його резолютивну частину.

Наголошує, що відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 284 КПК України дане кримінальне провадження мас бути закрите, а обвинувачений ОСОБА_7 мас бути звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведеності його винуватості, а можливості їх отримання вичерпані.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок та звільнити його з-під варти із зали суду.

Свої апеляційні вимоги обвинувачений мотивує тим, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що суд допустив помилку. Заперечує вчинення інкримінованих йому діянь та не визнає свою вину у їх вчиненні.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 , 18.07.2019, приблизно о 04:00 год., перебуваючи біля будинку № 4 по вул. Мосяжній, у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля марки «Ореl» моделі «Insignia», який належить ОСОБА_20 , два номерні знаки польської реєстрації « ОСОБА_21 », заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 1700 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 03.08.2019, приблизно о 03:00 год., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля марки «Ford» моделі «Galaxy», який належить ОСОБА_54, два номерні знаки литовської реєстрації « НОМЕР_2 », заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 517 грн. 45 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 03.08.2019, приблизно о 05:00 год., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля марки «Toyota» моделі «Corolla», який належить ОСОБА_22 , два номерні знаки польської реєстрації « НОМЕР_3 », заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 1627 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 16.08.2019, приблизно о 02:00 год., перебуваючи біля будинку № 2, що на площі Вічева, у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля марки «Toyota» моделі «Avensis», який належить ОСОБА_55, два номерні знаки польської реєстрації « НОМЕР_4 », заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 1608 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 16.08.2019, приблизно о 02:30 год., перебуваючи біля будинку №1, що по вул. Рибній, у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля марки «Nissan» моделі «Qashqai», який належить ОСОБА_56, два номерні знаки литовської реєстрації «НОМЕР_13», заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 522 грн. 25 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 20.08.2019, приблизно о 03:00 год., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля марки «Ford» моделі «Focus», який належить ОСОБА_23 два номерні знаки польської реєстрації « НОМЕР_5 », заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 1599 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 20.08.2019, приблизно о 04:00 год., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля марки «Toyota» моделі «Rav 4», який належить ОСОБА_24 , два номерні знаки німецької реєстрації « НОМЕР_6 », заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 838 грн. 50 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 20.08.2019, приблизно о 04:30 год., перебуваючи біля будинку №3, що по вул. Звенигородській, у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля марки «Volvo» моделі «ХС 60», який належить ОСОБА_25 , два номерні знаки польської реєстрації « НОМЕР_7 », заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 1599 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 20.08.2019, приблизно о 05:00 год., перебуваючи біля будинку №6, що по вул. Шопена, у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля марки «Dacia» моделі «Duster», який належить ОСОБА_26 , два номерні знаки польської реєстрації « НОМЕР_8 », заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 1599 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 29.08.2019, приблизно о 03:00 год., перебуваючи біля будинку №7, що по вул. Насипній, у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля марки «Audi» моделі «A3», який належить ОСОБА_11 , два номерні знаки австрійської реєстрації « НОМЕР_9 », заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 640 грн.

Таким цього, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 29.08.2019, приблизно о 03:30 год., перебуваючи біля будинку №7, що по вул. Насипній, у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля марки «Skoda», який належить ОСОБА_27 , два номерні знаки чеської реєстрації « НОМЕР_10 », заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 864 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 29.08.2019, приблизно о 05:00 год., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з автомобіля «Toyota» моделі «Corolla, який належить ОСОБА_28 , два номерні знаки словацької реєстрації « ОСОБА_29 », заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 4626 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали подані апеляційні скарги, з наведених у таких мотивів, та просили їх задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні вимоги захисника та обвинуваченого з підстав необґрунтованості таких, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі сторона захисту заперечує винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та покликається на відсутність належних та допустимих доказів його вини. Вказує, що прокурор, стверджуючи в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_7 злочинів, порушив презумпцію невинуватості, а також те, що в обвинувальному акті відсутнє чітке та конкретне формулювання обвинувачення із зазначенням необхідних відомостей, передбачених ч. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, що порушувало право обвинуваченого на захист і презумпцію невинуватості.

Згідно положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

Доводи сторони захисту про порушення прокурором презумпції невинуватості, а також про відсутність в обвинувальному акті чіткого та конкретного формулювання обвинувачення ОСОБА_7 колегія суддів визнає неспроможними.

Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, останній жодним чином не порушує презумпцію невинуватості, а виконує вимоги кримінального процесуального закону.

На переконання колегії суддів обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні у повній мірі відповідає вимогам ст. 291 КПК України. У такому наведено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Факти та їх правова кваліфікація викладені в обвинувальному акті в об`ємі, достатньому для того, щоб сторона захисту розуміла, від якого обвинувачення вона буде захищатися і що буде предметом розгляду у суді.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції своєю ухвалою від 20.08.2021р. обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта прокурора та призначив дану справу до судового розгляду.

Перевіривши апеляційні доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому дій поза розумним сумнівом, колегія суддів визнає такі необґрунтованими.

Принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» передбачає, зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

На переконання колегії суддів оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, стверджується:

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19.07.2019р. року, згідно якого ОСОБА_30 19.07.2019р. звернувся із заявою про те, що у період часу з 16 по 19 липня 2019 року, невідома особа, перебуваючи по вул. Мосяжній у м. Львові, викрала з автомобіля «Opel Insignia» два номерні знаки НОМЕР_11 , чим заподіяла йому матеріальних збитків;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 03.08.2019р., згідно якого ОСОБА_31 03.08.2019р. звернувся із заявою про те, що в період часу з 19:00 год. 02.08.2019р. по 19:00 год. 03.08.201р. невідома особа на площі Старий Ринок, 5 у м. Львові із належного йому автомобіля марки "Ford Galaxy" викрала номерні знаки Литовської реєстрації серії " НОМЕР_2 ", залишивши записку з номером моб.тел. НОМЕР_12 ;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 16.08.2019р., згідно якого ОСОБА_32 16.08.2019р. звернувся із заявою про те, що в період часу з 21 год. 15.08.2019р. по 09 год. 16.08.2019р. невідома особа по вул. Рибній у м. Львові, викрала з автомобіля марки "Нісан Кашкай" номерні знаки « НОМЕР_13 », залишивши записку з номером моб.тел. НОМЕР_1 ;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 03.08.2019р., згідно якого ОСОБА_33 03.08.2019р. звернулась із заявою про те, що в період часу з 16:00 год. 02.08.2019р. по 16:00 год. 03.08.2019р. за адресою м. Львів, вул. Д.Галицького, 12, невідома особа викрала з автомобіля марки "Тойота Королла" номерні знаки НОМЕР_3 , залишивши на лобовому склі записку з номером моб.тел. НОМЕР_12 ;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 20.08.2019р., згідно якого ОСОБА_34 20.08.2019р. звернулась із заявою про те, що 20.08.2019р. в період часу з 23:00 год. по 07:00 год. по вул. Огієнка, 13 в м. Львові було викрадено номерні знаки з автомобіля марки "Форд Фокус" д.н.з. НОМЕР_5 ;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 20.08.2019р., згідно якого ОСОБА_24 20.08.2019р. звернувся із заявою про те, що 20.08.2019р. в період часу з 00:30 год. по 09:30 год. по вул. Гавришкевича, 5 в м. Львові з автомобіля марки "Тойота Рав 4" викрадено номерні знаки « НОМЕР_6»;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 20.08.2019р., згідно якого ОСОБА_35 20.08.2019р. звернулась із заявою про те, що 20.08.2019р. протягом ночі з автомобіля марки «Вольво ХС 60» по вул. Звенигородська, 3 в м. Львові було викрадено номерні знаки «НОМЕР_7», та залишено на лобовому склі записку з номером телефону;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 20.08.2019р., згідно якого ОСОБА_36 20.08.2019р. звернулась із заявою про те, що в період часу з 23:00 год. 19.08.2019р. по 10:00 год. 20.08.2019р. по вул. Шопена в м. Львові навпроти відділення пошти з автомобіля "Рено Дастер" було викрадено номерні знаки « НОМЕР_14 »;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 29.08.2019р., згідно якого ОСОБА_11 29.08.2019р. звернулась із заявою про те, що протягом ночі з 28.08.2019р. на 29.08.2019р. по вул. Насипній, 7 у м. Львові невідома особа викрала з її автомобіля марки «Audi A3» номерні знаки « НОМЕР_9 », залишивши на лобовому склі записку з номером моб.тел. НОМЕР_12 ;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.08.2019р., згідно якого ОСОБА_37 30.08.2019р. звернувся із заявою про те, що у період часу з 21:00 год. 29.08.2019р. по 09:00 год. 30.08.2019р. по вул. Шопена, 8 у м. Львові з автомобіля марки «Тойота корола» було викрадено номерні знаки « НОМЕР_15 », при цьому залишено записку з номером телефону НОМЕР_12 ;

- даними протоколу огляду місця події від 05.12.2019р. з додатком на цифровому носії, згідно якого під час огляду парку на перехресті вул. Коперника та вул. Стефаника у м. Львові ОСОБА_7 05.12.2019р. у присутності понятих повідомив про те, що зможе показати місце у парку, де він переховував викрадені номерні знаки, та у подальшому показав таке місце. У ході огляду місця події, а саме у парку на перехресті вул. Коперника та вул. Стефаника у м. Львові, у місці де вказав ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено вказаний білий мішок із номерними знаками та сім-картка оператора «Київстар»;

- даними протоколу огляду предмету від 06.12.2019р., а саме мішка білого кольору, горловина якого перев`язана цупкою ниткою білого кольору, яка в свою чергу опечатана биркою, з підписами понятих та особи, яка вказала на ці речі, а саме ОСОБА_7 , та підписом слідчого ОСОБА_38 , при відкритті якого всередині виявлено: номерні знаки «НОМЕР_21»; номерні знаки « НОМЕР_2 »; номерні знаки « НОМЕР_3 »; номерні знаки « НОМЕР_4 »; номерні знаки « НОМЕР_13 »; номерні знаки « НОМЕР_7 »; номерні знаки « НОМЕР_6 »; номерні знаки « НОМЕР_8 »; номерні знаки « НОМЕР_9 »;номерні знаки « НОМЕР_10 »;номерні знаки « НОМЕР_16 »;номерні знаки « НОМЕР_17 »;номерні знаки « НОМЕР_18 »;номерні знаки « НОМЕР_19 »;номерні знаки « НОМЕР_20 »;номерні знаки « НОМЕР_21 »;номерні знаки « НОМЕР_22 »;номерні знаки « НОМЕР_23 »;номерні знаки «НОМЕР_29»;номерні знаки « НОМЕР_24 »;номерні знаки « НОМЕР_25 »;номерні знаки « НОМЕР_26 »;номерні знаки « НОМЕР_27 »; мікро-сім картка оператора стільникового зв`язку «Київстар», котру для ідентифікації контактного номеру мобільного телефону вставлено у мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 5s» та встановлено що мобільний номер даної сім-картки « НОМЕР_1 »;

- даними довідок про вартість номерних знаків;

- даними висновку експерта Львівського НДІСЕ за результатами судово-почеркознавчої експертизи № 6989 від 28.12.2019р., згідно якого цифрові записи дванадцяти клаптиків паперу із контактними номерами телефону оператора стільникового зв`язку «Київстар» « НОМЕР_28 », « НОМЕР_1 », надані потерпілими ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_24 , ОСОБА_35 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_28 , виконані самим ОСОБА_7 ;

- даними висновку експерта Львівського НДІСЕ за результатами судової почеркознавчої експертизи № 3427-Е від 09.02.2023р., згідно якого цифрові записи «НОМЕР_30» (один) та « НОМЕР_12 » (одинадцять), схожі на номери телефонів оператора стільникового зв`язку «Київстар», які знаходяться на 12-ти клаптиках паперу, наданих ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_45 , ОСОБА_53 та ОСОБА_28 , виконані ОСОБА_7 .

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, оскільки такі не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості наданих суду доказів, зокрема протоколу огляду місця події від 05.12.2019р. та його додатку у вигляді відеофіксації цієї слідчої дії на цифровому носії, протоколу огляду предмета від 06.12.2019р., речових доказів, у тому числі 12 клаптиків паперу із номерами телефону, що були надані потерпілими, зразків почерку ОСОБА_7 , висновків експертиз № 6989 від 28.12.2019р. та № 3427-Е від 09.02.2023р., були також предметом розгляду суду першої інстанції, який не встановив підстав для визнання досліджених ним доказів недопустимими чи неналежними.

З таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Згідно ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 31.08.2022р. (справа № 756/10060/17) оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

Оцінюючи протокол огляду місця події від 05.12.2019р. та його додаток у вигляді відеофіксації цієї слідчої дії на цифровому носії, протокол огляду предмета від 06.12.2019р., а також речові докази, зокрема, номерні знаки та сім-картку оператора мобільного зв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано встановив відсутність підстав для визнання вказаних доказів недопустимими.

Всупереч апеляційним доводам захисника, у протоколі огляду місця події від 05.12.2019р. зазначено місце його проведення, а саме паркова зона парку «Львівська цитадель», що знаходиться поряд із бібліотекою «Стефаника», що на перехресті вулиць Коперника та Стефаника у м. Львові.

Згідно протоколу огляду місця події від 05.12.2019р. та його додатку у вигляді відеофіксації цієї слідчої дії на цифровому носії у межах даного кримінального провадження 05.12.2019р. було проведено за участю двох понятих огляд місце події, у ході якого ОСОБА_7 , маючи статус свідка, добровільно показав місце, у якому ним було заховано раніше викрадені номерні знаки, а також, як він сам зазначив, сім-картка оператора мобільного зв`язку.

При цьому, колегія суддів враховує, що під час даної слідчої дії допит ОСОБА_7 не проводився, адже органом досудового розслідування проводився саме огляд місця події.

Також колегія суддів враховує, що жодних показань, які ОСОБА_7 давав під час досудового розслідування, у тому числі в якості свідка, суд першої інстанції не досліджував, а відтак і не давав таким оцінку та не обґрунтовував ними свої висновки.

З приводу апеляційних доводів захисника про те, що дана слідча дії була проведена за відсутності захисника, колегія суддів враховує, що на час проведення огляду місця події ОСОБА_7 не перебував у статусі підозрюваного (обвинуваченого), та не вважався затриманим у межах саме цього кримінального провадження.

Крім цього, згідно відеозапису огляду місця події ОСОБА_7 жодним чином не висловлювався щодо необхідності забезпечити його адвокатом, а також про здійснення на нього будь якого тиску, та разом із понятими підписав цей протокол без жодних заяв, зауважень та застережень.

Окрім зазначеного, колегія суддів бере до уваги положення ч. 3 ст. 237 КПК України, згідно яких участь захисника у зазначеній слідчій дії не є обов`язковою.

Також варто звернути увагу на те, що впродовж досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, де участь захисника не є обов`язковою, обвинувачений ОСОБА_7 взагалі не висловлював бажання про те щоб його було забезпечено захисником.

Той факт, що огляд місця події проводився незначний проміжок часу жодним чином не ставить під сумнів законність отриманих під час його проведення доказів, з огляду на обсяг вчинених дій та встановлених обставин у ході цього огляду місця події.

Щодо доводів сторони захисту про те, що у згаданому протоколі огляду місця події від 05.12.2019р. та на відеозаписі цієї слідчої дії не перелічені та документально не зафіксовані вилучені предмети, а також не додано фототаблиці, на яких зафіксовано учасники слідчої дії, колегія суддів враховує наступне.

Так, згідно положень ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко - чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Положення ст. 237 КПК України не містять обов`язку долучати до протоколу огляду місця події фототаблиці, на яких, зокрема, зафіксовано учасники слідчої дії.

У своїй сукупності дані протоколу огляду місця події від 05.12.2019р. із додатком у вигляді відеофіксації цієї слідчої дії на цифровому носії, а також дані протоколу огляду предмета від 06.12.2019р. дають чітке розуміння того, що в ході згаданого огляду місця події ОСОБА_7 , у присутності двох понятих, добровільно показав місце, у якому ним було заховано раніше викрадені номерні знаки, а також, як він сам зазначив, сім-картка оператора мобільного зв`язку. У вказаному ОСОБА_7 місці було виявлено та вилучено білий мішок із номерними знаками та сім-карткою оператора «Київстар».

Згідно протоколу огляду предмета від 06.12.2019р. слідчим в ході даної процесуальної дії встановлено, що мішок білого кольору, горловина якого перев`язана цупкою ниткою білого кольору, яка у свою чергу опечатана биркою, з підписами понятих та особи, яка вказала на вказані речі, а саме ОСОБА_7 та підписом слідчого, що проводила огляд місця події. При відкритті цього пакету в середині виявлено ряд номерних знаків, у тому числі і тих, викрадення яких і ставиться у вину ОСОБА_7 у межах даної справи, а також мікро-сім картку оператора стільникового зв`язку «Київстар» з мобільним номером « НОМЕР_1 ».

Відтак, місцевий суд, дослідивши протокол огляду місця події від 05.12.2019р., відеозапис даної слідчої дії, протокол огляду предмету від 06.12.2019р., правильно констатував, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчим, з дотриманням процесуальних норм, виконано вимогист.237 КПК України щодо проведення огляду.

Покликання захисника на те, що присутні при проведенні огляду місця події поняті перебувають у прямій залежності від правоохоронних органів, є лише припущенням, оскільки жодні докази цього відсутні.

Також, варто зауважити, що згідно матеріалів справи під час судового розгляду у суді першої інстанції сторона захисту не порушувала питання про допит у судовому засіданні в якості свідків цих понятих.

З приводу апеляційних доводів захисника про те, що протокол огляду місця події від 05.12.2019р. із додатком у вигляді відеозапису не був їй відкритий у порядку ст. 290 КПК України при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження у приміщенні прокуратури 14.04.2021р., колегією суддів встановлено таке.

Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до суду 04.03.2020р., а відтак вимоги, передбачені ст. 290 КПК України органом досудового розслідування виконувались ще до 04.03.2020р., тобто задовго до того, як захисник ОСОБА_6 почала здійснювати захист обвинуваченого ОСОБА_7 .

Згідно матеріалів справи адвокат ОСОБА_6 була призначена як захисник обвинуваченого 11.01.2021р. на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 01.12.2020р., тобто під час розгляду справи судом першої інстанції.

Отже покликання на не виконання органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України щодо захисника ОСОБА_6 є безпідставними.

Доводи захисника на те, що протокол огляду предмету від 06.12.2019р. не містить жодних додатків, зокрема фототаблиць оглянутих номерних знаків та сім-картки оператора мобільного зв`язку у даному випадку не дає підстав для визнання цього доказу недопустимим.

Так, згідно протокол огляду предмету від 06.12.2019р. у такому детально описано оглянуті номерні знаки та сім-картка оператора мобільного зв`язку. При цьому, колегія суддів враховує, що вимога до фіксації фотозйомкою речей, які було вилучено під час огляду місця події та у подальшому оглянуто не є обов`язковою як згідно вимог КПК України, так і згідно положень Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду.

Той факт, що у протоколі огляду предмету від 06.12.2019р. та постанові про визнання предметів речовими доказами від 06.12.2019р. згадується і інші номерні знаки, окрім тих, викрадення яких інкримінується ОСОБА_7 у межах даного кримінального провадження, жодним чином не впливає на допустимість згаданих доказів, а також не впливає та не спростовує висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 .

Крім цього, на переконання колегії суддів у даному випадку на допустимість згаданих доказів, а також на висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 , не впливає і те, що під час досудового розслідування не проводились слідчі експерименти, обшук обвинуваченого, та зняття відбитків пальців з речових доказів.

Твердження захисника про те, що органом досудового розслідування було знайдено дві сім-картки, одна з яких загубилась, наявними матеріалами справи не підтверджено.

Згідно наданих суду доказів під час досудового розслідування було виявлено і вилучено, та у подальшому визнано речовим доказом лише одну мікро-сім картку оператора стільникового зв`язку «Київстар» з мобільним номером « НОМЕР_1 ».

Згідно протоколу огляду предмету від 06.12.2019р. мікро-сім картку оператора стільникового зв`язку «Київстар», яку було виявлено та вилучено під час огляду місця події 05.12.2019р., для ідентифікації контактного номеру мобільного телефону було поміщено у мобільний телефон та встановлено, що її мобільний номер « НОМЕР_1 ».

Колегія суддів вважає, що з огляду на конкретні обставини цього кримінального провадження, необхідність проведення будь який інших процесуальних дій із даною мікро-сім карткою з метою закріплення доказового значення цього речового доказу, як покликається захисник, у даному випадку відсутня.

Крім цього, в апеляційній скарзі захисник стверджує, що згідно квитанції № 000691 від 19.07.2019р. про отримання на зберігання речових доказів вилучені та оглянуті 05-06.12.2019р. номерні знаки та мікро-сім картки оператора стільникового зв`язку «Київстар», надійшли до камери схову відділу поліції ще 19.07.2019р.

Перевіривши матеріали справи колегією суддів встановлено, що у таких наявна квитанції № 000691 (т.1 а.с. 217), згідно якої було отримано на зберігання вилучені (отримані) 19.07.2019р. речові докази, а саме мішечок у якому номерні знаки.

Разом з тим, дана квитанція не містить належних даних за якими можна було б чітко ідентифікувати, які конкретно номерні знаки передано на зберігання.

Водночас, колегія суддів приходить до висновку, що дані протоколу огляду місця події від 05.12.2019р. із додатком у вигляді відеозапису даної слідчої дії, протоколу огляду предмету від 06.12.2019р., а також постанови про визнання предметів речовими доказами від 06.12.2019р. підтверджують те, що номерні знаки, викрадення яких інкримінується ОСОБА_7 у межах цього кримінального провадження та мікро-сім картка оператора стільникового зв`язку «Київстар» з мобільним номером « НОМЕР_1 » були виявлені, вилучені та оглянуті 05-06.12.2019р.

Таким чином, наведені захисником доводи щодо недопустимості доказів, а саме протоколу огляду місця події від 05.12.2019р. із додатком у вигляді відеозапису даної слідчої дії, протоколу огляду предмету від 06.12.2019р., а також речових доказів, а саме виявлених та вилучених 05.12.2019р. під час огляду місця події номерних знаків та сім-карти оператору мобільного зв`язку, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи.

З урахуванням наведеного також не заслуговують на увагу апеляційні доводи захисника про те, що дати написання потерпілими заяв до поліції (19.07.2019р., 03.08.2019р., 16.08.2019р., 20.08.2019р., 29.08.2019р., 30.08.2019р.) додатково свідчать про порушення порядку долучення речових доказів у справі.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту про те, що висновок експерта № 6989 від 28.12.2019р. за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та висновок експерта № 3427-А від 09.02.2023р. за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи є необґрунтованими, і такими, що суперечить іншим матеріалам справи та викликають інші обґрунтовані сумніви в їх правильності, колегія суддів визнає безпідставними.

При апеляційному розгляді не підтвердились твердження захисника про те, що вказані висновки базуються на отриманих з порушенням процесуальної процедури доказах, зокрема з дослідженням не задокументованих належним чином 12 клаптиків паперу із номерами контактних телефонів, експериментальних зразках почерку ОСОБА_7 на 22 арк., вільних зразках почерку ОСОБА_7 в блокноті (записнику) за січень-листопад 2019р.

Так, згідно наявних у матеріалах справи постанов про визнання предмета речовим доказом та прилучення його до матеріалів кримінального провадження від 19.07.2019, 04.08.2019, 16.08.2019, 03.08.2019, 20.08.2019, 30.08.2019 кожен із 12 клаптиків паперу із рукописним текстом з зазначенням номеру « НОМЕР_1 » (у переважній більшості) та « НОМЕР_28 » було надано органу досудового розслідування кожним потерпілим окремо під час їх допитів в якості потерпілих.

Таким чином згадані 12 клаптиків паперу із номерами контактних телефонів було отримано та долучено до матеріалів кримінального провадження у встановленому законом порядку.

Покликання захисника на те, що на першу експертизу (висновок № 6989) надійшов один суцільний клаптик паперу із зразками телефонів, який не був розрізаним на клаптики, що свідчить про явну фальсифікацію документа, спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно висновку експерта № 6989 від 28.12.2019р. за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи (т.1 а.с. 227-229) на дану експертизу надійшло 12 клаптиків паперу із контактними телефонами, вільні зразки почерку ОСОБА_7 в блокноті за січень-лютий 2019р. та експериментальні зразки почерку ОСОБА_7 на 22 арк. Вказано, що документи, які підлягають дослідженню надійшли до лабораторії в 13 опечатаних конвертах з відповідними супровідними написами.

Наведене повністю спростовує доводи захисника про те, що на експертизу було скеровано не 12 окремих клаптиків паперу із контактними телефонами, а один суцільний.

Щодо блокноту ОСОБА_7 за січень-листопад 2019 року із вільними зразками його почерку то такі, згідно матеріалів справи, були надані ОСОБА_7 добровільно, що не потребувало проведення обшуку обвинуваченого та складання відповідно протоколу обшуку, як покликається захисник в апеляційній скарзі.

Згідно самих експериментальних зразків почерку ОСОБА_7 на 22 арк., які були об`єктами дослідження експертиз, то такі були надані ОСОБА_7 також добровільно, про що останній особисто зазначив у самих експериментальних зразках (т.1 а.с. 174 - 196).

За наведених обставин відсутні підстави для визнання недопустимим доказом висновок експерта № 6989 від 28.12.2019р. за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, з огляду на відсутність підстав вважати, що предметом експертизи були об`єкти, одержані у непроцесуальний спосіб чи з грубим порушенням кримінального процесуального закону.

Відповідно відсутні підстави для визнання недопустимим доказом і висновок експерта № 3427-А від 09.02.2023р. за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, проведення якої було призначено ухвалою суду першої інстанції від 05.08.2022р. за клопотанням сторони захисту.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалою від 12.06.2023р. обґрунтовано відмовив у задоволення клопотання сторони захисту про призначення судової технічної експертизи документів, оскільки, як вже зазначалось вище матеріалами справи підтверджено, що як на первинну експертизу, так і на повторну експертизу було скеровано 12 окремих клаптиків паперу із номерами контактних телефонів.

Наведені захисником в апеляційній скарзі обставини щодо долучення під час судового розгляду прокурором 12 клаптиків паперу із номерами контактних телефонів до матеріалів судової справи, жодним чином не впливають на висновки проведених у справі експертиз та не ставлять такі під сумнів.

З приводу апеляційних доводів захисника про те, що під час досудового розслідування на обвинуваченого ОСОБА_7 здійснювався психологічний тиск, у тому числі під час отримання від нього експериментальних зразків почерку для експертизи, а також те, що стороною обвинувачення штучно створені докази, колегія суддів враховує те, що згідно матеріалів справи ОСОБА_7 під час досудового розслідування жодних скарг чи заяв з цього приводу не подавав.

Під час судового розгляду, який було проведено за участю захисника, обвинувачений у своїх показаннях хоча і вказував на те, що на нього під час досудового розслідування чинився психологічний тиск, однак жодних конкретних обставин з цього приводу не повідомив.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений на запитання прокурора також не навів конкретних обставин щодо тиску на нього, зазначивши при цьому, що його ніхто не примушував, а раніше про тиск на нього не повідомляв, оскільки про це його ніхто не запитував.

Також колегія суддів враховує, що ні обвинувачений ОСОБА_7 , ні його захисник під час судового розгляду жодних письмових скарг чи заяв з цього приводу не подавали.

Щодо тверджень обвинуваченого про штучне створення органом досудового розслідування доказів, то такі колегією суддів визнаються безпідставними, з огляду на те, що

при апеляційному розгляді справи колегія суддів дійшла до переконання, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому дій підтверджуються сукупністю наведених доказів, допустимість, належність та достовірність яких не викликає сумнівів.

Перевіривши апеляційні доводи захисника про те, що суд першої інстанції не викликав у судове засідання та не допитав потерпілих по справі, хоча такі клопотання стороною захисту неодноразово заявлялись, зокрема щодо потерпілої ОСОБА_11 , колегією суддів встановлено наступне.

Згідно матеріалів справи, усі потерпіли, які проживають за кордоном, надіслали до місцевого суду заяви про розгляд кримінального провадження без їхньої участі.

Сторона захисту клопотала про виклик у судове засідання для допиту фактично лише потерпілу ОСОБА_11 .

У подальшому місцевий суд неодноразово викликав у судове засідання потерпілу ОСОБА_11 , однак судові виклики, скеровані на адресу потерпілої, повертались на адресу суду без вручення адресату.

У судовому засіданні 16.08.2023р., згідно його технічного запису, захисник ОСОБА_6 поклалась на розсуд суду щодо продовження судового розгляду за відсутності потерпілої ОСОБА_11 , оскільки остання не з`являється і можливо ще довго не буде з`являтись. З наведеного вбачається, що сторона захисту у подальшому не наполягала на виклику потерпілої ОСОБА_11 у судове засідання для допиту.

Відтак, колегія суддів вважає, що у даному випадку, здійснивши судове провадження за відсутності потерпілих, суд першої інстанції не допустив порушень вимог кримінального процесуального закону.

Також в апеляційній скарзі захисник вказує, що наявні у справі заяви потерпілих до суду першої інстанції не містять дати складання таких. Зокрема, у заяві ОСОБА_12 виправлено дату в місяці з «09» на «08», оскільки ОСОБА_7 в вересні місяці вже був під вартою, про записку не йдеться взагалі, просто викрадено. В заявах ОСОБА_13 та ОСОБА_14 теж не згадано про номер телефону. У ОСОБА_15 вказано про записку, але номеру телефону не вказано.

Тут варто зазначити, що до суду першої інстанції потерпілі подали лише заяви про здійснення судового розгляду даного кримінального провадження без їх участі. Також в матеріалах справи наявні переклади деяких із цих заяв, які складені іноземною мовою, перекладачами.

Водночас, колегія суддів враховує, що заяви такого змісту не є процесуальним документами, які мають доказове значення у справі, а тому наявність повноважень перекладача, на думку колегії суддів у даному випадку не є обов`язковим.

Крім цього, у наданих суду матеріалах справи немає інших заяв потерпілих, а є лише ряд протоколів про прийняття заяв потерпілих про кримінальне правопорушення від 19.07.2019, 16.08.2019, 03.08.2019, 20.08.2019, 29.08.2019, зміст яких свідчить про те, що такі було складено без перекладачів.

При цьому, колегія суддів враховує, що на даних протоколах є штамп органу досудового розслідування із відміткою про дату прийняття цих заяв та реєстраційний номер, згідно яких усі заяви потерпілих було подано до вересня 2019р., а тому виправлення у даті, зокрема у протоколі прийняття заяви потерпілої ОСОБА_12 , як покликається захисник, є лише опискою.

Той факт, що згідно вказаних протоколів про прийняття заяв потерпілих про кримінальне правопорушення не всі потерпілі зазначали як про записку, так і про номер телефону, жодним чином не впливає на висновки суду і не спростовує такі, оскільки, як вже зазначено, згідно ряду постанов про визнання предмета речовим доказом та прилучення його до матеріалів кримінального провадження кожен потерпілий окремо під час їх допитів в якості потерпілих надав органу досудового розслідування клаптик паперу із рукописним текстом з зазначенням контактного номеру.

Будь-яких процесуальних документів, зокрема протоколів допитів потерпілих, тощо, де було залучено перекладача, надані суду матеріали справи не містять і на такі суд у своєму рішенні не покликався.

Відтак, колегія суддів не приймає до уваги твердження сторони захисту про те, що усі здійснені перекладачем з польської ОСОБА_16 письмові документи у справі, зокрема заяви потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 є недопустимими та неналежними доказами, оскільки місцевий суд таких документів не досліджував та не обґрунтовував такими свої висновки про доведеність вини обвинуваченого.

Щодо дослідження місцевим судом речових доказів у справі, колегія суддів враховує, що у судовому засіданні 14.07.2022р. було досліджено речові докази, зокрема, номерні знаки, викрадення яких обвинуваченому ставиться у вину у межах цього кримінального провадження.

Той факт, що прокурор долучив до матеріалів справи копію вироку Франківського районного суду м. Львова від 23.03.2021р., яка завірена прокурором, не ставить під сумнів відомості цього вироку. При цьому, дані Єдиного державного реєстру судових рішень підтверджують факт засудження обвинуваченого вироком Франківського районного суду міста Львова від 23.03.2021р.

З приводу проголошення місцевим судом лише резолютивної частини вироку, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 15 ст. 615 КПК України, згідно якої в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Згідно матеріалів справи копію оскаржуваного вироку від 25.09.2023р. обвинувачений та його захисник отримали у той же день, а саме 25.09.2023р. (т.2 а.с. 135).

Підстав для повторно дослідження доказів у справі, колегія суддів не вбачає, оскільки такі судом першої інстанції досліджено повно та із дотриманням вимог закону.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що всупереч апеляційним доводам захисника та апеляційним доводам обвинуваченого ОСОБА_7 у заперечення своєї вини, суд першої інстанції, покликавшись на безпосередньо досліджені докази, відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

З огляду на встановлене процесуальні витрати судом першої інстанції вирішено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.

За наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: