Номер провадження: 11-сс/813/2059/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2023 про відмову у накладені арешту на майно у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1, ч. 2 ст. 204 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.10.2023 у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України відмовлено у задоволені клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно 07.11.2023 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільний телефон «Redmi Note 9 Pro», S/N НОМЕР_1 , ноутбук «Lenovo Idea Pad 3», S/N PF3FR1VL, із блоком живлення, експрес-накладні ТОВ «Нова пошта» - 26 шт., чорнові записи 163 арк., тютюнові вироби без марок акцизного податку, «Elf bar», пристрої для нагрівання рідини (поди) 484 шт. - повернути особі у якої його було вилучено - ОСОБА_8 .

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що повторно подане прокурором клопотання є необґрунтованим, доводи, які зазначені в ньому не підтверджуються долученими до нього матеріалами, не доведено та документально не підтверджено, що вилучене майно є доказом у даному кримінальному провадженні та наявність підстав, мети та необхідність в арешті майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу слідчого судді постановлена незаконно, необґрунтовано з порушенням вимог діючого кримінального-процесуального законодавства України і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та підлягає скасуванню.

Доводи обґрунтовує тим, що вилучені підакцизні товари мають значення для дослідження фактичних обставин у кримінальному проваджені, є предметом злочинного посягання, а вилучені з обігу товари містять ознаки речових доказів та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання у повному обсязі та накласти арешт на майно.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державного реагування на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Відповідно до матеріалів провадження вбачається, що 10.10.2023 під час проведення обшуку у одноповерховій будівлі (кіоску), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в межах географічних координат 46.477566, 30.734692; 46.477536, 30.734958; 46.477648, 30.734981; 46.477659, 30.74685 виявлено та вилучено тютюнові вироби та алкогольні напої без марок акцизного податку.

07.11.2023 під час проведення обшуку у нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, належане ОСОБА_8 .

Надалі, 24.11.2023 в рамках даного кримінального провадження, прокурором подано клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно, яке 14.12.2023 слідчим суддею залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволені клопотання про накладення арешту на майно слідчий судді прийшов до висновку, що подане прокурором клопотання є необґрунтованим, доводи, які зазначені в ньому не підтверджуються долученими до нього матеріалами, не доведено та документально не підтверджено, що вилучене майно є доказом у даному кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Так з матеріалів клопотання та доданих до нього додатків вбачається, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2023 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в ході досудового розслідування встановлено громадянина ОСОБА_9 , який спільно з іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, імовірно здійснює незаконне зберігання та збут контрафактних підакцизних товарів без марок акцизного податку за вищевказаною адресою. При цьому відомості відносно того, що саме громадянин ОСОБА_9 здійснює незаконний збут підакцизних товарів в судовому засіданні підтвердив й прокурор.

Однак, як вбачається з протоколу обшуку від 07.11.2023, а також змісту клопотання, адреса: АДРЕСА_1 є місцем проживання громадянина ОСОБА_8 , якому належить вилучене майно та згідно доводів його представника в судовому засіданні, особа ОСОБА_9 не відома.

Долучені до клопотання матеріали, також не містять даних, що громадянин ОСОБА_8 може бути причетним до незаконного збуту підакцизних товарів, про підозру у кримінальному провадженні йому не повідомлено та за твердженням прокурора, відносно ОСОБА_8 не проводилася оперативна закупка, результатами якої дійсно можливо б доводити обставини його причетності до незаконного збуту підакцизної продукції.

На теперішній час прокурор у поданому клопотанні формально лише зазначає, що: «встановлюється причетність ОСОБА_10 до зберігання незаконно виготовлених тютюнових виробів та їх збуту на території Одеської області та інших областях України», водночас жодних доказів, які б хоча б на мінімальному рівні могли свідчити на користь обґрунтованості власних доводів попросту не надає.

Натомість, як зазначив представник ОСОБА_8 в судовому засіданні відомості щодо незаконного збуту підакцизних товарів з боку ОСОБА_8 відсутні, закупка відносно останнього не проведена, підозра йому не вручена, особа ОСОБА_9 не відома, в той час як вилучений товар є особистими речами ОСОБА_8 та законом передбачена заборона їх зберігання з метою власного споживання.

Не зважаючи на фактичні обставини такого кримінального провадження, а також певну специфіку вилученої продукції, прокурором не спростовано жодним чином позицію представника власника майна в судовому засіданні.

Окрім того, в рамках такого кримінального провадження ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2023 першочергово подане прокурором клопотання про арешт вже поверталося останньому для усунення відповідних недоліків.

Стороною обвинувачення не проведено жодних процесуальних дій та не долучено доказів на підтвердження їх проведення, які б були спрямовані на підтвердження доводів клопотання.

Апеляційний суд звертає увагу, що стороною обвинувачення на даній стадії взагалі не здійснено жодних дій для встановлення причетності ОСОБА_8 до даного кримінального провадження або з`ясування обставин походження вилученого у нього майна, шляхом допиту останнього.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали провадження не містять жодних доказів, що ОСОБА_8 причетний до даного кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про відмову у задоволення клопотання про накладення арешту на майно, оскільки прокурором під час розгляду в судовому засіданні не доведено обставини, визначені ст.ст. 132, 170, 171 КПК України, а також правові підстави для арешту майна, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги доводи прокурора про те, що вилучене майно має значення для дослідження фактичних обставин у кримінальному проваджені, оскільки спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема апеляційному суду не надано жодного доказу, що вилучене майно є предметом вчинення злочину та органом досудового розслідування не проведено жодної оперативної закупки на підтвердження вчинення власником майна дій підпадаючих під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1, 2 ст. 204 КК України.

Враховуючи наведене, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись статтями 170-173, 376, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2023 про відмову у накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1, 2 ст. 204 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4