ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/2225/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/820/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000469 від 27.03.2023 за частиною 4 статті 111-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовлено; клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 05.04.2024.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що з 14.03.2023 ОСОБА_6 перебуває під вартою, розмір застави не визначено. Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд вкотре застосовує один і той же набір підстав, без дослідження обставин справи, особистості обвинуваченого. Вважає, що автоматична відмова у визначенні застави без здійснення судового контролю, є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції. Суд не обгрунтовує підстав незастосування застави. Поза увагою суду залишено розгляд питання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Протягом строку перебування обвинуваченого під вартою, прокурором не надано доказів виникнення нових ризиків. Обвинуваченому 57 років, тому він підпадає під обмеження щодо перетину кордону, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має повнолітню дитину, до 02.12.2022 працював на посаді головного інженера ТОВ «Балаклійське ХПП». До 10.03.2023 обвинувачений мав реальну можливість переїхати, однак жодних дій щодо переховування не вживав. Звертає увагу, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 є нетяжким. За час тримання під вартою нарікань на поведінку обвинуваченого в слідчому ізоляторі не було. Зазначає, що свідки сторони обвинувачення судом першої інстанції вже допитані. Жоден із свідків не вказав про вплив чи тиск на них з боку обвинуваченого.

Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд апеляційної скарги без його участі та без участі обвинуваченого ОСОБА_6 .

З огляду на положення частини 4 статті 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційних вимог захисника.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, небезпідставно врахував обставини інкримінованого злочину, вчиненого під час воєнного стану, який посягає на основи національної безпеки України, продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, які не зменшилися, та дійшов обгрунтованого висновку, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Висновок суду щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України є мотивованим, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Захисник зазначає в апеляційній скарзі, що всі свідки сторони обвинувачення вже допитані судом першої інстанції, що виключає наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України. Разом з тим, у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу зазначається, що хоч свідки і допитані, однак позиція обвинуваченого на теперішній час не встановлена, після надання ним показань за клопотанням сторони кримінального провадження свідки можуть бути повторно. Враховуючи доводи сторони обвинувачення, а також те, що судовий розгляд ще не завершено та може виникнути необхідність у здійсненні повторного допиту свідків, наявність ризику впливу на цих учасників кримінального провадження не виключений. З огляду на зміст пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, а саме провадження господарської діяльності у взаємодії з незаконним органом влади, створеним на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, посилання суду на ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України не є безпідставним, оскільки характер інкримінованого злочину вказує на можливу наявність зв`язків обвинуваченого з представниками держави-агресора та його можливість переховуватися не тільки на території України, але і на території держави-агресора. Доводи захисника з приводу належної процесуальної поведінки обвинуваченого до 10.03.2023 та невжиття останнім заходів до переховування протягом всього часу досудового розслідування не спростовують висновку суду щодо існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки судовий розгляд триває та під загрозою можливого покарання обвинувачений може вдатися до відповідних дій на цій стадії у випадку застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу. Заслуговують на увагу посилання адвоката на наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, однак такі дані не є достатньою гарантією його належної процесуальної поведінку у випадку зміни запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, що існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили свою актуальність. Поміж цим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні відповідно до положень абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України обґрунтовано не визначив розмір застави. Висновки суду щодо не визначення розміру застави, враховуючи пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 та існування ризиків, передбачених пунктом 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, є законними та обґрунтованими.

Апеляційний суд на даному етапі провадження приходить до висновку, що менш суворі запобіжні заходи не будуть достатніми заходами у даному кримінальному провадженні та не зможуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого на цій стадії судового провадження. У зв`язку із наведеним, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення. Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: