Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8416/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.2583, ч.2 ст.260 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №296/8416/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 14 червня 2023 року відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 14 червня 2023 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.258-3 КК України - 12 (дванадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна,

- ч.2 ст.260 КК України - 6 (шість) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна.

Застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (без зазначення строку дії ухвали суду) залишено до моменту затримання засудженого.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 обчислено з дати його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 5148 грн. 60 коп.

Оптичні диски вирішено зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, керівниками терористичних груп, що діяли на території окремих районів Донецької області, 7 квітня 2014 року з метою продовження здійснення терористичної діяльності шляхом об`єднання даних груп у стійке об`єднання трьох і більше осіб з чітким розподілом функцій, встановленням правил поведінки, обов`язкових для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, утворено злочинну організацію «Донецька Народна Республіка», яка відповідно до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичною, та видано «Акт про проголошення державної самостійності «Донецької Народної Республіки».

Терористична організація «ДНР» має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників «політичного» та «силового» блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення. Учасники «ДНР» займаються вчиненням терористичних актів, залякуванням населення, вбивством громадян та інших тяжких і особливо тяжких злочинів.

На виконання загального злочинного умислу учасники терористичної організації «ДНР» на території окремих районів Донецької області вчинили збройні напади на установи органів місцевого самоврядування, будівлі правоохоронних та інших державних органів, захопивши їх, та взяли під контроль зазначені території.

Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «ДНР» або за їх участі, відображені у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ДНР» терористичною організацією. Зокрема, у зверненні до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за № 129-VIII, та зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року за №106-VІІІ, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22 липня 2014 року за №1597-VII, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року за №337- VIII, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22 липня 2014 року за №1596-VІІ, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 4 лютого 2015 року за №145-VІІІ, Законі України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року за №2268-VІІІ.

У 2015 році ОСОБА_8 , перебуваючи на території Донецької області, будучи достовірно обізнаним про вищевказану злочинну діяльність терористичної організації «ДНР», став її учасником, вступивши її до підрозділу - «1-а окрема батальйонно-тактична група « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_1 )», яка в подальшому перейменована в «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) « ІНФОРМАЦІЯ_3 » батальйон 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )», у складі якого діє по даний час на посаді навідника механізованої роти, маючи псевдо військове звання «сержант» та використовуючи при цьому позивний « ОСОБА_9 ».

Водночас установлено, що не передбачене законом збройне формування «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_3» батальйон 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» має організовану структуру військового типу з притаманними їй ознаками, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну; у ньому проводиться військова, стройова та фізична підготовка; незаконно має на озброєнні придатні для використання вогнепальну зброю, вибухівку, мають у користуванні тяжке військове озброєння, а саме: танки, бойові броньовані машини різних типів та видів, важку артилерію, самохідні артилерійські установки та інше.

Учасникам вказаного не передбаченого законом збройного формування присвоюються військові звання та вони призначаються на військові посади.

За не передбаченим законом збройним формуванням - «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_3» батальйон 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» закріплено окремі знаки розрізнення, бойовий прапор, бланки, печатки, військові квитки.

До складу структурного підрозділу терористичної організації «ДНР» - «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_3» батальйон 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» входять наступні підрозділи військового типу: штаб, танкова рота, мотострілкова рота, гаубична батарея, розвідувальний взвод, інженерно-саперний взвод, медичний взвод, взвод зв`язку, взвод забезпечення.

Керівниками вказаного не передбаченого законом збройного формування визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, які полягають в збройному опорі правоохоронним органам України і Збройним Силам України, знищенні їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєнні інших тяжких і особливо тяжких злочинів.

Створення «Окремого мотострілецького гвардійського (штурмового) «Іловайського» батальйону 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» не передбачено жодними нормативно-правовими актами України.

Згідно ч. 6 ст. 17 Конституції України, на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

З огляду на вищевикладені обставини, «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_3» батальйон 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» являється не передбаченим законом збройним формуванням.

ОСОБА_8 в період з 2015 року по час затвердження прокурором обвинувального акту 22.09.2021 року, перебуваючи на території Донецької області, вступив до не передбаченого законом збройного формування «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_3» батальйон 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» та бере участь у його діяльності відповідно до визначених за ним обов`язків, а саме:

- вчинення збройного опору та незаконної протидії виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції та операції Об`єднаних сил (далі - АТО та ООС), шляхом безпосередньої участі у бойових діях проти них;

- бойові чергування на позиціях «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_3» батальйон 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» та у місцях його постійної дислокації;

- участь у заходах по нагородженню учасників «Окремого мотострілецького гвардійського (штурмового) «Іловайського» батальйону 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» за ведення бойових дій проти сил АТО та ООС на території Донецької області.

Умисні дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано:

- за ч.1 ст. 258-3 КК України, як участь у терористичній організації,

- за ч.2 ст.260 КК України, як участь у діяльності непередбаченого законом збройного формування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України відносно ОСОБА_8 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості. Вказує, що проведення в даному провадженні судового розгляду без участі обвинуваченого призвело до недотримання гарантованих Конвенцією основоположних прав. Зазначає, що в даному провадженні відсутні беззаперечні докази, з яких можна зробити висновок, що ОСОБА_8 намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибувати в судове засідання. Публікація викликів в офіційних виданнях, зокрема в «Урядовому кур`єрі» не може бути належним доказом повідомлення ОСОБА_8 про дату та час судового розгляду, оскільки на території тимчасово окупованих територій України чи на території російської федерації вказані видання не розповсюджуються. Крім того, звертає увагу на те, що сторона обвинувачення не надала жодного доказу, який би беззаперечно вказував на факти викладені в обвинувальному акті. Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки на припущеннях та сумнівних доказах, взявши за основу неконкретне та недеталізоване обвинувачення, яке не знайшло своє підтвердження під час судового розгляду. Жодний із досліджених доказів під час розгляду даної справи в суді першої інстанції не свідчить саме про вчинення інкримінованих йому дій.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 14.06.2023 року без змін. Мотивує свої заперечення тим, що інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини. Стороною обвинувачення надано суду повідомлення про підозру ОСОБА_8 , зі змісту якого видно, що копію повідомлення вручено матері ОСОБА_8 , а також надано рапорт слідчого із додатками (роздрукованими скріншотами, оптичним диском), якими повною мірою підтверджується виконання вимог ст.135, 278 КПК України про повідомлення ОСОБА_8 про підозру, виклику його до органу досудового розслідування для проведення слідчих, процесуальних дій. Крім того, зазначає, що наведений судом перелік доказів у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, із викладом кожного доказу, мотивів прийнятого рішення, оцінку вірності кваліфікації злочинних дій ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення прокурора проти задоволення апеляційних вимог захисника, пояснення захисника ОСОБА_7 в підтримку своєї апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні поданої апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Необхідність застосування належної правової процедури, чого вимагають завдання кримінального провадження, зазначені у ст. 2 КПК України в частині охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, якими, зокрема, є підозрюваний, обвинувачений, безумовно, повинні дотримуватися і при здійсненні спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду (ч. 1 ст. 297-1, ч.3 ст.323 КПК України).

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги кримінально-процесуального закону судом першої інстанції дотримані.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суд першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Судовий розгляд кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 проведено у відсутності обвинуваченого, оскільки провадження за його обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади.

Аналогічним способом до відома ОСОБА_8 було доведено зміст вироку суду першої інстанції.

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, серед положень Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, ратифіковану Україною 26.09.2002, питанню виконання вироків, винесених у відсутність обвинуваченого присвячений окремий розділ.

Так, ч.ч. 1 ст. 21 Розділу 3 Частини II цієї Конвенції встановлено, що якщо Конвенція не передбачає іншого, виконання вироків, винесених у відсутність обвинуваченого, та постанов у кримінальних справах здійснюється за тими самими правилами, що й інших вироків.

До цього ж, Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

3 цього приводу Комітетом Міністрів Ради Європи також надано Рекомендації № R (87) 18 від 17.09.1987 «Про спрощення кримінального судочинства», згідно ч. 3 п. б розділу III яких, держави-члени повинні розглянути питання про надання своїм судам можливості, хоча б у випадках нетяжких злочинів та з урахуванням можливої міри покарання, слухати справи та виносити за ними рішення за відсутності обвинуваченого за умови, що його було належним чином поінформовано про дату слухань та про його право мати адвоката чи іншу особу, яка представляє його інтереси.

Сформована практика Європейського суду з прав людини з даного питання вказує: «Той факт, що судове засідання проводиться за відсутності підсудного не є саме по собі порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому відмова в доступі до правосуддя має місце, коли особа, засуджена заочно, не має можливості в подальшому досягти нового судового рішення стосовно обґрунтованості обвинувачення за фактичними та юридичними підставами після того, як воно було заслухано, якщо не встановлено, що вказана особа відмовилась від права на захист та на явку в суд, чи мав місце намір ухилитись від правосуддя». Відповідні позиції Суду викладені, зокрема, у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» (№ 50049/99, п. 54), «Меденіца проти Швейцарії» (№ 20491/92, п. 54-55) «Кромбах проти Франції» (№ 29773/96), «Колоцца проти Італії» (№ 9024/80 п. 30).

При цьому, інститут спеціального кримінального провадження, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, передбачає можливість подання обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, апеляційної скарги поза межами загальних процесуальних строків, за умови надання обвинуваченим підтвердження поважності причин неприбуття на виклик, передбачених ст. 138 цього Кодексу (ч. 3 ст. 400 КПК України).

Враховуючи викладене, доводи сторони захисту щодо недотримання гарантованих Конвенцією основоположних прав у зв`язку із проведенням судового розгляду без участі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими, беручи до уваги наявність ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 19.11.2021 року щодо здійснення кримінального провадження за відсутності ОСОБА_8 в порядку спеціального судового провадження (а.п.62-63 т.1), що передбачено ч.3 ст.323 КПК України.

Рішення «Сейдовіч проти Італії», на яке посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, на переконання апеляційного суду, не є релевантним до даного кримінального провадження, оскільки рішення ЄСПЛ у вказаній справі зводилось до того, що суду не було продемонстровано, що заявник був у достатній мірі проінформований про притягнення його до кримінальної відповідальності та про пред`явлені йому обвинувачення, у зв`язку з чим неможливо робити висновок, що він намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання.

Додатково слід зазначити, що обізнаність ОСОБА_8 про розгляд справи відносно нього за інкримінованих обставин, а отже і щодо висунутих підозри та обвинувачення підтверджується як врученням копії повідомлення про підозру члену сім`ї (матері) обвинуваченого ОСОБА_10 , її розпискою про вручення вказаного документу, рапортом слідчого УСБУ в Житомирській області від 16.08.2021 року з додатком скріншотом з програми "WhatsApp" та диском DVD-R із відеозаписом повідомлення про підозру в телефонному режимі особисто обвинуваченому, виклику ОСОБА_8 як підозрюваного у даному провадженні для проведення за його участю слідчих (процесуальних) дій та роз`яснення йому наслідків неприбуття на виклики, передбачені ст.139 КПК України, в тому числі щодо можливості здійснення стосовно нього спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження (а.п.72-89 т.2), так і численними повідомленнями обвинуваченого про судовий розгляд через друковані засоби масової інформації та на офіційних веб-сайтах Судової влади, наявних в матеріалах провадження, що в повній мірі спростовує доводи захисника про необізнаність обвинуваченого про порушення проти нього кримінального провадження та неналежне його повідомлення про час та місце судового розгляду даного провадження.

Колегія суддів в цій частині також визнає неприйнятими доводи захисника про те, що не може бути належним повідомленням публікація викликів про дату та час судового розгляду в офіційних виданнях, зокрема в «Урядовому кур`єрі», оскільки на території тимчасово окупованих територій України чи на території російської федерації вказані видання не розповсюджуються, оскільки згідно ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, і іншого порядку, виклику особи, щодо якої здійснюється спеціальне судове провадження, ніж визначено ч.3 ст.323 КПК України, не передбачено.

Отже, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося. При цьому, з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений ОСОБА_8 вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Крім того, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України, а саме в участі у терористичній організації та у діяльності не передбаченого законом збройного формування, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

Зокрема, встановлені судом першої інстанції обставини кримінальних правопорушень підтверджуються наведеними у вироку даними:

- витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування від 02.11.2017 року у кримінальному провадженні № 00000045 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 та ч.2 ст. 260 КК України, за фактом участі громадянина України ОСОБА_8 в терористичній організації «Донецька Народна Республіка» на посаді т.з. військовослужбовця «Окремого мотострілецького гвардійського (штурмового) « ІНФОРМАЦІЯ_4 » батальйону 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» на посаді навідника механізованої роти у званні «сержанта» (а.п.97-102 т.1);

- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 26.05.2021 року, під час якого вилучено у АТ КБ ПриватБанк інформацію на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 26.04.2021 (а.п.205-207 т.1);

- протоколу огляду оптичного диску CD-R Media, який вилучено у АТ КБ Приватбанк в якому містяться документи на ім`я ОСОБА_8 (а.п.208-221 т.1);

- копії протоколу огляду (фото та відеоматеріалів в мережі «Інтернет») від 29.05.2019 з додатком - оптичним диском, згідно якого проведено огляд відеоматеріалу, розміщеному на відеохостингу «youtube.com», під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5 »; « ІНФОРМАЦІЯ_6 »; «ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_9; «ІНФОРМАЦІЯ_10»; «ІНФОРМАЦІЯ_11»; «ІНФОРМАЦІЯ_12» (а.п.222-228 т.1);

- протоколу огляду веб-сторінки інтернет-сайту «Миротворець», соціальної мережі Вконтакті від 12.04.2021 з додатком - оптичним диском, згідно якого оглянуто сторінку Миротворця , де зображено особа « ОСОБА_8 , член отряда Сомали под руководством гиви, участник боев за Донецкий аеропорт», та сторінка у соціальній мережі Вконтакті з назвою « ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 » (а.п.229-240 т.1);

- висновку експерта №КСЕ-19/106-21/5618-ФП від 04.08.2021, згідно яким на наданих для проведення судової експертизи відеофайлах, фотоматеріалах в тому числі із соціальної мережі Вконтакті, встановлено, що на вказаний файлах зображений ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також встановлено зміст тексту на зображенні шевронів «СОМАЛИ ОТДЕЛЬНАЯ - БАТАЛЬОННО-ТАКТИЧЕСКАЯ ГРУПА 1-Я» (а.п.15-56 т.2);

- протоколу пред`явлення особи для впізнання проведеного із свідком ОСОБА_13 від 07.06.2021, згідно якого свідок впізнав ОСОБА_8 , з яким він бачився під час проходження служби в складі НФЗ Сомалі (а.п.66 т.2);

- копій протоколу огляду веб-браузера Google-Chrome (з додатком - списком матеріалів) якою виявлено та оглянуто статтю з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_13», в якому встановлено, що «ІНФОРМАЦІЯ_14» (а.п.159-165 т.1).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо не надання стороною обвинувачення жодного доказу, який би беззаперечно вказував на факти, викладені в обвинувальному акті, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

При цьому, всі фактичні дані у цьому провадженні, що досліджені судом, отримані стороною обвинувачення в цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і у належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Надаючи оцінку апеляційним доводам сторони захисту про те, що обвинувальний акт містить недеталізоване обвинувачення за ч.2 ст.260 КК України, за яким суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Зазначені вимоги закону, на переконання апеляційного суду, стороною обвинувачення було дотримано.

Відповідно до п.13. ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту» ( справа "Маттоціа проти Італії").

Вище вказане узгоджується і з позицією Верховного Суду, викладену в постанові від 03 листопада 2022 року, справа № 461/7741/16-к, провадження № 51-1703 км 22.

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Колегією суддів встановлено, що викладене судом формулювання обвинувачення відповідає формулюванню обвинувачення, яке міститься в обвинувальному акті, при цьому в самому обвинувальному акті зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч.2 ст.291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, так як слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення, яке є зрозумілим та містить дані про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.260 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , в тому числі час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення.

Так, в обвинувальному акті чітко вказано, ОСОБА_8 в період з 2015 року по час затвердження прокурором обвинувального акту 22.09.2021 року, перебуваючи на території Донецької області, вступив до не передбаченого законом збройного формування «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_3» батальйон 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» та бере участь у його діяльності відповідно до визначених за ним обов`язків, а саме: вчинення збройного опору та незаконної протидії виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції та операції Об`єднаних сил (далі - АТО та ООС), шляхом безпосередньої участі у бойових діях проти них; бойові чергування на позиціях «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_3» батальйон 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» та у місцях його постійної дислокації; участь у заходах по нагородженню учасників «Окремого мотострілецького гвардійського (штурмового) «Іловайського» батальйону 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_2 )» за ведення бойових дій проти сил АТО та ООС на території Донецької області.

Встановлення змісту конкретних завдань вищого керівництва, які виконував ОСОБА_8 , так само як і чи були досягнуті мета і цілі збройного опору, не вимагається при доведенні вини особи за інкримінованою йому статтею КК України.

Крім того апеляційний суд враховує, що в силу положень ст. 314 КПК України сторона захисту мала можливість заявити клопотання про незрозумілість та неконкретність такого обвинувачення під час підготовчого провадження у суді, проте таке питання не піднімала.

Всі досліджені у цьому провадженні докази, як кожен окремо, так і у їх сукупність, підтверджують обставини, що регламентовані ст.91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин його вчинення), причетності обвинуваченого до учинення інкримінованих йому діянь, його винуватості, форми вини, та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованих ОСОБА_8 у даному провадженні кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 за обставин, викладених ним у апеляційний скарзі, відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 14 червня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена учасниками судового розгляду справи до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :