Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27.12.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/603/23, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2023 року, відмовлено у задоволенні погодженого прокурором клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділення СВ Управління СБ в Закарпатській області ОСОБА_8 , (далі - слідчий), у кримінальному провадженні № 0000030, відомості про кримінальне правопорушення в якому 14.02.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки/моделі "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 , ключі запалювання до нього, техпаспорт до автомобіля марки/моделі "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 .

З матеріалів судового провадження вбачається, що 10 жовтня 2023 року до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло погоджене прокурором клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000030, внесеному 14.02.2023 до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, про накладення арешту на майно: автомобіль марки/моделі "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 , ключі запалювання до нього, техпаспорт до автомобіля марки/моделі "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 . Відповідно до клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 09.10.2023 у зв`язку з отриманням повідомлення відділу ЗНД УСБУ в Закарпатській області та УСР в Закарпатській області ДСР НП України проведено невідкладний обшук автомобіля марки/моделі "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , в ході якого вилучено такі речі, предмети та документи: автомобіль марки/моделі "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 та ключі запалювання до нього; техпаспорт до автомобіля марки/моделі "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 . З клопотання також убачається, 10.10.2023 вищевказані предмети постановою слідчого визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. З метою збереження речових доказів, та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження цього майна, слідчий просить накласти арешт на вказане у клопотанні майно.

В ухвалі слідчий суддя вказує на те, що органом досудового розслідуванням - СВ Управління СБ України в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000030, відомості про кримінальне правопорушення в якому 14.02.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 305, ч.2 ст.307, ч.2 ст.310 КК України. При цьому, слідчим суддею встановлено, що майно, на яке просить слідчий накласти арешт постановою слідчого від 10.10.2023 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. З матеріалів клопотання також убачається, що транспортний засіб марки "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_9 . Водночас, слідчий суддя вважає, що слідчим у порушення вимог вказаних статей, не надано слідчому судді жодного доказу на підтвердження тих обставин, що транспортний засіб марки "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , має значення речового доказу у кримінальному провадженні. Перевіривши доводи клопотання та додані до нього докази, слідчим суддею констатовано, що незважаючи на те, що постановою слідчого від 10 жовтня 2023 року вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, слідчим у клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів. Слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не доведено, що майно, вказане у клопотанні слідчого, має значення речового доказу в кримінальному провадженні і підпадає під критерії, визначені у ст. 98 КПК України. Також стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування цього заходу забезпечення в кримінальному провадженні. З огляду на вище наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що встановлені під час судового розгляду обставини свідчать про недоведеність на цьому етапі кримінального провадження необхідності у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Тому, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна необхідно відмовити.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, і такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно. Зазначає, що метою накладення арешту на вказане майно є збереження речових доказів задля унеможливлення розпоряджатися цим майном, запобігання його зникненню, втраті, або пошкодженню. Вказує на те, що автомобіль та речі, які були вилучені, підлягають конфіскації, тому не накладення арешту на це майно може призвести до його втрати. Зазначає, що з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, а також беручи до уваги той факт, що досудове розслідування знаходиться на початковому етапі, прокурор вбачає наявність обґрунтованих ризиків пошкодження або знищення майна з метою приховування слідів кримінального правопорушення, перешкоджання встановленню інших обставин кримінального правопорушення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою накласти арешт на майно.

Заслухавши доповідь судді про зміст ухвали, вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, адвоката ОСОБА_6 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги наступне.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на транспортний засіб марки/моделі "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 , ключі запалювання до нього та техпаспорт серії НОМЕР_3 , слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладені в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить висновку про те, що, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на транспортний засіб, ключі запалювання до нього та свідоцтво про його реєстрацію, слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення взяв до уваги положення ст. ст. 94, 132, 170, 173 КПК України, дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Зокрема, проаналізувавши доводи клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав належну оцінку фактичним обставинам, викладеним у клопотанні та дійшов вірного висновку про те, що органом досудового розслідування не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що транспортний засіб марки "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , ключі запалювання до нього та свідоцтво про його реєстрацію, мають значення речового доказу у кримінальному провадженні.

При цьому, обґрунтованим є і висновок слідчого судді про те, що, незважаючи на те, що постановою слідчого від 10 жовтня 2023 року вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, однак слідчим у клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів.

Разом із тим, апеляційний суд встановив, що слідчим у клопотанні не наведено переконливих доводів щодо наставання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт транспортного засобу, ключів запалювання до нього та свідоцтва про його реєстрацію, у тому числі не надано і будь-яких доказів щодо ризиків приховування, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження майна, про арешт якого порушується питання.

Поряд із цим, дослідивши та перевіривши зміст клопотання та матеріали, долучені до нього, апеляційний суд дійшов висновку про те, що клопотання не містить виклад обставин на підтвердження того, що майно, яке за твердженням органу досудового розслідування належить арештувати, відповідає критеріям передбаченим ст. 98 КПК України, зокрема може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуто кримінально протиправним шляхом.

Тому, апеляційний суд вважає, що посилання органу досудового розслідування на те, що арешт майна є необхідним з метою забезпечення спеціальної конфіскації, наведено без належного обґрунтування співвідношення вимог кримінального процесуального закону з фактичними обставинами цього кримінального провадження, що в свою чергу ставить під сумнів і доводи слідчого про достатність підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно - транспортний засіб, ключі запалювання до нього та свідоцтво про його реєстрацію.

За таких обставин, апеляційний суд також вважає, що органом досудового розслідування не наведено достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно, не доведено існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтовано мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вищевказаного майна.

При цьому, апеляційний суд також вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.

Також апеляційний суд бере до уваги і те, що будь-які докази, які б підтверджували можливість відчуження тимчасово вилученого майна, в органа досудового розслідування відсутні, що у свою чергу свідчить і про те, що клопотання базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.

Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що як у клопотанні про арешт майна, так і наявних у матеріалах судового провадження рапортах, не вказується на те, кому саме належить майно, на яке слідчий просить накласти арешт.

З матеріалів судового провадження, зокрема з протоколу обшуку від 10.10.2023, не вбачається, що під час обшуку автомобіля у такому було виявлено будь-які заборонені речі, у тому числі наркотичні чи психотропні речовини.

Крім того, матеріали судового провадження не містять ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, а також відомостей про те, що після проведення обшуку орган досудового розслідування звертався до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку і таке клопотання було задоволено. Таких матеріалів не додано прокурором і до апеляційної скарги та під час її розгляду.

Поряд із цим, у матеріалах судового провадження відсутні докази, які б підтверджували факт належності вилученого транспортного засобу конкретній особі, у тому числі і ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги про те, що метою накладення арешту на вказане майно є збереження речових доказів задля унеможливлення розпоряджатися цим майном, запобігання його зникненню, втраті, або пошкодженню, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що арешт майна є необхідним із метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки не підтверджені жодними доказами, та спростовуються наведеним вище.

Із цих підстав, як такі, що не свідчать про необхідність накладення арешту на майно, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль та речі, які були вилучені, підлягають конфіскації, а тому не накладення арешту на це майно може призвести до його втрати. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що до клопотання та апеляційної скарги не додано відомостей про те, що транспортний засіб підпадає під ознаки майна, яке було пристосовано та використано як засіб вчинення кримінального правопорушення і таке підлягає конфіскації чи спеціальній конфіскації. При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що вищевказане майно може бути конфісковано, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у матеріалах судового провадження відсутні будь-які дані про те, що транспортний засіб, ключі запалювання до нього та свідоцтво про його реєстрацію, належать підозрюваному, обвинуваченому, третій особі, чи юридичній особі, щодо яких можуть бути застосовані заходи кримінально-правового впливу і, зокрема конфіскація майна, як додаткове покарання за скоєння кримінально-протиправних діянь, на наявність таких даних прокурор не посилався під час розгляду апеляційної скарги.

Матеріали судового провадження не містять і відомостей про те, що у кримінальному провадженні заявлявся цивільний позов, що вилучене майно - автомобіль, належний особі, в якої такий вилучено, отримано нею як неправомірна вигода.

Тому, наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи апеляційний суд визнає такими, що не можуть слугувати підставами для накладення арешту на майно, а відтак і клопотання про необхідність накладення арешту на майно є необґрунтованим, таким, що не узгоджується з положеннями кримінального процесуального закону та фактичними обставинами, на підставі яких слідчий за погодженням із прокурором вніс таке клопотання.

При цьому, колегія суддів вважає, що слідчим суддею вірно оцінено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно - транспортний засіб марки/моделі "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 , ключі запалювання до нього та техпаспорт серії НОМЕР_3 , з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні клопотання слідчого є ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна, про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а тому, з огляду на положення ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, залишається без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу - сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого, підозрюваного чи їхніх захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; що стороною обвинувачення до апеляційної скарги не приєднані будь-які докази (документи), які б істотно могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні погодженого прокурором клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділення СВ Управління СБ в Закарпатській області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000030, внесеному 14.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, про накладення арешту на майно: на автомобіль марки/моделі "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 , ключі запалювання до нього, техпаспорт до автомобіля марки/моделі "AUDI А6", кузов № НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: