ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/2531/20 Номер провадження 11-кп/814/328/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2019 року за №0004641, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харків від 11 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Високий Харківського р-ну Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, безробітного, судимого

19 січня 2011 року Київським районним судом м. Харків за ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.296 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Відмовлено в задоволені цивільного позову ОСОБА_10 .

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 10 жовтня 2019 року приблизно о 00 годин 20 хвилин у громадському місці - біля входу в ресторан «Велюр» по вул. Дружби Народів, 249/80 у м. Харків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, із хуліганських спонукань та мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилася у зневажливому ставленні до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, демонстративному нехтуванні ними й громадським порядком, бажаючи принизити та зневажити відвідувачів вказаного вище ресторану, не звертаючи увагу на присутність інших громадян, учинив хуліганство, в ході якого безпричинно наніс ОСОБА_11 один удар кулаком у ділянку правої щоки, чим завдав останньому фізичного болю. Знайома ОСОБА_11 ОСОБА_10 , побачивши хуліганські дії ОСОБА_8 і прагнучи їх припинити, підійшла до ОСОБА_8 , на що останній, не звертаючи увагу на присутність інших громадян, будучи агресивно налаштованим, безпричинно наніс їй один удар кулаком у праву періорбітальну частину голови, внаслідок чого завдав ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у вигляді: набряку м`яких тканин і синця на голові.

Далі ОСОБА_8 , розуміючи, що в нього вдома знаходиться восьмизарядний револьвер «WEIHRAUCH» (Німеччина), моделі «HW4», калібру 4 мм, № НОМЕР_1 , призначений для тренувальної стрільби поза спеціальними приміщеннями та площадками патронами Флобера калібру 4 мм, прилюдно вголос висловив усім присутнім погрозу фізичною розправою за допомогою зброї та побіг у бік перехрестя вул. Дружби Народів та Гвардійців Широнінців.

Прийшовши додому за адресою: АДРЕСА_1 , та взявши вдома згаданий вище револьвер, ОСОБА_8 одразу ж 10 жовтня 2019 року приблизно о 00 годин 40 хвилин повернувся в громадське місце біля входу в ресторан «Велюр» по вул. Дружби Народів, 249/80 у м. Харків разом із револьвером - предметом, заготовленим для заподіяння тілесних ушкоджень, де, не звертаючи увагу на присутність працівників патрульної поліції та інших громадян, застосовуючи названий вище предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, дістав його із своєї барсетки та направляв у бік оточуючих осіб і працівників поліції, погрожуючи заподіяти ним тілесні ушкодження, а саме - застрелити, та висловлюючись у ході цього нецензурною лайкою.

Ці злочинні дії ОСОБА_8 були припинені поліцейськими, які сприймаючи його дії, як реальну загрозу життю та здоров`я людей і працівників поліції, діючи з метою врятування життя та здоров`я людей, припинення протиправних дій ОСОБА_8 , вибили з його рук вказаний вище револьвер і на підставі п.1 ст.44 ЗУ «Про Національну поліцію» застосували до ОСОБА_8 фізичну силу, прийоми рукопашного бою та спеціальні засоби кайданки.

Однак ОСОБА_8 , не бажаючи припиняти свої протиправні дії, прагнучи завадити працівникам поліції у припиненні злочину та тим самим бажаючи чинити їм у цьому опір, незважаючи на заведені за спину та скуті кайданками руки, здійснював опір представникам влади (працівникам патрульної поліції), які припиняли його хуліганські дії, а саме пручався, на законні вимоги поліцейських припинити хуліганські дії не реагував, поводився агресивно, розмахував руками та ногами в бік працівників поліції, намагаючись їх вдарити, висловлював щодо них погрози та нецензурно лаявся.

В апеляційних скаргах:

прокурор ОСОБА_9 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Київського районного суду м. Харків від 11 червня 2021 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.296 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції в ході призначення покарання не врахував обставини вчиненого обвинуваченого кримінального правопорушення підвищеної суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше засуджувався за вчинення тяжкого злочину до реального покарання, є працездатним, однак не працює, не вживав заходів, спрямованих на відшкодування шкоди, що свідчить про відсутність у його діях щирого каяття;

обвинувачений ОСОБА_8 і його захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять скасувати вирок Київського районного суду м. Харків від 11 червня 2021 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, револьвер №1490101, калібру 4 мм, виготовлений промисловим способом, призначений для тренувальної стрільби поза спеціальними приміщеннями та площадками патронами «Флобера», калібру 4 мм, повернути ОСОБА_8 . Такі вимоги обґрунтовують тим, що місцевий суд не врахував, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, оскільки: дії ОСОБА_8 не характеризувались ознаками особливої зухвалості, він не мав мотиву явної неповаги до суспільства, не чинив опір поліцейським, жоден із яких не постраждав, а заподіяння обвинуваченим іншим особам тілесних ушкоджень було викликано особистими неприязними стосунками, виниклими в ході конфлікту з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , коли ОСОБА_11 наніс удар ОСОБА_8 та ОСОБА_10 намагалась ударити обвинуваченого; в ході події поліцейські відразу застосували фізичну силу без проведення поверхневої перевірки та використання спеціальних засобів, зламали ОСОБА_8 ліву руку, із сумки викрали грошові кошти; використаний обвинуваченим револьвер не відноситься до вогнепальної зброї, не містить ознак іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, за допомогою нього ОСОБА_8 не мав наміру вчиняти хуліганство, не спричинив і не міг спричинити будь-кому тілесні ушкодження, а тому є відсутньою інкримінована йому кваліфікуюча ознака, передбачена ч.4 ст.296 КК України місце, де відбувалась подія, не є громадським; обвинувачений і його захисник були присутні під час перегляду відеозапису з нагрудних камер поліції, але цього запису не бачили; потерпіла звернулась у поліцію із заявою про спричинення їй тілесних ушкоджень, передбачених ч.1 ст.125 КК України, натомість у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказано іншу правову кваліфікацію ч.4 ст.296 КК України. Водночас сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції: всупереч приписам ст.ст.23, 95 КПК України послався на показання свідка ОСОБА_13 , яка не надавала показання в судовому засіданні; не виклав показання свідка ОСОБА_14 щодо неналежної поведінки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 у приміщенні ресторану.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення та заперечення проти апеляційної скарги сторони захисту, позицію обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану ними апеляційну скаргу, заперечивши щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг і дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу сторони захисту належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.296 КК України, та в його діях відсутній склад цього кримінального правопорушення, позбавлені підстав.

За ст.296 КК України хуліганством визнається грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст.296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

З об`єктивної сторони хуліганство полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Початок прояву такого діяння може бути різний: наприклад, особа може завчасно передбачити, що перебуватиме у громадському місці, й у зв`язку із цим готується, налаштовує себе на вчинення у той час відповідних протиправних дій, або ж рішення вчинити такі дії може виникнути спонтанно, раптово, ситуативно. Однак для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може вчинити це діяння згодом за будь-яких обставин.

За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема, найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно.

У п.4 постанови «Про судову практику у справах про хуліганство» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально-караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство названі дії кваліфікують у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту, грубе порушення громадського порядку, яке особа тривалий час уперто не припиняла, тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Мотив явної неповаги до суспільства характеризується усвідомленим спонуканням зневажливого ставлення до громадського порядку, неперсоніфікованого кола осіб, ігнорування існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності. Таке ставлення проявляється у вчинках особи, стає відкрито вираженим, очевидним як для самого винного, так і для інших осіб. У процесі вчинення кримінального правопорушення, що розпочався за мотивом особистого характеру, останній може перейти в мотив явної неповаги до суспільства.

Протиправне діяння вчиняється за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямоване на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція оточуючих, в тому числі потерпілого, на провокуючі дії винного стають приводом для подальшого насильства.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України - хуліганства, а саме грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, пов`язаного з опором представникам влади, які припиняли хуліганські дії, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які підтвердили те, що в ніч із 09 на 10 жовтня 2019 року вони святкували зі своєю компанією людей День народження ОСОБА_16 в ресторані «Велюр» по вул. Дружби Народів, 249/80 у м. Харків. Приблизно о 00 годин біля ресторану, де з ними також перебували ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , підійшов незнайомий їм ОСОБА_8 із проханням підкурити сигарету та ОСОБА_17 дав йому запальничку. Далі обвинувачений безпричинно наніс ОСОБА_17 один удар рукою в ділянку щоки, від чого останній утратив орієнтацію. ОСОБА_10 стала між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , на що останній штовхнув декілька разів ОСОБА_10 і завдав їй рукою один удар в обличчя (в чоло з правої сторони), в результаті чого ОСОБА_10 впала на землю. ОСОБА_8 висловив погрозу, що зараз принесе зброю та всіх перестріляє. Далі обвинувачений, поводячись дуже агресивно, повернувся, дістав із сумки та направив револьвер у сторону ОСОБА_11 та інших присутніх людей. По приїзду на місце злочину поліцейські намагались припинити хуліганські ОСОБА_8 , одягнути на нього кайданки, однак він виривався, та навіть після застосування до нього кайданок, не заспокоївся та кричав.

Свідок ОСОБА_15 підтвердила показання ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 у тому, що в ніч із 09 на 10 жовтня 2019 року в ході завершення святкування Дня народження ОСОБА_16 в ресторані «Велюр» по вул. Дружби Народів, 249/80 у м. Харків раніше не знайомий їй ОСОБА_8 попросив підкурити та ОСОБА_11 надав йому запальничку. Далі вже побачила, що обвинувачений замахнувся рукою на ОСОБА_10 у ділянку голови та остання впала на спину на землю. ОСОБА_8 погрожував усім, що повбиває їх. Коли прибула поліція з`явився обвинувачений і в його руках був револьвер. Поліцейські намагались зупинити ОСОБА_8 , надягти кайданки, проте він здійснював супротив. Обвинуваченого ніхто не бив.

Наведені вище показання потерпілої та свідків узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що в ніч із 09 на 10 жовтня 2019 року біля ресторану «Велюр» раніше невідомий йому ОСОБА_8 у ході сутички з ОСОБА_11 наніс ОСОБА_10 один удар рукою в ділянку голови, від якого вона впала. Затим обвинувачений висловив погрозу, що повернеться та усіх перестріляє. Прибула екстрена медична допомога, поліція та з`явився ОСОБА_8 із револьвером, направив цей револьвер у його та інших людей бік, погрожуючи, що всіх перестріляє та висловлюючись нецензурною лайкою. У зв`язку з цим поліцейські надягнули на обвинуваченого кайданки.

08 та 13 листопада 2019 року потерпіла ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_15 у ході пред`явлень для впізнання впізнали ОСОБА_8 як особу, яка 10 жовтня 2019 року приблизно о 00 годин біля ресторану «Велюр» застосовувала насильство, що підтверджується протоколами даної слідчої дії з додатками (т.2 а.п.23-36, 39-41).

Також відповідно до протоколів слідчих експериментів від 07, 13 листопада 2019 року із додатками потерпіла ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 продемонстрували обставини (спосіб, кількість, механізм та локалізацію) безпричинного нанесення ОСОБА_8 ударів у голову ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.2 а.п.2-12).

За змістом висновку судово-медичних експертиз №09/1499-С/2019 від 07 листопада 2019 року, №09/1733-С/2019 від 19 грудня 2019 року продемонстровані ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 під час слідчих експериментів обставини нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій не суперечать об`єктивним судово-медичним даним. Натомість, можливість виникнення у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень за обставин, на які посилався ОСОБА_8 , є малоймовірною (т.2 а.п.16-17, 73-75).

Викладені вище докази підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_18 (матері обвинуваченого) про те, що 09 жовтня 2019 року ввечері ОСОБА_8 та ОСОБА_19 пішли в ресторан. Потім обвинувачений прибіг додому, взяв револьвер і попрямував до ресторану «Велюр», вона прослідувала за ним і побачила на місці злочину велику кількість людей, поліцейських та обвинуваченого, який лежав на землі з одягнутими кайданками.

Свідок ОСОБА_19 (сестра обвинуваченого) також підтвердила її перебування зі ОСОБА_8 в ресторані «Велюр» та вживання ними алкоголю. У приміщенні ресторану були інші відвідувачі та до них підсіла не знайома їм жінка ( ОСОБА_13 ), випивала з ними, конфліктів із нею не було. ОСОБА_8 вийшов на подвір`я покурити, після чого через деякий час офіціант повідомив, що на вулиці сутичка та, вийшовши з приміщення, вона помітила обвинуваченого в кайданках на землі, який висловлювався щодо всіх присутніх осіб нецензурною лайкою.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила наведені вище показання ОСОБА_19 у тому, що в ході святкування Дня народження ОСОБА_16 в приміщенні ресторану «Велюр», щоб послухати виконання пісні її знайомої, вона ( ОСОБА_13 ) сіла за стіл, за яким перебував раніше не знайомий їй ОСОБА_8 та ще дві дівчини, конфліктів між ними не було.

Також свідок ОСОБА_13 засвідчила, що в ході завершення святкування на землі на подвір`ї лежала ОСОБА_10 без свідомості із набряком на обличчі, а обвинувачений відбігав від неї.

Доводи сторони захисту з приводу того, що місцевий суд у порушення вимог закону послався на показання свідка ОСОБА_13 , оскільки вона не надавала показання в судовому засіданні, є неспроможними та спростовуються змістом технічного носія інформації із зафіксованим перебігом судового провадженні в місцевому суді (засідання від 07 жовтня 2020 року), відповідно до якого свідок ОСОБА_13 була безпосередньо допитана в судовому засіданні першої інстанції та надала зазначені вище показання.

У ході хуліганських дій обвинувачений заподіяв ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у вигляді: набряку м`яких тканин і синця на голові, які утворились від ударної дії тупого твердого предмета, що підтверджується даними висновків судово-медичних експертиз №514 п/п-с від 12 жовтня 2019 року, №09/1499-С/2019 від 07 листопада 2019 року, №09/1733-С/2019 від 19 грудня 2019 року (т.1 а.п.242- т.2 а.п.16-17, 73-75).

Далі свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 (інспектори патрульної поліції) підтвердили те, що 10 жовтня 2019 року вони прибули після отримання виклику до ресторану «Велюр» по вул. Дружби Народів, 249/80 у м. Харків, де знаходилось багато людей, в тому числі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у яких були синці на обличчях. У цей час з`явився незнайомий їм обвинувачений, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, дістав із сумки револьвер і направляв його на присутніх людей, погрожуючи, що зараз їх застрелить. Помітивши револьвер у обвинуваченого ОСОБА_20 схопив його за руку, почалась боротьба, в ході якої із застосуванням прийомів рукопашного бою, ОСОБА_20 вибив із рук ОСОБА_8 револьвер. Обвинувачений чинив опір та по приїзду ще одного екіпажу поліції вони разом надягнули на ОСОБА_8 кайданки. Револьвер накрили дорожнім конусом і в подальшому його вилучив слідчий. Дії обвинуваченого при направленні в бік них та інших людей револьвера сприймались, як реальна загроза життю та здоров`ю людей. ОСОБА_8 ніхто не бив, руку йому не ламав і тілесних ушкоджень він не мав.

Свідок ОСОБА_22 (інспектор патрульної поліції) підтвердив факт того, що він зі своїми колегами ОСОБА_23 та ОСОБА_24 після отримання виклику прибував до ресторану «Велюр» по вул. Дружби Народів, 249/80 у м. Харків, де допомагав інших двом поліцейським, які вже були присутніми на місці злочину, припинити хуліганські дії ОСОБА_8 шляхом застосування до останнього кайданок. Обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, чинив активний опір, поводив себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував працівникам патрульної поліції. На місці злочину на землі знаходився травматичний револьвер.

Свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 (інспектори патрульної поліції) також підтвердили їх прибуття в ході чергування до ресторану «Велюр» по вул. Дружби Народів, 249/80 у м. Харків, те, що ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно, погрожував фізичною розправою всім присутнім особам, намагався вдарити оточуючих осіб навіть коли перебував у кайданках, а біля нього на землі знаходився револьвер. Тілесних ушкоджень у обвинуваченого не було.

Щодо обставин протиправної поведінки ОСОБА_8 свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 (поліцейські роти тактико-оперативного реагування, які прибували на місце злочину після працівників патрульної поліції) підтвердили те, що обвинувачений, перебуваючи в кайданках, поводив себе агресивно, погрожував усім присутнім особам фізичною розправою, нецензурно висловлювався, а на землі знаходився револьвер, накритий дорожнім конусом. ОСОБА_8 ніхто не наносив тілесні ушкодження та не застосовував інші способи незаконної поведінки.

Посилання сторони захисту на те, що суд першої інстанції не виклав показання свідка ОСОБА_14 (валсника ресторану «Велюр» по вул. Дружби Народів, 249/80 у м. Харків) щодо неналежної поведінки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 у приміщенні ресторану, є необґрунтованими, оскільки відповідно до технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в місцевому суді (засідання від 11 грудня 2020 року), таких відомостей свідок ОСОБА_14 не повідомляв, а підтвердив те, що в приміщенні належного йому ресторану відпочивали дві компанії людей, які вжили алкоголь (деякі з них трохи понад норму), але всередині закладу поводили себе мирно й конфліктів не було. Очевидцем подій, які мали місце поза межами приміщення ресторану, він не був.

Наведені вище докази узгоджуються з даними технічних носіїв інформації з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських патрульної поліції, з яких установлено велику кількість людей на місці злочину, де ОСОБА_8 із заведеними за спину руками поводив себе агресивно, висловлювався нецензурною лексикою щодо поліції і намагався вдарити ногою поліцейського (т.2 а.п.76-78).

Доводи обвинуваченого і його захисника про те, що вони не бачили змісту цих відеозаписів спростовуються журналом судового засідання і технічним носієм інформації із зафіксованим на ньому перебігом судового провадження в місцевому суді, з яких убачається, що відеозаписи з нагрудних камер поліцейських відтворювались і досліджувались безпосередньо в судовому засіданні за участю, зокрема, ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 . Окрім того, сторона захисту за бажання в подальшому додатково мала безперешкодну можливість ознайомитись зі змістом названих вище відеозаписів, долучених до матеріалів справи.

10 жовтня 2019 року в ході огляду місця події на території біля ресторану «Велюр» по вул. Дружби Народів, 249/80 у м. Харків (на відстані 40 метрів від крильця) на ґрунті було виявлено та вилучено застосований обвинуваченим револьвер «WEIHRAUCH» (Німеччина), моделі «HW4», калібру 4 мм, № НОМЕР_1 , із 8 набоями в барабані заряджання, що підтверджується протоколом огляду вказаної слідчої дії з фототаблицею (т.1 а.п.235-239).

За даними висновку криміналістичної експертизи №11/379СЕ-19 від 26 листопада 2019 року встановлено, що застосований ОСОБА_8 предмет є восьмизарядним револьвером «WEIHRAUCH» (Німеччина), моделі «HW4», калібру 4 мм, № НОМЕР_1 , виготовленим промисловим способом, призначеним для тренувальної стрільби поза спеціальними приміщеннями й площадками патронами Флобера калібру 4 мм, справним і придатним для використання за призначенням. Вісім патронів до нього є патронами Флобера, калібру 4 мм, призначені для застосування у зброї відповідного калібру та типового розміру патронника для тренувальної стрільби поза спеціальними приміщеннями й площадками, придатні для використання за призначенням (т.2 а.п.24-28).

Таким чином, зазначені вище показання потерпілої та свідків є послідовними, стабільними, узгоджуються, як між собою, так і підтверджуються письмовими доказами, даними відеофіксації та висновками експертних досліджень, через це місцевий суд правильно поклав ці докази до доказової бази при ухваленні вироку.

Окрім того, сам обвинувачений хоча й не визнав винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, однак підтвердив те, що він у ніч із 09 на 10 жовтня 2019 року зі своєю сестрою ОСОБА_19 відпочивав у ресторані «Велюр» по вул. Дружби Народів, 249/80 у м. Харків, де вживав алкоголь, далі на подвір`ї біля ресторану наносив удар у ділянку голови ОСОБА_11 і здійснював фізичний вплив на ОСОБА_10 , від чого вона впала, ходив додому за револьвером, повертався з ним і діставав його із сумки в присутності поліції, чинив супротив поліцейським, які застосовували до нього кайданки, нецензурно висловлювався щодо присутніх на місці злочину осіб. У подальшому ОСОБА_8 змінив показання та зазначив, що револьвер він не діставав із сумки, нецензурно не висловлювався та ОСОБА_10 від його поштовху не падала.

Проте показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв хуліганських дій із застосуванням револьвера, не висловлювався нецензурною лайкою, не наносив удар у голову ОСОБА_10 та вона не падала не землю, а ОСОБА_11 перший ударив його на прохання підкурити сигарету, підлягають критичній оцінці та є способом захисту ОСОБА_8 від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки повністю спростовуються сукупністю викладених вище взаємоузгоджених доказів.

Так, із аналізу наведених вище доказів установлено, що ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на прилеглій до ресторану території, за відсутності будь-якого приводу наніс удар кулаком у голову раніше незнайомому ОСОБА_11 , в аналогічний спосіб ударив раніше незнайому ОСОБА_10 і висловив погрозу застрелити присутніх людей за відсутності перед цим будь-якої конфліктної ситуації. Затим (коли нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень уже було завершеним) він на підтвердження своїх погроз повернувся додому, де взяв револьвер, цілеспрямовано прибув із ним до ресторану та направляв названу зброю, придатну для здійснення пострілів із повністю зарядженим набоями барабаном, у сторону поліцейських та інших присутніх осіб, погрожуючи в цей момент їх застрелити, що створювало реальну загрозу для життя та здоров`я великої кількості людей біля ресторану. Протиправне ж використання ОСОБА_8 зброї було припинено лише завдяки своєчасному реагуванню поліції. У ході хуліганства обвинувачений вів себе агресивно, постійно висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та чинив активний опір поліцейським, які лише після приїзду наступного екіпажу поліції змогли остаточно припинити опір ОСОБА_8 . Обвинувачений свідомо ігнорував сторонніх громадян, вперто продовжуючи свої хуліганські дії, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження людей.

Отже, обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки нахабної поведінки ОСОБА_8 свідчать про особливу зухвалість і мотив явної неповаги до суспільства (очевидний як для самого обвинуваченого, так і для інших осіб) в діях ОСОБА_8 при грубому порушенні громадського порядку, що супроводжувалось застосуванням ним заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмета (револьвера) та здійсненням активного опору поліцейським, які припиняли його хуліганство, а тому такі дії обвинуваченого містять усі об`єктиві та суб`єктивні ознаки хуліганства і правильно кваліфіковані місцевим судом за ч.4 ст.296 КК України.

При цьому, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що заподіяння ОСОБА_8 іншим особам тілесних ушкоджень було викликано особистими неприязними відносинами, виниклими в ході конфлікту з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , коли ОСОБА_11 наніс удар обвинуваченому та ОСОБА_10 намагалась ударити ОСОБА_8 , не знайшли свого підтвердження та є неспроможними.

Із показань потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та самого обвинуваченого ОСОБА_8 убачається, що ОСОБА_8 до вчинення злочину із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_15 знайомий не був. Також усі відвідувачі ресторану (потерпіла ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 (сестра обвинуваченого) та власник ресторану ОСОБА_14 підтвердили відсутність попереднього конфлікту в закладі та поза його межами між ОСОБА_8 та іншими особами, а, як поза розумним сумнівом установлено із зазначених вище показань потерпілої та свідків, обвинувачений безпричинно розпочав свої хуліганські дії із нанесення незнайомим йому людям ( ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ) ударів руками в голову за відсутності акту суспільно небезпечного посягання щодо нього з боку сторонніх осіб.

Що стосується тверджень сторони захисту з приводу того, що застосований ОСОБА_8 револьвер не містить ознак предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, за допомогою нього обвинувачений не мав наміру вчиняти хуліганство і не заподіяв нікому тілесні ушкодження, то вони є безпідставними.

Диспозиція ч.4 ст. 296 КК України передбачає кримінальну відповідальність за хуліганство, вчинене із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Така кваліфікуюча ознака хуліганства, як застосування предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, має місце у випадку, якщо винний за допомогою названого предмета заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цього предмета під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян (п.п.9, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство»).

Використання при вчиненні хуліганства спеціальних засобів (до яких віднесено, зокрема, пристрої (пістолети, револьвери) для відстрілу патронів) є підставою для кваліфікації дій винної особи за ч.4 ст.296 КК України не тільки в тих випадках, коли вона заподіює ними тілесні ушкодження, а й тоді, коли ця особа за допомогою зазначених предметів створює реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі №759/8038/19 (провадження № 51-5070 км 21), 12 березня 2019 року у справі №749/1092/16-к (провадження № 51-9530 км 18).

На застосування предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, в діях ОСОБА_8 указує те, що він цілеспрямовано пішов додому, взяв (заготовив) револьвер, повернувся з ним до ресторану та із його застосуванням продовжив хуліганські дії. Відповідно до висновку криміналістичної експертизи №11/379СЕ-19 від 26 листопада 2019 року цей револьвер був придатний для здійснення пострілів патронами Флобера, калібру 4 мм, і заряджений ними, а за своїми властивостями при ураженні людини безумовно спричинює шкоду її життю та здоров`ю. Відразу ж при поверненні до ресторану ОСОБА_8 підготував револьвер, заздалегідь заготовлений ним для нанесення тілесних ушкоджень (вийняв із сумки), направив його почергово на присутніх осіб, погрожуючи, що застрелить їх і демонструючи таким чином серйозність своїх протиправних дій, чим створював реальну загрозу для життя та здоров`я громадян. Значення має також те, що подальші дії ОСОБА_8 щодо використання зброї були припиненні лише внаслідок своєчасних заходів поліції, що стало на заваді настанню подальших наслідків протиправних дій обвинуваченого.

Між тим, посилання обвинуваченого в частині того, що він взяв револьвер для самозахисту спростовуються як наведеними вище показаннями потерпілої та свідків про те, що ніхто акту посягання на ОСОБА_8 не здійснював, так і діями самого обвинуваченого, який безперешкодно пішов із місця злочину та умисно повернувся назад із револьвером.

Також позбавлені підстав посилання захисника на відсутність у діях ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки злочину у вигляді вчинення опору поліції, оскільки викладеними вище доказами підтверджено те, що саме в процесі хуліганських дій своїми протиправними діями ОСОБА_8 здійснював активну протидію поліцейським із метою позбавити їх можливості виконати службовий обов`язок із охорони громадського порядку, які ще до повернення обвинуваченого прибули на місце злочину (наводив револьвер на поліцейських, погрожуючи його застосуванням, чинив їм супротив із застосуванням фізичної сили, що супроводжувалось нецензурною лайкою, продовжував погрожувати фізичною розправою навіть коли вже перебував у кайданках). Таким чином, у даному випадку опір був складовою частиною хуліганства й мав місце у період його вчинення ОСОБА_8 .

Частиною 1 ст.42 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом України, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: фізичний вплив (сила); застосування спеціальних засобів та вогнепальної зброї.

Поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення (ч.ч.1, 3 ст.43 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

За ч.ч.1, 3 ст.45 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом України.

Кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються, зокрема : до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим.

За обставин даної справи ОСОБА_8 раптово дістав із сумки револьвер, направив його на оточуючих осіб, у тому числі поліцейських, погрожуючи їх застрелити, що створювало реальну загрозу спричинення шкоди життю чи здоров`ю людей і вимагало з боку поліції негайного реагування, зокрема, із застосуванням фізичної сили та спеціального засобу у вигляді кайданок, з огляду на активні та агресивні протиправні дії обвинуваченого, який уперто не припиняв хуліганство.

Доводи сторони захисту про отримання обвинуваченим тілесних ушкоджень у ділянці руки з посиланням на медичну документацію від 10 жовтня 2019 року щодо наявності в ОСОБА_8 закритого перелому відростку променевої кістки ліворуч, що відбулося в ході застосування поліцією заходів по припиненню хуліганства, не впливають на правильність кваліфікації хуліганських дій ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України, а також і на допустимість доказів, оскільки на місці події поліцейські від обвинуваченого доказів не отримували. Не мають будь-якого впливу на доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, і викладені в апеляційній скарзі сторони захисту посилання на викрадення грошових коштів із сумки обвинуваченого. Зазначені стороною захисту в цій частині доводи за відповідного волевиявлення ОСОБА_8 можуть становити предмет самостійного оскарження чи розслідування в окремому провадженні, яке не має впливу на обставини провадження, що є предметом апеляційного розгляду, в аспекті встановлення наявності в діях ОСОБА_8 складу хуліганства. Окрім того, свідок ОСОБА_15 підтвердила, що, в тому числі по приїзду поліції обвинуваченого ніхто не бив. Навпаки, як засвідучує наведена вище сукупність доказів, ОСОБА_8 здійнював активний та агресивний фізичний супротив поліції тривалий час.

Аргументи сторони захисту про те, що обвинувачений діяв не у громадському місці, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки останній вчинив хуліганство на прилеглій до ресторану території за присутності великої кількості людей, що є громадським (публічним) місцем. Окрім того, публічність і громадське місце не є обов`язковими ознаками хуліганства. Обстановка ж хуліганства, що характеризується наявністю людей, подіями, які відбуваються на місці вчинення злочину, та їх соціальною значущістю, радше враховується при визначенні ступеню суспільної небезпеки конкретного хуліганського прояву, в тому числі в ході призначення покарання.

Також сторона захисту посилається на те, що потерпіла звернулась у поліцію із заявою про спричинення їй тілесних ушкоджень, натомість у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказано іншу правову кваліфікацію ч.4 ст.296 КК України. З такими доводами суд апеляційної інстанції не погоджується та вважає, що вони не свідчать про наявність істотних порушень вимог КПК України.

За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема, найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. У ході слідства за повідомленими потерпілою обставинами про застосування обвинуваченим насильства органом досудового розслідування було встановлено, що вчинені ОСОБА_8 дії містять ознаки хуліганства. У подальшому в повідомленні про підозру та обвинувальному акті ОСОБА_8 інкримінувалось вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно з ч.2 ст.84 КПК України витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр - це лише електронна база даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, надання інформації про відомості, внесені до реєстру. Зазначене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 761/28347/15-к.

Сторона обвинувачення, діяла в спосіб, передбачений законом і не здійснювала штучного завищення кваліфікації за ч.4 ст.296 КК України, оскільки ця кваліфікація, як наслідок, знайшла своє підтвердження за результатами судового розгляду.

Більше того, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.296 КК України, не належить до категорії кримінальних правопорушень, щодо яких кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, а тому факт його здійснення не пов`язується виключно з волевиявленням потерпілого (ст.477 КПК України).

На переконання колегії суддів, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані сторонами провадження докази, щодо пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено та в апеляційній скарзі сторони захисту не наведено обставин, які були би визначеними законом підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що порушили питання обвинувачений і його захисник.

Разом з тим, доводи прокурора про безпідставне звільнення першою судовою інстанцією обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що призвело й до невідповідності призначеного останньому покарання вимогам кримінального закону внаслідок м`якості, є обґрунтованими.

Виходячи з п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1, ч.2 ст.409, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У силу п.2 ч.1 ст.413, ст.414 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається застосування закону, який не підлягає застосуванню. Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

За змістом оскаржуваного вироку місцевий суд при призначенні покарання зазначив про врахування ним ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, його обставин, особи обвинуваченого, який судимий, працездатний, але не працює, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, відсутності обставини, що пом`якшують покарання, та наявності обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на строк, який є наближеним до мінімальної межі, та звільнив його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку й покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Проте місцевий суд належним чином не мотивував свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, так як не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, та в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким злочином, і його високу суспільну небезпеку, виходячи з конкретних обставини вчинення, а саме те, що обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння своїми умисними діями вчинив грубе порушення громадського порядку з особливою зухвалістю та з мотивів явної неповаги до суспільства, в ході чого безпричинно наніс двом особам тілесні ушкодження, що супроводжувалось використанням ним заздалегідь принесеного з дому револьвера в присутності поліцейських та великої кількості інших присутніх на місці злочину людей, тим самим створюючи реальну загрозу їх життю та здоров`ю, погрожував застрелити людей, а також чинив агресивний опір поліції, вперто не бажаючи припиняти свої злочинні дії. Хуліганство ОСОБА_8 було зупинене лише завдяки зусиллям декількох поліцейських, що безумовно стало на заваді настанню інших наслідків протиправних дій обвинуваченого, зокрема, у вигляді заподіяння шкоди життю та здоров`ю присутніх людей.

Така зневажлива поведінка ОСОБА_8 свідчить не тільки про ігнорування ним усталених суспільних звичаїв, морально-етичних норм і бажання самоствердитись за рахунок приниження інших людей, а й про гіперболізоване почуття безкарності, зневажливе ставлення до норм права, життя та здоров`я людей, що є найвищою соціальною цінністю, високу схильність ОСОБА_8 до девіантної поведінки.

Про схильність обвинуваченого до злочинної поведінки вказує і те, що обвинувачений засуджувався за вчинення, в тому числі тяжкого злочину та відбував покарання в місцях позбавлення волі, але на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив новий тяжкий злочин. Згідно з матеріалами провадження ОСОБА_8 ніде не працює і суспільно-корисною працею не займається.

Наведені вище обставини значно підвищують, як суспільну небезпечність учиненого злочину, так і особи обвинуваченого.

Окрім того, місцевий суд урахував одні й ті ж обставини, як при призначенні ОСОБА_8 покарання, так і в ході вирішення питання щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що є явно недостатнім.

На підставі викладеного вище, колегія суддів уважає, що застосування положень ст.75 КК України до ОСОБА_8 є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання - виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, і призвело до призначення ОСОБА_8 невиправдано м`якого заходу примусу, який не є справедливим і пропорційним ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого.

Тому оскаржуваний вирок у частині призначення ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його характер і високий ступінь суспільної небезпеки, виходячи із обставин вчинення, а саме те, що обвинувачений вчинив хуліганство в стані алкогольного сп`яніння, в ході якого безпричинно наніс двом особам тілесні ушкодження, що супроводжувалось застосуванням ним заздалегідь заготовленого револьвера в присутності поліцейських та великої кількості інших присутніх на місці злочину людей, погрожував застрелити громадян, а також чинив агресивний опір поліції, вперто не бажаючи припиняти свої злочинні дії, особу ОСОБА_8 , який судимий за вчинення тяжкого злочину, відбував покарання в місцях позбавлення волі, але на шлях виправлення не став (т.2 а.п.47, 50, 61-62), неодружений (т.2 а.п.45-46), не працює, за місцем проживання характеризується задовільно (т.2 а.п.53) на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (т.2 а.п.48-49), думку потерпілої про призначення ОСОБА_8 покарання на розсуд суду, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка його обтяжує вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що покарання ОСОБА_8 необхідно призначити у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям у межах санкції ч.4 ст.296 КК України на строк, визначений судом першої інстанції. Достатніх і мотивованих підстав для збільшення розміру обраного обвинуваченому заходу примусу колегія суддів не вбачає, а тому доводи прокурора в цій частині є безпідставними.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Харків від 11 червня 2021 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.296 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4