Провадження № 1-кп/369/624/23
В И Р О К

іменем України

03.10.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

представників потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

законного представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_23 ,

захисників ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,

обвинуваченого ОСОБА_26 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001655 від 28 серпня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль, українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має неповну вищу освіту, приватний підприємець, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 153, ч. 3 ст. 15 ч. 6 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

28 серпня 2020 року приблизно о 20:00 год., ОСОБА_26 , на автомобілі марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , прибув до АЗС «ОККО» за адресою: вул. Лютнева, 1 у м. Бориспіль Київської області, та, зайшовши до торгівельної зали, побачив малолітню ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати якої - ОСОБА_18 в цей час знаходилася біля каси та розраховувалася за продукти харчування. В цей час у ОСОБА_26 виник злочинний умисел на викрадення малолітньої ОСОБА_27 з метою подальшого вчинення щодо неї сексуального насильства та її зґвалтування. Реалізуючи такий свій умисел, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_26 підійшов до малолітньої ОСОБА_27 та, взявши її на руки, виніс з торгівельної зали АЗС «ОККО» на подвір`я. В подальшому ОСОБА_26 , тримаючи малолітню ОСОБА_27 за руку, примусово посадив її на заднє сидіння свого автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , та, сівши за кермо вказаного автомобіля, поїхав до земельної ділянки, яка розташована на полі, поблизу міжнародного аеропорту «Бориспіль» по вул. Бориспіль-7 в с. Гора Бориспільського району Київської області.

Окрім того, 28 серпня 2020 року приблизно о 21:45 год., точний час органами досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_26 , перебуваючи в салоні автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , на полі, поблизу міжнародного аеропорту «Бориспіль» по вул. Бориспіль-7 в с. Гора Бориспільського району Київської області разом із малолітньою ОСОБА_27 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на вчинення щодо останньої сексуального насильства, пересів на заднє пасажирське сидіння зазначеного автомобіля. З цією метою ОСОБА_26 , усвідомлюючи, що малолітня ОСОБА_27 не досягла чотирнадцятирічного віку, для привернення до себе уваги та схиляння її на свій бік, дав в руки малолітньої ОСОБА_27 мобільний телефон та почав розмовляти з нею. У подальшому ОСОБА_26 , посягнувши на охоронювані законом суспільні відносини, що забезпечують статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_27 , яка не досягла чотирнадцятирічного віку, реально усвідомлюючи її малолітній вік, оголив свій статевий член та направив його в бік потерпілої, після чого змусив її торкатися до нього руками та губами, вчиняючи таким чином щодо неї сексуальне насильство та задовольняючи при цьому свою статеву пристрасть.

У подальшому, ОСОБА_26 , 28 серпня 2020 року о 21:55 год., точний час органами досудового розслідування не встановлено, будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 153 КК України, тобто після вчинення щодо малолітньої ОСОБА_27 , яка не досягла чотирнадцяти років, сексуальне насильство, перебуваючи в салоні автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , на полі, поблизу міжнародного аеропорту «Бориспіль» по вул. Бориспіль-7 в с. Гора Бориспільського району Київської області, продовжив реалізацію свого злочинного умислу, направленого на зґвалтування малолітньої ОСОБА_27 , взяв в руки презерватив, який розпакував та поклав у салоні автомобіля. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_26 , будучи з оголеним статевим членом, посягнувши на охоронювані законом суспільні відносини, що забезпечують статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_27 , яка не досягла чотирнадцяти років, реально усвідомлюючи її малолітній вік, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на зґвалтування малолітньої ОСОБА_27 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою задоволення своєї статевої пристрасті із застосуванням фізичної сили, розірвав руками штани, в які була одягнена ОСОБА_27 , пошкодивши їх в області статевих органів. Однак свій злочинний намір ОСОБА_26 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, внаслідок фізіологічних причин, після чого був затриманий працівниками поліції.

Обвинувачений ОСОБА_26 під час судового розгляду відмовився надавати показання, пояснюючи це тим, що він усього цього не хотів і не хоче про це згадувати. При цьому, на початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_26 свою винуватість в інкримінованих кримінальних правопорушення не визнав, а при проголошенні останнього слова обвинувачений вибачився перед потерпілими і зазначив, що не хотів цього.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_18 матір малолітньої потерпілої, суду пояснила, що 28 серпня 2020 року її чоловік ОСОБА_19 раніше повернувся додому. Вони пішли до садочка, а потім отримали запрошення від родичів на святкування, до яких поїхали машиною всі втрьох з донькою. За кермом машини була вона. Зупинилися на АЗС «ОККО» за цигарками та водою. Вона вийшла із машини і взяла із собою дитину та вони зайшли до приміщення заправки. Дитина попросила піти подивитися на іграшки. А вона підійшла до каси розрахуватися і одночасно покликала доньку на ім`я, на що вона відгукнулася. Однак повернувшись після розрахунку на касі, вона ніде не побачила доньку. Вийшла із приміщення, бачила, як від`їхало біле авто, і підійшла до своєї машини, де у чоловіка запитала, чи не поверталася донька. Він відповів, що ОСОБА_28 тут немає. Вона повернулася до приміщення заправки, запитала у касира про дитину, яка повідомила, що бачила, як її взяв невідомий чоловік. Одразу викликали поліцію. Поблизу проїжджали на заправці патрульна машина. Поліцейські переглянули відео з камер на АЗС. Було видно біле авто, чоловіка. Потім поліція провела допит, а потім отримали дзвінок, що дитину знайшли. Дитина їй розповіла, що її викрав невідомий чоловік, давав їй дивитися мультики, порвав на ній штанці та давав «пісюн і сказав, що це сося», яка була вонюча. Після вказаних подій дитина закрилась, хоча була дуже відкритою до людей, боїться залишатися сама та білих авто, щоб її не вкрали.

Цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди на суму 28000 грн та моральної шкоди на суму 150 000 грн підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. При цьому, вказала, що в обґрунтування понесених витрат після заподіяння сексуального насильства по відношенню до її доньки, вона включає вартість дитячого костюмчика, орієнтована вартість якого склала 500 грн. Крім того, вона разом з чоловіком ОСОБА_19 змушені були звертатись за консультаціями до дитячого психолога та логопеда, адже малолітня ОСОБА_27 зазнала значних душевних хвилювань та насильства як фізичного так і психологічного після викрадення та вчинення по відношенню неї дій сексуального характеру, і як наслідок замкнулась в собі, стала поганого входити в емоційний контакт з людьми та спілкуватись. Вартість чотирьох консультацій психолога станом на 28 грудня 2020 року склала 2 800 грн (дві тисячі вісімсот грн), вартість семи консультацій логопеда станом на 28 грудня 2020 року склала 1 050 грн (одну тисячу п`ятдесят грн), що були сплачені батьком малолітньої ОСОБА_27 . Крім того, були змушені звернутись за правничою (юридичною) допомогою, уклали договори з Адвокатським об`єднанням «АТТОРНЕЙС ЮНАЙТЕД» про надання правничої (юридичної) допомоги та понесли відповідні витрати, а саме: разом 56 000 грн. (п`ятдесят шість тисяч грн) відповідно по 28 000 (двадцять вісім тисяч грн) з кожного, що включає в себе вивчення матеріалів кримінального провадження, участь у судових засіданнях на стадії досудового розслідування підготовка та написання цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та відповідних додатків до нього і забезпечення подання його до суду.

Потерпілий ОСОБА_19 , який є батьком малолітньої потерпілої надав суду пояснення, аналогічні поясненням потерпілої ОСОБА_18 . При цьому зазначив, що його дитині на той час було 4,5 роки. Вказав, що дитину викрав з АЗС «ОККО» невідомий чоловік. Дитина після подій розповідала, що незнайомий чоловік давав їй дивитися мультики, порвав їй штанці на костюмі хакі в області статевих органів, який придбала дружина та давав їй «пісю і сказав, що це сося», але вона сказала «фу». Крім того, просив цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди на суму 32 350 грн та моральної шкоди на суму 150 000 грн підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. При цьому, вказав, що після вказаних подій дитина закрилась, боїться залишатися сама, погано спить, кричить вночі і кудись біжить, просить, щоб не вимикали світло вночі та щоб з нею хтось спав, навіть до туалету боїться йти, каже, що їй сниться «поганий дядя» та боїться білих авто.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_23 , яка є бабусею малолітньої потерпілої пояснила суду, що 28 серпня 2020 року ввечері їй зателефонувала донька ОСОБА_18 та повідомила, що онуку ОСОБА_27 викрали, у неї був приступ. Вона проживає разом із донькою, її чоловіком та онукою. Допомагає у вихованні дитини. З онукою у неї близькі відносини. Вони з нею часто розмовляли на одинці. Після пережитих подій онука боїться ходити в туалет, боїться всіх білих авто і чоловіків. Вони зверталися до психолога. Дитина дорослішає і починає все розуміти. Про події вона знає з розповіді онуки, яка говорила, що її викрав дядя, засунув в машину і повіз. Вона плакала і просилася до мами. У дяді було два телефони, давав їй дивитися мультики. Порвав на ній штанці та давав «сосю», яка була вонюча. Дитина відвідує психолога, донька теж. У дитини часто бувають зриви, вона плаче, вона мені все розповідає. Вважала, що до обвинуваченого має бути застосований найсуворіший вид покарання.

Цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди на суму 28000 грн та моральної шкоди на суму 300 000 грн підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. При цьому, вказала, що в обґрунтування понесених витрат після заподіяння сексуального насильства по відношенню до її внуки, змушена була звертатись за правничою (юридичною) допомогою, уклали договори з Адвокатським об`єднанням «АТТОРНЕЙС ЮНАЙТЕД» про надання правничої (юридичної) допомоги та понесли відповідні витрати на суму 28 000 (двадцять вісім тисяч грн), що включає в себе вивчення матеріалів кримінального провадження, участь у судових засіданнях на стадії досудового розслідування підготовка та написання цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та відповідних додатків до нього і забезпечення подання його до суду.

Допитаний свідок ОСОБА_29 у суді надав показання, що він є працівником поліції. У вказаний період подій, а саме 28 серпня 2020 року, перебував на роботі. Його керівник підняв його та колег по тривозі, у зв`язку із викраденням дитини. Він та колеги з групи отримали завдання та поїхали в м. Бориспіль Київської області по вул. Момота, що розташована з тильної сторони міста. На службовому автомобілі ми заїхали на територію, там де була сітка та стара площадка для вертольотів, де збиралась молодь. Це малолюдна територія, будівельно-промислова зона, зарослі та кущі. Там є, де сховатися, якщо заїхати подалі. Якби машина була не білого кольору, то могли б її і не помітити. Виявивши білий автомобіль, як в отриманому орієнтуванні, побачили всередині силует чоловіка. Він та ще двоє його колег підійшли до цієї машини. Водій не виходив, сидів в авто, він був за кермом. Чоловіка попросили вийти з автомобіля і тоді його затримали. Відкривши задні двері машини, він також виявив на задньому сидінні дитину, вона лежала і не ворушилася, тому він подумав, що вона нежива. Однак, коли він її підняв на руки, виявилося, що дитина спала, потім прокинулася і сама пішла на руки. Він відніс її до патрульної машини, а потім всі направилися у відділок. Він помітив, що у дитини був пошкоджений одяг, а саме, були розірвані штанці в передній частині в області геніталій, вона була в пригніченому стані. Чи говорив щось ОСОБА_26 при затриманні, він не пам`ятає. Скло в автомобілі не розбивали, фізична сила до затримуваного не застосовувалася. Двері автомобіля відчинили і затримали чоловіка. Інших деталей не пам`ятає, як і наявність сторонніх предметів в автомобілі також не пригадує.

Свідок ОСОБА_30 суду пояснив, що він також є працівником поліції. У момент вказаних подій перебував на службі. Керівник дав команду, у зв`язку із фактом викрадення дитини. Коли встановили транспортний засіб, визначили кілька патрульних груп працівників поліції 10-15, які повинні були направлятися до місця проживання, місця вчинення правопорушення та на виїзд із м. Бориспіль. Через 20-30 хв. встановили рух автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 . Він у групі із ОСОБА_29 та ОСОБА_31 рухалися по вул. Момота з тильної сторони м. Борисполя в сторону закинутої території і там побачили білий автомобіль, зазначений в орієнтуванні. Це прилегла до аеропорту територія, не людне місце, багато кущів, просто так там, люди не гуляють. Збоку військова частина. Автомобіль не рухався. Вони також зупинилися, вийшли і втрьох підійшли до вказаної машини. Двері були зачинені, він смикнув за ручки дверей. Потім з`явилося світло фар і він подумав, що авто намагається рухатися, тому хотів розбити скло, проте не вийшло, а потім він відкрив двері. Колега ОСОБА_32 підняв чоловіка із сидіння водія, а ОСОБА_29 кричав «де дитина?». Оглянувши автомобіль, виявили на задньому сидінні дитину, її забрали, а чоловіка витягнули із машини і поклали на землю. Він ( ОСОБА_30 ) зателефонував до поліції. Сам чоловік із автомобіля не виходив, поводив себе дивно, метушився. Дитина була дуже налякана, закривала обличчя руками, була в шоці, почала плакати і кликати матір. На руках її тримав ОСОБА_29 , вона говорила, що їй холодно. Бачив, що на дитині були розірвані штанці. Під час затримання до обвинуваченого фізичну силу не застосовували, по обличчю не били. Все відбувалося дуже швидко, десь хвилин 5 з моменту виявлення авто та затримання обвинуваченого. Зовнішній вигляд обвинуваченого не пам`ятає, але він був у чорному джемпері і хапався за штани.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 , яка є матір`ю обвинуваченого надала суду показання, що того дня спілкувалась з сином не задовго до події близько18-19 год., про подію, яка мала місце 28 серпня 2020 року їй нічого не було відомо. Того дня до неї додому прийшли працівники поліції та почали шукати сина, їй нічого не говорили, спочатку син не брав слухавку, пізніше був поза мережею. Ввечері вона побачила відео з сином в соціальній мережі Фейсбук, де він був побитий, бачили синяк та він тримався за ребра. Вказувала, що до її сина застосовували незаконні методи розслідування. Звечора вона з членами своєї родини домовилась з адвокатом, а зранку вони пішли до відділку поліції, де до них підходив державний адвокат і пропонував свої послуги. У подальшому вони з вікна туалету бачили, як відбувався слідчий експеримент з ОСОБА_26 так за участі державного адвоката, стверджувала, що їх адвоката за договором до участі у проведенні вказаної слідчої дії не допустили. Зазначила, що АЗС «ОККО» знаходиться недалеко від місця роботи сина десь 500 м, від дому 1 км. Зазначила, що це її єдиний син, що він хороший, працював в магазині канцелярії, останні два роки проживав окремо, пересувався на автомобілі КІА, що сталось з сином їй невідомо, напередодні події в сина були напружені стосунки з його дівчиною, теперішньою дружиною, і він мав емоційно-схвильований стан, сказав, що посварились та був засмучений. В судовому засіданні свідок ОСОБА_33 просила вибачення у потерпілих за те, що сталось. Крім того вказала, що із скаргами на дії працівників правоохоронних органів, у зв`язку з порушеннями, які мали місце на її думку не зверталась.

В ході судового розгляду та у судовому засіданні у судових дебатах прокурор просив визнати ОСОБА_26 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 153, ч. 3 ст. 15 ч. 6 ст. 152 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст. 146 КК України на строк 5 років, ч. 4 ст. 153 КК України на строк 10 років, ч. 3 ст. 15 ч. 6 ст. 152 КК України на строк 15 років, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, вирішити питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні. Вважав вину обвинуваченого ОСОБА_26 повністю доведеною в ході судового розгляду належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які були безпосередньо досліджені судом. Твердження сторони захисту про визнання доказів недопустими вважала надуманими про що надав відповідні заперечення.

Потерпілі ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та їх представник: ОСОБА_20 і ОСОБА_21 просили визнати обвинуваченого ОСОБА_26 винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та визначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, а заявлені цивільні позови потерпілих задовольнити у повному обсязі.

Захисники ОСОБА_25 та ОСОБА_24 просили суд визнати здобуті стороною обвинувачення докази недопустимими та стверджували про те, що в ході судового розгляду поза розумним сумнівом стороною обвинувачення не доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_26 є склади закінченого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України та незакінчений склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 6 ст. 152 КК України. При цьому, сторона захисту заявила ряд клопотань стосовно визнання доказів недопустимими, зокрема результати висновків молекулярно-генетичних експертиз від 17 листопада 2020 року № СЕ-19/111-20/489 85-Б, у зв`язку з тим, що серед досліджуваних об`єктів, були зразки букального епітелію, відібрані у ОСОБА_26 28 серпня 2020 року, чохли з автомобіля, змиви з ручок керма автомобіля, які отримані з порушенням встановленого КПК порядку, а саме, відібрання біологічних зразків у ОСОБА_26 відбувалося слідчим ОСОБА_34 за постановою прокурора ОСОБА_35 , які на момент вчинення цих процесуальних дій не були уповноважені на те. Крім того, сторона захисту клопотала визнати недопустимими докази, отримані в результаті проведення огляду ділянки місцевості поблизу території ДМА «Бориспіль» від 28 серпня 2020 року та автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , проведеного 29 серпня 2020 року, у зв`язку з тим, що слідча ОСОБА_36 провела огляд автомобіля о 22:40 год. 28 серпня 2020 року, тоді як внесення відповідних відомостей до ЄРДР відбулося о 22:46 год., що на думку сторони захисту визначає результати цієї слідчої дії недопустимими даними. Вважала, що порушено порядок проведення огляду автомобіля без обов`язкового фіксування за допомогою аудіо- та відеозапису, відсутнє опечатування ключа від автомобіля в ході їх вилучення і поміщення на штрафмайданчик. Стверджувала, що заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_37 призначила групу прокурорів у кримінальних провадженнях, яких на час винесення постанови 28 серпня 2020 року, ще не існувало та не було внесено до ЄРДР, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 214 КПК України.

Також сторона захисту вказувала про відсутність повноважень прокурора ОСОБА_38 погоджувати клопотання слідчого від 31 серпня 2020 року до слідчого судді про визнання проведених слідчих дій невідкладними. Крім того, сторона захисту зазначала, що слідчою ОСОБА_39 проведено огляд місця події, яка не була уповноважена у відповідності до вимог КПК України здійснювати досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки призначена керівником органу досудового розслідування, який вийшов за межі своїх повноважень, про що надано суду наказ №33 від 26 травня 2020 року керівника Бориспільської місцевої прокуратури про розподіл обов`язків між працівниками Бориспільської місцевої прокуратури.

Крім того, вказувала щодо вилучення слідчим ОСОБА_40 не передбаченим КПК України способом одежі малолітньої потерпілої ОСОБА_41 , 2015 р.н., суперечить положенням ст. 86 КПК України.

Поряд з цим, сторона захисту стверджувала про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 29 серпня 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_26 , з огляду на те, що під час слідчого експерименту обвинувачений відтворював обставини, перебуваючи в салоні машини «КІА» моделі «CЕRATO», який належить його матері ОСОБА_42 , проте матеріали справи не містять письмового дозволу ОСОБА_43 на проведення зазначеної слідчої дії.

Крім того, сторона захисту вказувала на те, що під час допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_27 , який відбувся наступного дня після події, остання заперечила будь-які неправомірні дії ОСОБА_26 .

У ході судового розгляду встановлено, що свідок ОСОБА_44 , який неодноразово викликався до суду за клопотанням сторони обвинувачення помер про свідчить інформація надана прокурором в судовому засіданні, у зв`язку з чим його виклик до суду ухвалено припинити.

Крім того, у судовому засіданні прокурор просив викликати для допиту свідка ОСОБА_45 , у зв`язку з чим в судове засідання останній викликався судом неодноразово, проте не з`явився до суду. При цьому, прокурор надав суду рапорт старшого оперуповноваженого ВКП Бориспільського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_46 про те, що в ході виїзду за адресою: АДРЕСА_2 , з метою вручення повістки ОСОБА_47 , під час відвідування даної адреси двері будинку ніхто не відчинив, а сусіди повідомили, що ОСОБА_45 за вказаною адресою не проживає, місцезнаходження останнього невідоме. У зв`язку з чим вручити повістку ОСОБА_47 в судове засідання не надалось можливим. При цьому, прокурор будь-яких інших заходів для забезпечення явки вказаного свідка в судове засідання не вживав, клопотань з цього приводу не заявляв, у зв`язку з чим суд вважав, що прокурор своє право реалізував та припинив виклик цього свідка до суду для допиту.

Суд зауважує, що судом ухвалено не проводити допит в судовому засіданні малолітньої потерпілої ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на висновок судово-психіатричного експерта № 467 від 04 листопада 2020 року, згідно з яким ОСОБА_27 може приймати участь у присутності батьків чи інших членів її сім`ї, але внаслідок малолітнього віку не може брати участь у судовому засіданні, а також позиції законного представника потерпілої та потерпілих її батьків.

У ході судового розгляду були безпосередньо досліджені наступні процесуальні джерела доказів:

-відеозаписи з відеокамер з приміщення АЗС «ОККО» та території вулиці прилеглої до заправки, станом на 28 серпня 2020 року, на яких зафіксовано рух автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебування ОСОБА_26 в приміщенні заправки та винесення дитини на вулицю до вказаного автомобіля (а.п. 109 т. 2, а.п. 6 т. 5);

-відеозапис відеореєстратора з автомобіля «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.п. 115 т. 3);

-відеозапис огляду автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , від 29 серпня 2020 року (а.п. 41 т. 2);

-відеозапис допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_27 від 29 серпня 2020 року, на якому малолітня потерпіла в присутності законного представника та психолога повідомила обставини події, які мали місце по відношенню неї 28 серпня 2020 року, зокрема малолітня потерпіла ОСОБА_27 зазначила, що вона з мамою і татом їхали на день народження до ОСОБА_28 , по дорозі з заправки її забрав незнайомий високий дядя і вона навіть не встигла вибрати собі іграшку. Він посадив її на заднє сидіння, вони довго їхали та потім зупинились. Потім цей дядя до неї підійшов, торкався до неї, дав два телефони, порвав їй штанці та дістав із сумки «пісю і сказав, що це сося» (а.п. 134 т. 2);

- відеозапис слідчого експерименту від 29 серпня 2020 року за участю ОСОБА_26 (а.п. 64 т. 3). Згідно із переглянутим відеозаписом слідчого експерименту від 29 серпня 2020 року за участю ОСОБА_26 та його захисника ОСОБА_48 , проведеного у м. Борисполі, з метою перевірки і уточнення відомостей та показань підозрюваного ОСОБА_26 вбачається, що 28 серпня 2020 року ОСОБА_26 ввечері зайшов на заправку «ОККО» купити продукти харчування і побачив саму дівчинку років 10, потім він вийшов з заправки і вирішив повернутись і підвезти дівчинку додому. Забрав дівчинку і посадив до себе в автомобіль на заднє сидіння, запитав куди їхати, вона сказала вулиця Момота в м. Борисполі і вони поїхали в бік «взльотки». Зазначив, що дівчинку взяв з метою насильства, а саме статевого акту, розумів, що дівчинка малолітня близько 10 років і це заборонено Законом. Крім того вказав, що вони сиділи на задньому сидінні розмовляли, він включив їй мультики на телефоні, потім дістав свій член і сказав їй торкнутись і поцілувати, вона все зробила, що він їй сказав, опору не чинила. Потім він взяв презерватив, хотів його одягнути, при цьому, розірвавши дитині штанці по шву в області статевих органів, але у зв`язку з тим, що в нього останнім часом не було ерекції він не зміг його одягнути і викинув. ОСОБА_26 проживає сам, раніше близько 4 років зустрічався з дівчиною. Також зазначив, що хотів дівчинку завезти додому, але приїхали працівники поліції, але він в той час сидів уже на передньому сидінні. Поряд з цим, зазначив, що під час затримання до нього було застосоване фізичне насильство з боку працівників поліції, але він це заслужив і з скаргами не буде звертатись до працівників поліції. Разом з тим, ОСОБА_26 зазначив, що під час проведення слідчого експерименту насильство щодо нього не вчинялось і його показання є вільними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 467 від 04 листопада 2020 року ОСОБА_27 за своїм психічним станом могла під час вчинення щодо неї інкримінованих дій сприймати фактичну сторону обставин, які мають значення у кримінальному провадженні, та давати щодо них відповідні показання. З урахуванням її вікового періоду, індивідуально-психологічних особливостей та психічного стану не могла розуміти характер та значення цих дій та чинити опір. ОСОБА_27 не виявляє патологічної схильності до фантазування та до псевдології. ОСОБА_27 в досліджуваній ситуації не чинила активної протидії ОСОБА_26 , але дана ситуації була для неї суб`єктивно неприйнятною. Під час вчинення щодо неї інкримінованих дій вона не могла розуміти деякі юридично значимі події (але могла сприймати зовнішність підозрюваного та послідовність дій), не могла розуміти біологічне значення статевих стосунків внаслідок її вікового періоду та не могла розуміти соціальне значення вчинюваних з нею дій та їх наслідки. При цьому під час вчинення вказаних дій ОСОБА_27 у будь-якому вираженому емоційному стані (відчай, розпач, виражений страх та іншому), який би здійснив вплив на її здатність чинити опір не перебувала, їй не притаманна емоційна над вразливість, надмірна акцентуація та особистісних проблемах та емоційна глухота. На момент проведення дослідження не виявляє виражених емоційних змін та поведінкових порушень. Характер її поведінки під час бесіди щодо проведених з нею дій, а саме, не бажання розмовляти на дану тему, свідчать, що дані дії сприймаються нею як неприємні та соромні. Під час вчинення щодо неї інкримінованих дій з урахуванням її емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку могла сприймати зовнішню фактичну сторону обставин та давати щодо них показання, однак внаслідок її малолітнього віку не може приймати участь у судовому засіданні (а.п. 56-59, т. 2).

Крім того, висновок комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 399 від 09 вересня 2020 року, проведеної амбулаторно, свідчить, що ОСОБА_26 перед та під час вчиненням інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав. У нього виявлені окремі психопатичні риси характеру, проте ступінь їх такий, що він міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Під час вчинення інкримінованих йому дій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував. Під час інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту не перебував, змін в емоційному стані, індивідуально-фізіологічних проявах, які могли виникнути внаслідок впливу певних обставин (особливостей його зростання, навчання, сімейного стану, його стану у суспільстві, взаємовідносини із знайомими та ін.), та такі, які б перешкоджали активному соціальному функціонуванню його особистості, не виявлено. Притаманні ОСОБА_26 такі індивідуально-психологічні особливості як схильність до потурання своїм капризам, деяка особистісна незрілість, егоїзм у сполученні із порушенням гармонійного статевого життя могли бути психологічною підставою до прийняття ним рішення про скоєння інкримінованих дій (а.п. 98-102, т. 3).

Оцінюючи вказаний висновок експертів, суд визнає його результати належними, допустимими та достовірними, а також вважає за необхідне звернути увагу не лише на заключну частину висновку, а й оцінити його зміст в цілому.

Зокрема, в ході психологічного обстеження ОСОБА_26 з приводу подій, які мали місце 28 серпня 2020 року зазначив, що йому стало нудно жити, розійшовся із дівчиною, почалися проблеми з ерекцією, подумав, що це криза середнього віку та вирішив спробувати на дитині. Перебуваючи на АЗС, він помітив, що поряд із дівчинкою не було дорослих, тому він спонтанно забрав її та повіз у бік аеропорту, де в подальшому намагався завоювати її довіру й для того, аби вона не злякалася, включив їй мультики на телефоні. Потім оголив свій статевий член та сказав, щоб дівчинка його поцілувала та погладила. Проте ерекція не з`явилася, тому він вирішив вступити з нею у статевий контакт природнім способом. В ході цього не думав про мораль, просто хотів відновити нормальне статеве життя, а потім його затримали працівники поліції.

Враховуючи наведений зміст висновку експерта, суд дотримується положень процесуального закону у нормі, передбаченій ч. 2 ст. 84 КПК, про те, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Тому вважає джерелом наведених даних саме висновок експерта, а не показання особи.

Так само не суперечить зазначена оцінка змісту цього доказу висновку експерта положенням правового висновку у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у кримінальному провадженні № 740/3597/17 щодо суворої диференціації процесуальних джерел доказів та неможливість обґрунтовувати свої висновки показаннями, які не є самостійним джерелом доказів.

У даному разі суд враховує відомості зі змісту висновку експерта, а не показання ОСОБА_26 .

Окрім того, в ході судового розгляду суд безпосередньо дослідив та належним чином оцінив зібрані стороною обвинувачення в ході досудового розслідування докази, а саме:

-витяги з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0001655 від 28 серпня 2020 року за ч.2 ст. 146 КК України, № 0001657 від 29 серпня 2020 року за ч.3 ст.15 ч. 4 ст.152 КК України, № 0001658 від 29 серпня 2020 року (а.п. 225-227, 228, 229, 253 т. 1);

-протокол прийняття заяви від 28 серпня 2020 року від ОСОБА_18 про вчинене кримінальне правопорушення щодо викрадення її доньки ОСОБА_49 невідомою особою на АЗС «ОККО», що по вул. Лютнева,1, м. Бориспіль Київської області (а.п. 19-20 т. 2);

-протокол огляду від 28 серпня 2020 року з фототаблицями, об`єктом якого є АЗС «ОККО», що по вул. Лютнева,1, м. Бориспіль Київської області (а.п. 22-24, 25-29 т. 2);

-дані протоколу огляду місцевості біля аеропорту «Бориспіль» від 28 серпня 2020 року з фототаблицями, де виявлено білий автомобіль марки «КІА» моделі «CІRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , знайдено малолітню ОСОБА_27 та відбулося затримання ОСОБА_26 (а.п. 30-32, 33-35, 36 т. 2);

-зміст ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області про проведення огляду за адресою: Київська область, м. Бориспіль 7, поблизу території ДМА «Бориспіль» з метою виявлення та фіксації автомобіля марки «КІА» моделі «CІRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 . Ухвала винесена в порядку ч. 3 ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) у зв`язку із проведенням невідкланих слідчих дій (а.с. 74-76, т.2);

-дані протоколу огляду автомобіля марки «КІА» моделі «CІRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , автомобіль марки «КІА» моделі «CІRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , проведеного 29 серпня 2020 року на штрафмайданчику. В ході вказаної слідчої дії було виявлено на задньому сидінні автомобіля коробку презервативів «Durex», а на підлозі заднього сидіння знаходився один відкритий презерватив. Окрім того, під час огляду вилучено два мобільні телефони, ключі, гаманець, гроші, документи на автомобіль, змиви та зафіксовано біологічні сліди, із відеозаписом огляду автомобіля (а.с. 37-40, 41 т.2);

-зміст ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду київської області від 01 вересня 2020 року, якою надано дозвіл на проведення в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України невідкладної слідчої дії, а саме, огляду автомобіля марки «КІА» моделі «CІRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 66-69, т. 2);

-дані протоколу огляду речового доказу з фототаблицею до нього від 29 серпня 2020 року, об`єктом якого був трикотажний дитячий костюм, в який була одягнута малолітня ОСОБА_27 у період подій 28 серпня 2020 року, та яким зафіксовано наявність пошкоджень тканини на місці з`єднання на штанцях на передній частині (а.с. 43, 44-45, т. 2);

-дані протоколів огляду з відеокамер з приміщення АЗС «ОККО» з фототаблицями від 09 вересня 2020 року, та території вулиці прилеглої до заправки, на яких зафіксовано рух автомобіля марки «КІА» моделі «CІRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебування ОСОБА_26 в приміщенні заправки та винесення дитини на вулицю до вказаного автомобіля (а.с 86-106, т. 2);

-дані протоколів огляду мобільного телефону марки «МІ» моделі «9 SE», з ілюстративною таблицею та ноутбуку «DELL» від 30 серпня 2020 року (а.п. 117-199, 12-126 т. 2, а.п. 106-108 т. 3);

-дані протоколу затримання ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК фактично затримано останнього 28 серпня 2020 року о 22:10 год. в присутності захисника та понятих, в ході обшуку останнього вилучено: фіскальний чек №4376 від 28 серпня 2020 року, який поміщено до паперового конверту; маска чорного кольору, яку поміщено до спеціального пакету INZ2026562; кофта чорного кольору зі вставками білого кольору з написом на спині «ОFF WHITE», який поміщено до спеціального пакету INZ2026562 (а.п.47-50 т. 3);

-дані протоколів отримання зразків букального епітелію, дактилоскопічних (сліди рук), змиви з рук ОСОБА_26 для експертиз від 28 серпня 2020 року (а.п. 54, 56, 58 т. 3);

-дані протоколу слідчого експерименту від 29 серпня 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_26 та його захисника, проведеного у м. Бориспіль на місці його затримання, із відеозаписом слідчого експерименту (а.с. 64-65, 65 а т. 3);

-дані протоколу огляду відеореєстратора з автомобіля «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , «70mаі» Моdel:Міdrive D06, який має sn: D08А99L0698 та напис Маde іп Сhіnа, з флеш накопичувачем «micro SD», виявлено 27,8 ГБ відеозапису, які містяться на 296 елементах різного формату, з флеш накопичувачем USB «Кіngstоn 32 Gb» відеозапис відеореєстратора з автомобіля «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.п. 109-114, 115 т. 3);

-дані висновку експерта від 30 листопада 2020 року № СЕ-19/111-20/57487-ТР, згідно із яким встановлено, що на наданих на дослідження штанах наявні пошкодження у вигляді розриву ниток шву у верхній частині в результаті чого відбулося від`єднання тканини. Тканина у верхній частині наданих на дослідження штанах від`єднала шляхом розриву шву, яким вона скріплювалася (а.п. 158-161, т. 3).

Також, судом безпосередньо досліджено результати ряду молекулярно-генетичних експертиз.

Зокрема, висновком експерта від 10 листопада 2020 року № СЕ-19/111-20/49019-Б констатовано, що на чохлі з водійського сидіння автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , виявлено сперма та сім`яна рідина, а також виявлено клітини у змивах, зроблених під час огляду вказаного автомобіля, з водійського керма та з ручки коробки перемикання передач. Генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин у змиві з водійського керма, з ручки коробки перемикання передач та сперми на чохлі з водійського сидіння збігаються між собою і збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_26 , з додатками, ілюстративною таблицею та довідкою про витрати (а.п. 229-237, 238-239, 240-250, 228 т. 3; а.п. 1-14 т. 4).

А також зі змісту висновку від 17 листопада 2020 року № СЕ-19/111-20/489 85-Б убачається, що на наданому на дослідження гумовому виробі презервативі, на упаковці з написом «Дюрекс», що вилучені 29 серпня 2020 року під час огляду автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , виявлені поодинокі клітини та сперма. Генетичні ознаки (ДНК-профілі) поодиноких клітин на гумовому виробі презервативі не встановлені, у зв`язку із недостатньою кількістю біологічного матеріалу. Генетичні ознаки клітин на упаковці з-під презервативу «Дюрекс» збігаються із генетичними ознаками зразка букального екпітелію ОСОБА_26 , з додатками, з ілюстративною таблицею та довідкою про витрати (а.п. 34-39, 40-41, 42-46, 33 т. 4).

Сторона захисту заявила, що вказані висновки експертів є не допустимими доказами з огляду на те, що серед досліджуваних об`єктів, були зразки букального епітелію, відібрані у ОСОБА_26 28 серпня 2020 року, чохли з автомобіля, змиви з ручок керма автомобіля, які отримані з порушенням встановленого КПК порядку. А саме, відібрання біологічних зразків у ОСОБА_26 відбувалося слідчим ОСОБА_34 за постановою прокурора ОСОБА_35 , які на момент вчинення цих процесуальних дій не були уповноважені на те (а.п. 47-52 т. 4).

Розглянувши належним чином вказані клопотання щодо оцінки наведених доказів, суд вважає їх безпідставним та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Так, зі змісту витягу з ЄРДР убачається, що за зверненням ОСОБА_18 відповідні відомості про вчинення кримінальних правопорушень щодо малолітньої ОСОБА_27 були внесені 28 серпня 2020 року о 22:47 год. й одночасно визначено групу слідчих та прокурорів, які здійснюють досудове розслідування та керівництво ним відповідно. До групи слідчих було включено слідчого ОСОБА_50 , а до групи прокурорів прокурора ОСОБА_51 (а.п. 225-227, т. 1).

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження міститься постанова заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури від 28 серпня 2020 року про визначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, до якої належить і прокурор ОСОБА_51 (а.п. 244, т. 1).

Таким чином, для швидкого і оперативного виконання завдань кримінального провадження, в тому числі для проведення невідкладних процесуальних дій суб`єктний уповноважений склад було створено і саме вказані особи вчиняли юридично значимі дії, що відповідає змісту процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути: 1) відібрано пояснення; 2) проведено медичне освідування; 3) отримано висновок спеціаліста і знято показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей.

Частиною 3 ст. 245 КПК України регламентовано, що відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу, яка в свою чергу унормовує питання і порядок проведення освідування, що на підставі вже згадуваних положень ч. 3 ст. 214 КПК України може проводитися у невідкладних випадках і до внесення відомостей до ЄРДР.

Згідно із даними протоколів отримання зразків для експертизи зразки букального епітелію, дактилоскопічні сліди та змиви з рук ОСОБА_26 отримувалися слідчим ОСОБА_34 саме 28 серпня 2020 року.

Той факт, що постанова прокурора ОСОБА_35 про відібрання вказаних зразків для експертиз була винесена 29 серпня 2020 року не свідчить про порушення порядку їх отримання, а відтак не означає недопустимість висновків експертів, які ґрунтуються на таких зразках.

Як і не тягне за собою недопустимість доказів винесення постанови начальника 1-го відділення СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області від 29 серпня 2020 року про визначення групи уповноважених слідчих у даному кримінальному провадженні за участю слідчого ОСОБА_50 (а.п. 239-240, т. 1), з огляду на складність досудового розслідування та невідкладність проведення таких процесуальних дій.

Все вищевикладене переконує у тому, що відібрання біологічних зразків у ОСОБА_26 28 серпня 2020 року, вилучення чохлів з автомобіля, змиви з ручок керма автомобіля 29 серпня 2020 року слідчим ОСОБА_34 за постановою прокурора ОСОБА_35 в даному конкретному випадку відбувалося в ході проведення невідкладних слідчих дій, тому момент винесення саме постанови як процесуального документа, який визначає уповноважених осіб на здійснення кримінального провадження, не впливає на допустимість отриманих доказів, а також не суперечить правовому висновку у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 754/7061/15.

Невідкладний характер процесуальних дій 28 і 29 серпня 2020 року у зв`язку із встановленням місця перебування малолітньої ОСОБА_27 , затриманням ОСОБА_26 також підтверджується ухвалами слідчих суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2020 року про надання дозволу в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України на проведення огляду ділянки місцевості поблизу території ДМА «Бориспіль» та автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 .

За таких обставин відсутні підстави вважати результати висновків молекулярно-генетичних експертиз недопустимими доказами, як того просила сторона захисту.

Що ж стосується клопотань сторони захисту під час судового розгляду про визнання недопустимими доказів, отриманих в результаті проведення огляду ділянки місцевості поблизу території ДМА «Бориспіль» від 28 серпня 2020 року та автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , проведеного 29 серпня 2020 року, то висловлені в них аргументи спростовуються вже викладеними положеннями кримінального процесуального закону, оскільки в більшості є аналогічними твердженням з попередніх клопотань захисників.

А саме, посилання на те, що слідча ОСОБА_36 провела огляд автомобіля о 22:40 год. 28 серпня 2020 року, тоді як внесення відповідних відомостей до ЄРДР відбулося о 22:46 год., що на думку сторони захисту визначає результати цієї слідчої дії недопустимими даними, суперечать вже наведеним положенням ч. 3 ст. 214 КПК України про можливість проведення невідкладних дій, а також даним витягу з ЄРДР, де вказана слідча визначена для проведення досудового розслідування (а.с. 225-227, т. 1).

Твердження сторони захисту про те, що заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_37 призначила групу прокурорів у кримінальних провадженнях, яких на час винесення постанови 28 серпня 2020 року, ще не існувало та не було внесено до ЄРДР, що свідчить про не відповідність вимогам ч. 3 ст. 214 КПК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовується матеріалами провадження.

Повноваження прокурора ОСОБА_38 щодо винесення постанови про об`єднання кримінальних проваджень 29 серпня 2020 року підтверджуються постановою заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури від 29 серпня 2020 року, якою вказаного прокурора включено до групи прокурорів у кримінальному провадженні, тому доводи адвокатів з даного приводу, як і про відсутність повноважень у цього прокурора погоджувати клопотання слідчого від 31 серпня 2020 року до слідчого судді про визнання проведених слідчих дій невідкладними, не ґрунтуються на матеріалах провадження та положеннях процесуального закону (а.п. 244-246, т. 1).

Не відповідають дійсності й твердження у клопотаннях сторони захисту про порушення порядку проведення огляду автомобіля без обов`язкового фіксування за допомогою аудіо- та відеозапису.

Згідно із протоколом огляду від 28 серпня 2020 року об`єктом огляду була ділянка місцевості поблизу території ДМА «Бориспіль», на якій виявлено білий автомобіль марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був оглянутий зовні, вилучено ключі з дверей авто та сам автомобіль вилучений із поміщенням на штрафмайданчик. Інших вилучень не відбувалося. В ході цієї слідчої дії дійсно використовувався лише фотоапарат «Canon» (а.п. 30-35, т. 2).

Натомість 29 серпня 2020 року на штрафмайданчику відбувався огляд салону вказаного автомобіля, в ході якого вилучалися презерватив, біологічні сліди та змиви. В ході цієї слідчої дії проводилася аудіо-, відеозйомка відеокамерою «Sony» DCR - SX45, як передбачено нормами ч. 10 ст. 236 КПК України, оскільки саме на цю слідчу дію надавався дозвіл слідчого судді в подальшому, як на проведення невідкладної слідчої дії (а.п. 37-40, т. 2).

Наведене свідчить про помилковість доводів клопотань сторони захисту через неправильну інтерпретацію окремих і самостійних процесуальних дій у даному кримінальному провадженні.

Не знайшли свого підтвердження й аргументи щодо відсутності опечатування ключа від автомобіля в ході їх вилучення і поміщення на штрафмайданчик. Так, зі змісту протоколу огляду від 28 серпня 2020 року вилучений ключ, який на момент огляду перебував зовні у замку дверей автомобіля, вилучений та поміщений до паперового конверту з написом та підписами учасників огляду (а.с 30-31, т. 2).

Аналогічно посилання сторони захисту на те, що слідчою ОСОБА_39 проведено огляд місця події, яка не була уповноважена у відповідності до вимог КПК України здійснювати досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки призначена керівником органу досудового розслідування, який вийшов за межі своїх повноважень не заслуговують на увагу, з огляду на дані, що містяться у витягу з ЄРДР, де остання вказана, як слідча для проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0001655 від 28 серпня 2020 року та повноваження якої підтверджується відповідно до постанови начальника 1-го відділення СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області від 29 серпня 2020 року про зміну складу слідчої групи, з огляду на складність невідкладність проведення таких процесуальних дій, серед яких слідчий ОСОБА_52 (а.п. 239-240, т. 1).

Звідси порушень вимог параграфу 2, зокрема положень ст. 36 -38 КПК України, щодо визначення, наявності та обсягу повноважень осіб уповноважених на проведення процесуальних дій під час досудового розслідування, у тому числі з огляду на наказ №33 від 26 травня 2020 року керівника Бориспільської місцевої прокуратури про розподіл обов`язків між працівниками Бориспільської місцевої прокуратури, судом за результатами судового розгляду не встановлено.

Суд звертає увагу, що відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Касаційного кримінального суду від 13 червня 2023 року (справа № 520/2703/17, провадження № 51-1291км23), самі по собі процесуальні рішення, такі як постанови і доручення, ухвалені під час досудового розслідування, судові рішення, витяги з ЄРДР, а також змагальні документи (клопотання, заяви, скарги тощо) не можуть оцінюватися з погляду допустимості, оскільки не є доказами у значенні ст. 84 КПК України.

Оцінюючи дані протоколу слідчого експерименту від 29 серпня 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_26 та його захисника, із відеозаписом слідчого експерименту, суд визнає його результати належними, допустимими та достовірними, та відповідно такими, які містять інформацію про подію, яка мала місце 28 серпня 2020 року за участю ОСОБА_26 та малолітньої ОСОБА_27 , 2015 року народження.

Суд зауважує, що той факт, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_26 змінив свої показання, не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту та його результати недопустимим доказом.

Тобто, показання обвинуваченого ОСОБА_26 , які він відмовився надавати під час судового розгляду і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінив за правилами ст. 94 КПК України.

Враховуючи наведене вище, оцінюючи у сукупності всі вищезазначені докази, суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_26 у вчиненні інкримінованих йому дій.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_26 відмовився надавати показання про обставини події, яка мала місце 28 серпня 2020 року, беззаперечне підтвердження факту викрадення малолітньої ОСОБА_27 , доводиться даними відеозаписів з камер відеоспостереження на АЗС «ОККО», показаннями свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_53 працівників поліції, які здійснювали затримання ОСОБА_26 поблизу території ДМА «Бориспіль» та виявлення у нього в машині малолітньої потерпілої, а також показаннями самої малолітньої потерпілої та її батьків потерпілих і законного представника.

Даними протоколів виявлення та вилучення біологічних слідів в салоні автомобіля марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , та результатами їх експертних досліджень підтверджується наміри та мотиви ОСОБА_26 щодо викрадення малолітньої ОСОБА_27 .

Зокрема, наявність в салоні вказаного автомобіля упаковки з-під презервативів «Дюрекс» та одного розпечатаного презервативу, зі слідами клітин, ДНК яких співпадає з ДНК ОСОБА_26 , а також виявлені біологічні сліди на водійському кермі, ручці коробки перемикання передач та сперми на чохлі з водійського сидіння, які також належать ОСОБА_26 , підтверджують розвиток подій в автомобілі, коли обвинувачений перебував наодинці із малолітньою та вдавався до вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням у її тіло, а потім і вчинення незакінченого замаху на зґвалтування.

Вказані докази узгоджуються із даними протоколу огляду автомобіля та вилучення з нього, в тому числі двох мобільних телефонів, на одному із яких обвинувачений в момент подій з метою викликати прихильність до себе показував малолітній мультики. Про таке вказувала в судовому засіданні законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_23 бабуся, якій ОСОБА_27 розповідала про те, що її викрадач мав два мобільні телефони, показував мультики, а потім порвав на ній штанці та давав «сосю», яка була вонюча. Аналогічні показання дали в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та надавала сама малолітня потерпіла під час її допиту 29 серпня 2020 року.

Результати оціненої вищенаведеної криміналістичної експертизи також підтверджують ту обставину, що штанці на малолітній потерпілій після затримання ОСОБА_26 були розірвані в області геніталій, тобто пошкоджені механічним способом. Про це ж йдеться і у показаннях свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_53 працівників поліції, які здійснювали затримання ОСОБА_26 .

Підстав вважати, що вилучення слідчим ОСОБА_40 одежі малолітньої потерпілої ОСОБА_41 , 2015 р.н., відбулось всупереч положень ст. 86 КПК України, у суду немає.

На підставі даних комплексної психолого-психіатричної експертизи суд переконаний, що ОСОБА_26 під час інкримінованих йому дій усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, а також достеменно знав про відсутність добровільної згоди малолітньої потерпілої ОСОБА_27 на будь-які статеві зносини, як і усвідомлював той факт, що вона не досягла чотирнадцяти років.

З викладених вище мотивів суд вважає прийнятним послатися й на зміст дослідницької частини цього висновку з приводу вказівок ОСОБА_26 про його дії щодо малолітньої ОСОБА_27 28 серпня 2020 року.

Звідси суд дійшов висновку, що метою, яку переслідував обвинувачений ОСОБА_26 при викраденні малолітньої потерпілої було саме сексуальне насильство та зґвалтування (вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди) малолітньої потерпілої, проте з причин, що не залежали від волі ОСОБА_26 , останній не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення зґвалтування до кінця (незакінчений замах), а мотив, який він переслідував було бажання задовольнити статеву пристрасть, що супроводжувалось психологічним чинником його сексуально-насильницької поведінки, а саме зниження статевої функції у ОСОБА_26 .

Звідси доводи сторони захисту про те, що в ході судового розгляду поза розумним сумнівом не доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_26 є склади закінчених злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 4 ст. 153 КК України та незакінчений склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 6 ст. 152 КК України є безпідставними та спростовуються безпосередньо дослідженими судом доказами в їх сукупності й взаємозв`язку.

Посилання сторони захисту на те, що під час допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_27 , який відбувся наступного дня після події, остання заперечила будь-які неправомірні дії ОСОБА_26 є надуманими та спростовуються безпосередньо даними, які містяться в самому протоколі допиту малолітньої потерпілої, з відеозаписом доданим до протоколу допиту, де вона чітко та послідовно розповідає про події, які мали місце 28 серпня 2020 року.

Твердження сторони захисту про те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_26 під час досудового розслідування застосовувались тілесні ушкодження не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються матеріалами справи. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_26 чи його захисники не звертались із відповідними скаргами до уповноважених осіб та відповідно не проводилось службове розслідування за вказаним фактом. Більше того, в судовому засіданні стороною захисту не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність вказаних вище обставин, що свідчить про те, що доводи сторони захисту є надуманими та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, з переглянутого відеозапису до слідчого експерименту за участю обвинуваченого та його захисника від 29 серпня 2020 року, будь-яких ознак того, що до обвинуваченого ОСОБА_26 застосовувалися незаконні методи досудового розслідування, не вбачається.

Поряд з цим, посилання сторони захисту, а також допитаної в судовому засіданні матері обвинуваченого ОСОБА_43 на те, що під час слідчого експерименту не був присутнім захисник обвинуваченого за договором, а захисник за призначенням, що є підставою для визнання доказів отриманих в ході цих слідчих дій недопустимими, а також відсутність згоди власника авто на проведення у ньому слідчих дій, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду та не є таким, що могло б потягнути за собою порушення права обвинуваченого на захист, відповідно підстав вважати докази отримані за результатами цієї слідчої дії недопустимими у суду немає.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_26 у викраденні людини, вчинене щодо малолітньої особи; у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням у тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи, яка не досягла чотирнадцяти років; у незакінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 153 КК України, щодо особи, яка особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, поза розумним сумнівом та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 153 та ч. 3 ст. 15 ч. 6 ст. 152 КК України відповідно.

Суд звертає увагу, що в ході судового розгляду стороною захисту, а саме захисником ОСОБА_25 заявлено клопотання про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи відносно обвинуваченого ОСОБА_26 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 322, ст. 509 КПК України, у зв`язку з необхідністю перевірки можливості обвинуваченого усвідомлювати значення своїх дії і керувати ними протягом часу до постановлення вироку у даному провадженні, а також наявність чи відсутність у нього хронічних або інших психічних захворювань, тимчасових розладів психічної діяльності з використанням спеціальних знань в області медицини (психіатрії). В обґрунтування наведеного, захисник ОСОБА_25 вказав, що: психічний стан обвинуваченого зокрема на час дослідження був визначений експертами станом на 09 вересня 2020 року, тобто майже три роки тому; згідно висновку проведеної експертизи у ОСОБА_26 виявлені окремі психопатичні риси характеру, проте ступінь виразності психопатичних рис такий, що на даний час він не може усвідомлювати значення своїх дії та керуватись ними. Тривале перебування ОСОБА_26 під вартою під час досудового та судового слідства з врахуванням характеру та ознак обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів негативно вплинуло на його психічний стан та викликає сумніви в його осудності на даний час, про що свідчить його поведінка в суді, зміна в притаманних йому раніше рис у спілкуванні, посилення та загострення психопатичних рис характеру, неможливість відтворення і плутанина у подіях, що відбувалися у його житті, несподівана замкненість при спілкуванні з близькими та оточуючими, втрата інтересу та байдужість до життя, що явно вказує та наявність депресивного стану, який може мати ознаки психічного захворювання.

Крім того, захисником ОСОБА_24 заявлено клопотання про зміну клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, оскільки в судовому засіданні 18 червня 2023 року стороною захисту було заявлено клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, в якому просили суд призначити стаціонарну судово-психіатричну експертизу відносно обвинуваченого ОСОБА_26 та доручити її проведення лікарям-експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», (м. Київ, вул. Кирилівська, 103), яке не було розглянуте у зазначеному судовому засіданні. В обґрунтування свого клопотання, сторона захисту зазначає, що 06 липня 2023 року мало місце звернення із адвокатським запитом до Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» із питанням щодо можливості проведення вищевказаної експертизи у вказаній установі. Відповідно до листа від 04-05.07.2023 р. № 04-05/1395 проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи можливо експертами Дніпровської філії судово- психіатричних експертиз державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», але на сьогоднішній день Дніпровська філія судово-психіатричних експертиз Інституту тимчасово призупинила проведення експертиз. Одночасно з цим Інститутом повідомлено, що вирішення експертних питань для встановлення психічного стану ОСОБА_26 можливо в межах амбулаторної судово-психіатричної експертизи і може бути проведена експертами Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (м. Київ. вул. Кирилівська, 103) в м. Києві, копії відповідей яких, нею долучено до клопотання.

Разом з тим, в задоволенні клопотання сторони захисту судом відмовлено у повному обсязі, у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав для проведення такої експертизи, з огляду на положення п. 6 ч. 2 ст. 322, ст. 509 КПК України. Крім того, стороною захисту не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про необхідність проведення такої експертизи в суді.

Більше того, під час судового розгляду судом не було встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_26 під час вчинення суспільно небезпечних діянь був в неосудному або обмежено осудному стані або вчинив кримінальні правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворів на психічну хворобу, яка позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, зокрема судом не встановлено обставин, що поведінка ОСОБА_26 під час вчинення суспільно небезпечних діянь або після них була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Відповідно до положення, викладеного у рішенні ЄСПЛ Скополла проти Італії від 17 вересня 2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_26 колегія суддів, відповідно до вимог ст. 65 - 67 КК України, враховує дані про його особу, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким, тяжким та особливо тяжким злочинами. Також суд бере до уваги положення ч. 4 ст. 68 КК України щодо неможливості призначення найсуворішого виду покарання за особливо тяжкий злочин довічне позбавлення волі, у зв`язку із вчиненням замаху на цей злочин.

Оцінюючи ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_26 злочинів, колегія суддів відзначає, що ступінь їх тяжкості та ступінь небезпеки особи ОСОБА_26 для суспільства є дуже високою, а тому вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_26 , судом встановлено, що останній раніше не судимий, працював приватним підприємцем в магазині канцелярського приладдя, одружився у період судового провадження щодо нього, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, батько обвинуваченого перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_2 .

З огляду на положення ст.ст. 66, 67 КК України, обставин, які б обтяжували або пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_26 судом не встановлено.

Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, встановлює що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Відповідно до ст. 17, 19 зазначеної Конвенції жодна дитина не може бути об`єктом незаконного посягання на її честь і гідність; держава вживає всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації.

Статтею 34 цієї Конвенції встановлено, що держава зобов`язана захищати дитину від усіх форм сексуальної експлуатації та сексуальних розбещень.

Законодавець забезпечує охорону та недоторканість статевої свободи особі, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її статі.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_26 , колегія суддів насамперед виходить із ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та враховує підвищену суспільну небезпеку даних кримінальних правопорушень, і вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_26 можливо тільки в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим останньому має бути призначено покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення, попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та є домірним скоєному.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_26 на підставі ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2020 року застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Фактично ОСОБА_26 було затримано 28 серпня 2020 року (Т.3, а.с.83).

З огляду на це, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_26 покарання у виді позбавлення волі, суд зобов`язаний відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного за вироком суду покарання.

Колегія суддів, вважає за необхідне залишити без змін застосований до обвинуваченого ОСОБА_26 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, що на теперішній час слугуватиме меті забезпечення виконання призначеного вироком суду покарання.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_26 слід рахувати з моменту фактичного затримання останнього, тобто з 28 серпня 2020 року.

Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Потерпілими ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , а також законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_23 заявлено цивільні позови ідентичного змісту про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 84-109, т. 1), в яких вони просять стягнути на користь: ОСОБА_19 матеріальну шкоду у розмірі 32 350 грн, моральну у розмірі 150 000 грн; ОСОБА_18 матеріальної шкоди у розмірі 28 000 грн, моральної 150 000 грн; ОСОБА_23 матеріальної шкоди 28 000 грн, моральної шкоди 300 000 грн.

Такі витрати потерпілі та законний представник щодо матеріальних шкоди обґрунтовує коштами, витраченими на консультації психолога (2800 грн) та логопеда (1050 грн), а також по 28 кожен із трьох позивачів витратив на правову допомогу у виді оплати послуг адвокатів.

Моральну шкоду потерпілих та законного представника, згідно із позовними заявами, обумовлено спричиненням невиправних душевних страждань, пережитими ними та дитиною у зв`язку з вчиненням таких діянь з малолітньою донькою (онукою). Втрачено сон, постійне перебування у пригніченому стані та постійні переживання за психічне здоров`я дитини, що пов`язана із необхідністю в подальшому проходження консультацій із психологом на різних етапах її дорослішання для уникнення психологічних відхилень у подальшому житті, для створення нормальних стосунків з протилежною статтю, створення сім`ї тощо.

При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У ч. 1 ст. 129 КПК України зазначено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту цивільних позовів убачається, що потерпілі та законний представник малолітньої потерпілої матеріальну шкоду у розмірі 28 000 грн кожен обраховують виходячи із витрат, які вони понесли у зв`язку із зверненням до захисників за наданням правової допомоги, тоді як останній вид послуг відповідно до ст. 118 КПК України належить до процесуальних витрат, а не до складових матеріальної шкоди.

Що ж стосується суми відшкодування матеріальної шкоди, зазначеної в позові потерпілого ОСОБА_19 щодо витрат на консультації логопеда та психолога, то вони цілком обґрунтовані та підтверджуються наданими суду документами, а тому підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи у сукупності дані щодо обґрунтування розміру моральної шкоди, суд дійшов висновку, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_26 , малолітня ОСОБА_27 , її законний представник ОСОБА_23 , потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_18 безумовно зазнали моральних страждань.

Зважаючи на викладене, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , а також представника малолітньої потерпілої ОСОБА_23 в частині відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_26 на їх користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн кожному, тобто100 000 грн законному представнику ОСОБА_23 , 100 000 грн - потерпілому ОСОБА_19 та 100 000 грн - потерпілій ОСОБА_18 .

На думку колегії суддів, вказана вище сума витрат, що підлягають стягненню з обвинуваченого, відповідає глибині, обсягу й тривалості страждань та є справедливою компенсацією.

У ході досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 року накладався арешт на автомобіль марки «КІА» моделі «CІRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , із встановленням обмежень у виді заборони користування та розпорядження майном.

У зв`язку із ухваленням обвинувального вироку, відповідно до положень ст. 374 КПК України належить вирішити питання про забезпечення кримінального провадження, а тому вищевказаний арешт на автомобіль, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 року, належить скасувати.

На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

На підставі вище наведеного та керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 369-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 153, ч. 3 ст. 15 ч. 6 ст. 152 КК України та призначити покарання за:

-за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч. 4 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років;

-за ч. 3 ст. 15 ч. 6 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_26 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років .

Початок строку відбування покарання ОСОБА_26 рахувати з часу фактичного затримання, тобто з 28 серпня 2020 року, при цьому в строк призначеного останньому остаточного покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу стосовно обвинуваченого ОСОБА_26 залишити раніше обраний - у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_23 до обвинуваченого ОСОБА_26 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_26 на користь потерпілого ОСОБА_19 3850 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_26 на користь потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_23 моральну шкоду у розмірі по 100 000 грн кожному відповідно.

У решті позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_23 відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_26 в дохід держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз у кримінальному провадженні в розмірі 25 627 (двадцять п`ять тисяч шістсот двадцять сім) грн 24 коп., а саме:

-за висновком експерта від 30.11.2020 № СЕ-19/111-20/57487-ТР на суму 1961,40 грн;

-за висновком експерта від 10.11.2020 СЕ-19/111-20/49019 на суму 14 836,63 грн;

-за висновком експерта від 17.11.2020 СЕ-19/111-20/48985 на суму 8 829,21 грн.

Арешт на автомобіль марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 року, скасувати.

Речові докази:

- автомобіль марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , та ключі від вказаного автомобіля, чохли чорного кольору з переднього та заднього сидіння, який перебуває на відповільному зберіганні на штрафмайданчику Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, що знаходиться за адресою: вул. Піщана (Кірова), 15, с. Семенівка Бориспільського (Баришівського) району, повернути законному власнику ОСОБА_42 ;

- диск для лазерних систем зчитування, переданий працівниками АЗС «ОККО» та флешнакопичувач USB «Kingston32 Gb» із відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження;

- трикотажний дитячий костюм камуфляжного забарвлення, змив з керма, змив з ручки водійських дверей, змив з ручки перемикання швидкостей, змив з ручки пасажирських дверей, змиви з ручок задніх правих та лівих дверей, дев`ять спецпакетів № 0014501, 0014502, 00114503, 0014504, 0014504, 0014505, 0014506, 00144508, 0014117, 54905448, чотири картонні коробки, паперовий конверт, вмістом якого є сліди папілярних ліній (5 шт.), паперовий конверт, вмістом якого є дактокарта ОСОБА_26 , фіскальний чек №4376 від 28 лютого 2020 року, маску чорного кольору , кофту чорного кольору з надписом «OFF WHITE», які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області, знищити;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «КІА» моделі «CЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , поліс страхування на автомобіль, коробку з написом «Дюрекс», мобільний телефон «Айфон» ІМЕІ: НОМЕР_3 , в чохлі зеленого кольору, мобільний телефон «Хомі», в чохлі чорного кольору, дві грошові купюри номіналом 200 грн, гаманець чорного кольору, дві грошові купюри номіналом 2 долари США, гроші номіналом 100, 20, 5 грн, 5 Євро, відеореєстратор чорного кольору з картою «Kingston32 Gb», білу пластикову маску, ноутбук «Dell» № 90387А00, які передано під зберігальну розписку ОСОБА_42 , залишити у розпорядженні останньої.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Внести інформацію про ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3