Справа № 944/5321/23
Провадження №1-кп/944/1066/23
14.12.2023 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Гребінка Полтавської області, із середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого на території військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат» на посаді курсанта навчального взводу навчальної батареї навчального самохідного-артилерійського дивізіону,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
14.12.2023 прокурором подано письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 діб, без можливості внесення застави.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане ним письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, просив продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави.
В обґрунтування поданого клопотання покликається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного діяння тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Так, 28.05.2023 приблизно о 20 годині 40 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території наметового табору військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 , діючи протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_6 удари руками в область голови чим спричинив останньому забійну рану та синець лівої виличної ділянки, забійну рану тім`яної ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та один удар ножем в область грудної клітки зліва, чим спричинив останньому сліпе проникаюче поранення грудної клітки зліва з ушкодженням легені, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння.
29.05.2023 ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
29.05.2023 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 30.05.2023 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_4 19.10.2023 в черговий раз продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.12.2023.
Прокурор зазначає, що ризики, наведені в ухвалі Яворівського районного суду Львівської області на даний час, не відпали, не змінилися, не зменшилися та продовжують існувати.
Зокрема, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, а тому враховуючи вид і розмір передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК України покарання, вагомість доказів зібраних органом досудового розслідування, є достатні підстави вважати, що не продовживши ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останній буде мати реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання чи вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки схильний до вживання алкогольних напоїв.
Крім цього, ОСОБА_4 знайомий з низкою свідків у даному кримінальному проваджені, оскільки проходить військову службу в одному підрозділі, зокрема з потерпілим ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та в разі не продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній зможе впливати на зазначених потерпілого та свідків з метою зміни наданих органу досудового розслідування показань.
Також, на даний час, на етапі початкового судового розгляду з урахуванням принципу безпосередності дослідження судом показань, речей і документів є ризик того, що не продовживши обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній може знищити або сховати речі, які мають істотне значення для кримінального провадження, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігатиме вказаним ризикам. Жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не зможе усунути зазначені ризики.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, а тому просить не визначати розмір застави.
В судовому засіданні прокурор зазначив, що на даний час є необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки ризики, які стали підставою для обрання даного виду запобіжного заходу є реальними, не минули та не зменшились.
Захисник заперечив щодо оголошеного клопотання, оскільки ризики зазначені прокурором у клопотанні відсутні, обвинувачений не має наміру переховуватись від суду та жодним чином не може негативно вплинути на хід кримінального провадження. Зазначив, що запобіжний захід є занадто суворим і слід було б застосувати більш м`якший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або визначити розмір застави, що було б достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки
Обвинувачений заперечив проти клопотання прокурора, просив суд змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який.
Заслухавши думку осіб, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні, вивчивши обвинувальний акт, дослідивши матеріали клопотання прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу, суд зазначає наступне.
Ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області підозрюваному ОСОБА_4 26.07.2023 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.08.2023 з утриманням його в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», де останній перебуває на даний час.
19.10.2023 ухвалою Яворівського районного суду Львівської області обвинуваченому в черговий раз продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.12.2023.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в тому числі до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).
Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Положеннями ст. 199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, посилається на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України.
Суд, зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу, або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатньо підстави, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Загальним правилом у практиці Європейського суду з прав людини є те, що особа, обвинувачена в правопорушенні, завжди має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе «відповідних і достатніх» підстав для тримання цієї особи під вартою.
Отже, саме держава в особі слідчого чи прокурора, які звертаються з клопотанням до суду, має довести необхідність тримання під вартою конкретної особи. Натомість суд вирішує питання про те, чи є достатні підстави тримати особу під вартою на основі принципу змагальності та повинен обов`язково виходити з презумпції на користь свободи.
При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.
Так, у своєму рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011 року та «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що питання розумності тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно та має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, рівня переконливості аргументів заявника, викладених в його клопотанні про звільнення, що суди при вирішенні питання про тримання особи під вартою не повинні спиратись на суто абстрактний довід, враховуючи лише тяжкість скоєного, а також, що після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою.
При вирішенні клопотання прокурора суд враховує, що на час розгляду встановлені судом ризики неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого залишилися.
Так, вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння, як воно сформульоване стороною обвинувачення, враховуючи особу обвинуваченого, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, є достатні підстави вважати, що у випадку не продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу, останній буде мати реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Водночас суд приймає до уваги, що сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , не може слугувати єдиною підставою для збереження виключного запобіжного заходу.
Крім цього, ОСОБА_4 знайомий з низкою свідків у даному кримінальному проваджені, оскільки проходить військову службу в одному підрозділі, зокрема з потерпілим та свідками, тому зможе впливати на потерпілого та свідків з метою зміни наданих органу досудового розслідування показань.
Щодо посилання сторони обвинувачення на існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи знищення речей, які мають істотне значення для кримінального правопорушення, то обґрунтування носить не конкретний характер та жодних доказів на підтвердження факту існування таких ризиків до суду не надано.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відносно обвинуваченого 30.05.2023 ухвалою слідчого судді ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і з того часу, а саме майже сім місяців, обвинувачений утримується під вартою.
Разом з тим, судом враховано, що зі спливом часу ризики, визначені як підстава застосування запобіжного заходу, дещо знижуються.
Таких висновків суд дійшов з урахуванням особи обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та місце проживання, є військовослужбовцем, раніше не судимий.
Суд зазначає, що виходячи із встановлених ризиків, прокурором не обґрунтовано неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.
З урахуванням обставин обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та наявних ризиків, існують підстави для застосування запобіжного заходу, при цьому запобіжний захід у виді тримання під вартою більше не є пропорційним для досягнення завдань кримінального провадження, зважаючи на тривалість перебування обвинуваченого під вартою, такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт за адресою проживання на переконання суду буде достатнім для запобігання встановленим ризикам.
З огляду на ті обставини, що у суду наявні фактичні дані в підтвердження постійного місця проживання ОСОБА_4 на відповідній правовій підставі, досліджені дані хоча і не спростовують існування ризиків, проте свідчать про наявність стримуючих факторів, які можуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суттєво зменшують ступінь ризиків, дають підстави для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178, 183, 315 КПК України, суд,
клопотання прокурора - задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 2 (два) місяці.
Визначити строк дії ухвали по 11.02.2024 включно.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
- не залишати цілодобово приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти.
Доручити начальнику ВП № 1 Лубенського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області поставити ОСОБА_4 на облік, як особу щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1