Справа № 235/5966/20
Провадження № 1-кп/204/315/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001111, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, відносно якого 10.12.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з посиленим наглядом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України. Вчинивши кримінальне правопорушення, ОСОБА_8 з місця злочину втік, що свідчить про його наміри переховатися від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Крім того, ОСОБА_8 свою провину у його вчиненні не визнав та не розкаявся, не співпрацював із слідством, відмовлявся від участі в проведенні слідчих дій, що також свідчить про його намір уникнути кримінальної відповідальності та відповідно у разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, він зможе скористатись цією можливістю для переховування від суду. Також, беручи до уваги, що на території держави проходять бойові дії, у зв`язку з військової агресією Російської Федерації, а також те, що селище Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, де мешкав ОСОБА_8 до затримання на даний час окуповано, у нього буде реальна можливість виїхати на тимчасово окуповану територію та таким чином уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_8 раніше вже вчиняв суспільні-небезпечні діяння, стійких соціальних зв`язків не має, до затримання не був офіційно не працевлаштований, стабільного джерела доходу не мав, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння. Свідки у кримінальному провадженні, які були очевидцями вказаної події, і які не допитані в суді, є знайомими обвинуваченого ОСОБА_8 , та перебувають з ним у товариських стосунках, отже у випадку застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, він буде мати можливість незаконно впливати на цих свідків, та схилити їх до надання вигідних йому показань з метою спотворення реальних обставин злочину та уникнення таким чином кримінальної відповідальності. Крім того, з показань свідків убачається, що на їх адресу з боку ОСОБА_8 висловлювалися погрози фізичної розправи, у випадку якщо вони будуть співпрацювати зі слідством. З огляду на викладене, задля забезпечення дієвого виконання кримінального провадження доцільно продовжити застосований запобіжний захід, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам.

У судовому засіданні прокурор підтримав вищезазначене клопотання та просив його задовольнити.

Представник потерпілої у судовому засіданні просила задовольнити клопотання прокурора.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки потерпілі допитані, свідки у кримінальному провадженні допитані майже всі, ризик втечі прокурором не доведено.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Вислухавши учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Відповідно до п 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому в судовому засіданні посилався на наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 8, 12 ч. 1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Суд дійшов висновку, що на теперішній час ризики, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 , передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні на час розгляду справи судом, що підтверджується матеріали кримінального провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 не працює, отже не має стабільного джерела доходу для забезпечення рівня свого життя, не одружений та не має утриманців, таким чином характеризується відсутністю соціальних зв`язків.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено воєнний стан.

Обвинувачений зареєстрований та фактично проживає в Мелітопольському районі Запорізької області, поблизу та на території якого на цей час відбуваються бойові дії, а агресія, яку здійснює Російська Федерація відносно України, може привести до тимчасової окупації територій, що може призвести до ухилення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Оскільки судове провадження у кримінальній справі ще не завершено, перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, ОСОБА_8 може впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні. Також обвинувачений може переховуватися від суду під час воєнного стану в Україні, у тому числі й на території Російської Федерації.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку та кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами та метою запобіжного заходу.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, суд вважає, що наявні підстави для продовження строку дії обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, при розгляді клопотання прокурора, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення дійсних ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання особи під вартою, при наявності обґрунтованої підозри, що також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема позицією, викладеною в рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії».

Застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених у цій ухвалі та з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

Доводи захисника про відсутність підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необґрунтованими, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про те, що ризики, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку його дії, стороною захисту не наведено, відтак клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт задоволенню не підлягає.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини .

За викладених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки в умовах воєнного стану, суд вбачає підстави не визначати розмір застави у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 314-317, 331, 369- 372, 376, 392-393 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» до 17 грудня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 20.10.2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3