Справа № 333/6112/23
Провадження № 1-кп/333/709/23
ВИРОК

Іменем України

27 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, заміжньої, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням її у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Представниками влади і збройних сил РФ, всупереч міжнародному правопорядку, нехтуючи державним суверенітетом України, з 20.02.2014 розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

В результаті указаних протиправних дій РФ було тимчасово окуповано АР Крим, м. Севастополь, частини Донецької і Луганської областей України, де створені окупаційні адміністрації РФ.

З огляду на викладене, з 20.02.2014 між державами РФ та Україна триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Окупація вказаних територій не принесла бажаних результатів, а тому представниками влади і збройних сил РФ вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, а саме: до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням збройних сил та інших військових формувань РФ.

24.02.2022 року о 05-00 годині Президент РФ оголосив своє рішення про початок спеціальної військової операції в Україні та військовослужбовці збройних сил РФ, національної гвардії РФ, співробітники силових відомств та спецслужб РФ, інших збройних формувань і об`єднань, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі м. Мелітополя та Мелітопольського району Запорізької області.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 3057-ІХ від 02.05.2023, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом Закон №1207-VII), тимчасово окупована РФ територія України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація РФ територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», територія Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області внесена до вказаного переліку та з 25.02.2022 року є тимчасово окупованою РФ територією України.

Після остаточної військової окупації значної частини території Запорізької області, представниками збройних формувань РФ фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Приблизно на початку травня 2022 року представниками збройних формувань РФ всупереч законного порядку, установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами, було створено окупаційну адміністрацію держави-агресора т.зв. «Военно-гражданскую администрацию Запорожской области», з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом та тимчасово окупованій території Запорізької області, а також реалізації узурпованих владних повноважень.

Продовжуючи встановлення тотального контролю у всіх важливих сферах життєдіяльності суспільства та розповсюджуючи свою владу на захоплених військовим шляхом територіях Запорізької області, 22.07.2022 року представники збройних формувань РФ разом із посадовими особами зазначеної окупаційної адміністрації Запорізької області, діючи за підтримки місцевих колаборантів та лояльних до держави-агресора працівників місцевих органів соціального захисту населення, створили на їх матеріально-технічній базі незаконний орган влади окупаційної адміністрації держави-агресора т.зв. «Министерство труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области», розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, буд. 68А.

В подальшому, приблизно у серпні 2022 року, але не пізніше ніж 17.08.2022 (точна дата та час під час судового розгляду встановлена не була), громадянка України ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Мелітополь Запорізької області, яке з 25.02.2022 року є тимчасово окупованою РФ територією України, діючи умисно, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями РФ, будучи начальником відділу виплат Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, маючи відповідну освіту, значний досвід роботи у сфері соціального захисту населення, фахові знання та необхідні управлінські навички, а також проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, добровільно зайняла посаду «Заместителя министра труда и социальной политики» у незаконному органі влади окупаційної адміністрації держави-агресора т.зв. «Министерстве труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Виконуючи свої посадові обов`язки т. зв. заступника «Заместителя министра труда и социальной политики», а також покладені на неї організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, ОСОБА_6 , діючи умисно та виконуючи вказівки і розпорядження керівництва окупаційної адміністрації держави-агресора, бажаючи проявити себе та довести свою лояльність і відданість окупаційній владі РФ, здійснює в межах своїх повноважень загальне управління т.зв. «министерством», в тому числі: розпоряджається захопленою матеріально- технічною базою відповідних управлінь соціального захисту населення, розташованих на тимчасово окупованій території Запорізької області; надає безпосередню допомогу представникам держави-агресора у встановленні та підтриманні їх незаконної влади на тимчасово окупованій території Запорізької області; залучає до роботи в т.зв. «министерстве» працівників місцевих територіальних управлінь соціального захисту населення, які залишилися на тимчасово окупованій території; розпоряджається коштами окупаційної адміністрації, які виділяються на соціальну сферу; контролює та забезпечує виконання відповідних рішень окупаційної адміністрації держави-агресора в Запорізькій області; діє в межах своїх повноважень від імені т.зв. «министерства» та окупаційної адміністрації у сфері соціального захисту населення тощо.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 (in absentia), яка показань суду не надавала та будь-яких заяв і клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), суд зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Відповідно до ч.5 ст.374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Згідно із ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя і суд виходили з того, що інкримінований обвинуваченій злочин та її поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч.2 ст.297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так, відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу №164 від 31 травня 2023 року) затверджено перелік територій тимчасово окупованих РФ, до яких відноситься і м. Мелітополь, Запорізької області (з 25.02.2022 року).

За повідомленням Генерального директора Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» ОСОБА_7 вказане підприємство зупинило роботу своїх відділень на непідконтрольних Україні територіях з 01.08.2022 року. Зазначена інформація є загальновідомою і викладена на офіційному сайті зазначеного державного підприємства.

Повістки про виклик ОСОБА_6 , повідомлення їй про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування та завершення досудового розслідування, про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України, а саме: шляхом публікації на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» у розділі «Оголошення», а копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_6 на виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України направлялись захиснику. Будь-яких клопотань і заяв від обвинуваченої на адресу суду не надходило.

Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях за постановою слідчого адвоката ОСОБА_5 уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст.46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 23.06.2023 року було надано дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваної ОСОБА_6 .

Після постановлення вказаної ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_6 , відповідно до вимог ч.4 ст.46, ст.42, п.8 ч.2 ст.51 та ч.2 ст.297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, у повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, суд вважає, що орган досудового розслідування вживав всіх можливих та передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_6 з метою забезпечення останній можливості безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваної на стадії досудового розслідування.

Згідно з ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2023 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 здійснювалось спеціальне судове провадження.

Судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченої для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим, на кожне судове засідання остання викликалася у порядку ст.323 КПК України. Повістки про виклик були опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

В судових засіданнях приймав участь захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , який зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченою і з`ясувати у неї правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченої ОСОБА_6 під час судового розгляду: приймав активну участь у допиті свідків, заявляв певні клопотання та у судових дебатах висловив свою позицію щодо недоведеності вини останньої у даному кримінальному провадженню.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_6 , належним чином повідомленої про проведення відносно неї досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_6 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачена була поінформована належним чином про дати та час розгляду кримінального провадження, а також дотримані її права на належне представництво у суді.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який допитаний у судовому засіданні пояснив, що обвинувачену знає, приблизно з 2006 року. На момент окупації м. Мелітополя у лютому 2022 року перебував у цьому місті та виїхав з тимчасово окупованої території лише у липні 2022 року.

У червні 2022 року до управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області приїхали представники окупаційної влади та пояснили, що буде створений новий незаконний орган т.зв. «Министерство труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области». У зв`язку з цим, останні почали агітувати діючих працівників вказаного управління переходити на роботу до зазначеного т.зв. «Министерства».

На той момент ОСОБА_6 займала посаду начальника відділу виплат Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області і відразу погодилася на співпрацю з окупаційною владою. Разом із представниками окупаційної влади до управління приїжджала ОСОБА_9 . Саме остання і агітувала працівників управління на співпрацю. Обвинувачена, маючи доступ по певних баз надала представникам окупаційної влади списки пільговиків, яким у подальшому виплатили по 10 000 крб. російської федерації. Під час особистих розмов, ОСОБА_6 зазначала, що прихильна до окупаційної влади та буде з ними у подальшому співпрацювати. У подальшому, обвинувачена та інші працівники управління соціального захисту, які погодилися на співпрацю приймали участь у нарадах з представниками окупаційної влади.

Коли було сформовано т.зв. «Министерство труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области», у ньому ОСОБА_6 зайняла посаду т.зв. «заместителя министра». Під час слідчих дій він впізнав ОСОБА_6 у протоколах, які йому надавали працівники правоохоронних органів. Інформацію про співпрацю з окупаційною владою він отримував у т.ч. і з відкритих джерел інформації, наприклад з мережі Інтернет та мессенджеру «Телеграм»;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що з обвинуваченою раніше перебувала у службових відносинах. На момент окупації м. Мелітополя у лютому 2022 року перебувала у цьому місті та виїхала з тимчасово окупованої території на початку липня 2022 року.

Наприкінці червня 2022 року до управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області приїхали представники окупаційної влади разом із ОСОБА_9 та пояснили, що буде створений новий незаконний орган т.зв. «Министерство труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области». З того моменту останні почали агітували на співпрацю з окупаційною владою.

На той момент ОСОБА_6 займала посаду начальника відділу виплат Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області. Обвинувачена погодилася із пропозицією на співпрацю з окупаційною владою та надала доступ до бази даних пільговиків, яким у подальшому було виплачено окупантами по 10 000 крб. російської федерації.

Після формування т.зв. «Министерства труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области», ОСОБА_6 у ньому зайняла посаду т.зв. «заместителя министра».

Під час агітації на співпрацю жодного працівника управління не примушували до роботи і тільки ті, хто бажав працювати, тих і брали на роботу. Хто не захотів співпрацювати, ті забрали свої речі з робочих місць в управлінні та з липня 2022 року вже не виходили на роботу;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що ОСОБА_6 знає з 2006 року, з останньою перебував у службових стосунках. На момент окупації м. Мелітополя 25.02.2022 року ОСОБА_6 займала посаду начальника відділу виплат Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Фактично управління працювало до кінця червня 2022 року, після чого, хто погодився на співпрацю залишився, а хто ні ті виїхали. Він виїхав з м. Мелітополя у серпні 2022 року.

ОСОБА_6 погодилася співпрацювати з окупаційною владою і після створення т.зв. «Министерства труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области», ОСОБА_6 у ньому зайняла посаду т.зв. «заместителя министра». Випадки примушування співпраці на окупаційну владу у вказаному т. зв. «Министерстве», він не знає. У подальшому, знає що проводився семінар - роз`яснення по роботі зазначеного «Министерства», на якому була присутня і обвинувачена;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка надала показання, аналогічні показанням свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з приводу співпраці обвинуваченої з окупаційною владою та зайняття посади т.зв. «заместителя Министра» у т.зв. «Министерстве труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области»;

- даними виконаного доручення слідчого від 31.01.2023 року, згідно яких слідчому надано фотокартку ОСОБА_6 ;

- даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 31.01.2023 року у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.01.2023 року, згідно яких свідок ОСОБА_8 впізнав жінку на фото №1 як ОСОБА_6 колишнього начальника відділу виплат Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, яка влітку 2022 року почала співпрацювати з окупаційною владою та почала працювати т.зв. «заместителем Министра» у т.зв. «Министерстве труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области»;

- даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 31.01.2023 року у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.01.2023 року, згідно яких свідок ОСОБА_11 впізнав жінку на фото №1 як ОСОБА_6 колишнього начальника відділу виплат Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, яка влітку 2022 року почала співпрацювати з окупаційною владою та почала працювати т.зв. «заместителем Министра» у т.зв. «Министерстве труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области»;

- даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 31.01.2023 року у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.01.2023 року, згідно яких свідок ОСОБА_12 впізнала жінку на фото №1 як ОСОБА_6 колишнього начальника відділу виплат Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, яка влітку 2022 року почала співпрацювати з окупаційною владою та почала працювати т.зв. «заместителем Министра» у т.зв. «Министерстве труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области»;

- даними протоколу огляду інформації веб-сторінки на каналі «Министерство труда и социальной политики ВГА Запорожской области» в системі миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», згідно яких мається інформація, що:

1) 22.07.2022 року було створено т.зв. «Министерство труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области» за адресою: АДРЕСА_2 ;

2) 17.08.2022 року в Енергодарі відбувся масштабний міжрайонний навчальний семінар для працівників соціальних служб. На одній з фотографій, що супроводжувало вказане повідомлення зображена ОСОБА_13 з табличкою «заместитель в.и.о. министра труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области»;

- даними протоколу огляду інформації веб-сторінки на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в системі миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», згідно яких мається інформація, що 17.08.2022 року в Енергодарі відбувся міжрайонний навчальний семінар для працівників соціальних служб. На одній з фотографій, що супроводжувало вказане повідомлення зображена ОСОБА_13 з табличкою «заместитель в.и.о. министра труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области»;

- даними протоколу огляду веб-сайту мережі Інтернет офіційного сайту податкової служби російської федерації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що має наступний текст: «Министерство труда и социальной политики военно-гражданской администрации Запорожской области, руководитель ОСОБА_14 »;

- даними з листів від 26.01.2023 року, 30.01.2023 року за підписом ОСОБА_6 як «Зам. Министра труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области» на ім`я в.о. керівника т.зв. «Пенсионного фонда Военно-гражданской администрации Запорожской области»;

- даними з трудової книжки на ім`я ОСОБА_6 , згідно яких станом на 24.02.2022 року остання працювала в Управлінні соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області;

- даними розпорядження Мелітопольського міського голови від 13.07.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів з працівниками», згідно яких з 14.07.2022 року призупиняється дія трудових договорів з працівниками управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, у т.ч. ОСОБА_6 начальника відділу виплат;

- даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж по кримінальному провадженню №0002312, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.11.2022 року, згідно яких вбачається, що у файловому масиві «Входящие_34» міститься електронний файл, з якому зберігається службові документи від 24.01.2023 року, 30.01.2023 року щодо розгляду скарги громадянки, підписаний заступником міністра Міністерства праці та соціальної політики ВГА Запорізької області ОСОБА_6 .

Дозвіл на проведення вказаної негласної (розшукової) дії було отримано слідчим УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_15 по кримінальному провадженню №0002312, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.11.2022 року згідно ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду ОСОБА_16 від 30.01.2023 року.

11.07.2023 року ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду ОСОБА_17 прокурору ОСОБА_4 було надано дозвіл на використання результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманих у рамках кримінального провадження №0002312, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.11.2022 року в іншому кримінальному провадженні №0000928, відомості про яке внесені до ЄРДР 09.06.2023 року.

Таким чином, на думку суду, вказана негласна слідча (розшукова) дія була проведена без порушень Кримінального процесуального кодексу України та її результати орган досудового розслідування використав у даному кримінальному провадженні дотримуючись норм чинного законодавства.

Усі перераховані джерела доказів, суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а фактичні дані, що вони містять, визнає належними та допустимими доказами. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище дані достовірними доказами.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Сукупність показань свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні осіб, судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими, судом не виявлено.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять добровільне зайняття ОСОБА_6 посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, в окупаційній адміністрації держави-агресора, а відтак суд дійшов до висновку, що вина останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України доведена повністю.

Крім того, під час судового розгляду були досліджені характеризуючи обвинувачену ОСОБА_6 документи, а також:

- повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від начальника УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_18 ;

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.01.2023 року, з фабулою «Головою окупаційної адміністрації держави-агресора у Запорізькій області створено структурні підрозділи та підпорядковані установи, наділені владними повноваженнями, в тому числі т.зв. «Министерство труда и социальной политики», у яких громадяни України добровільно зайняли керівні посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій» та кваліфікацією за ч.5 ст.111-1 КК України;

- постанова від 04.01.2023 року про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.01.2023 року, старшим групи слідчих визначено слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_19 ;

- постанова від 04.01.2023 року слідчого УСБУ в Запорізькій області про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.01.2023 року, старший групи ОСОБА_3 ;

- постанова від 31.01.2023 року про доручення проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.01.2023 року;

- повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 29.05.2023 року у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.01.2023 року;

- повідомлення про підозру та виклики до слідчого підозрюваної ОСОБА_6 у газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора України 30.05.2023 року та за допомогою месенджерів «WhatsApp» та «Telegram»;

- постанова слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_19 про оголошення у розшук ОСОБА_6 від 07.06.2023 року;

- постанова прокурора ОСОБА_3 про виділення матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_6 в окреме кримінальне провадження від 09.06.2023 року;

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000928, відомості про яке внесені до ЄРДР 09.06.2023 року, з фабулою «Приблизно у серпні 2022 року, але не пізніше ніж 17.08.2022 року ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Мелітополі Запорізької області, добровільно зайняла посаду заступника міністра праці та соціальної політики у незаконному органі влади окупаційної адміністрації держави-агресора т.зв. «Министерстве труда и социальной политики Военно-гражданской администрации Запорожской области», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій`ва та кваліфікацією за ч.5 ст.111-1 КК України;

- постанова про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000928, відомості про яке внесені до ЄРДР 09.06.2023 року, старшим групи слідчих визначено слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_19 ;

- постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000928, відомості про яке внесені до ЄРДР 09.06.2023 року, старший групи ОСОБА_3 ;

- клопотання слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_19 про здійснення спеціального досудового розслідування від 12.06.2023 року;

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_20 від 23.06.2023 року про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000928, відомості про яке внесені до ЄРДР 09.06.2023 року;

- повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування та виклики до слідчого підозрюваної ОСОБА_6 у газеті «Урядовий кур`єр», на сайті Офісу Генерального прокурора України 28.06.2023 року;

- клопотання слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_19 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 ;

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_19 від 29.06.2023 року про застосування до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні №0000928, відомості про яке внесені до ЄРДР 09.06.2023 року;

- повідомлення про завершення досудового розслідування та виклики ОСОБА_6 для виконання вимог ст.290 КПК України у газеті «Урядовий кур`єр», на сайті Офісу Генерального прокурора України 19.07.2023 року;

- обвинувальний акт, зареєстрований у канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя 26.07.2023 року.

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченї ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.

Під час судових дебатів, захисник ОСОБА_5 зазначив, що доказів добровільної співпраці ОСОБА_6 з окупаційною владою прокурором фактично надано не було. У сторони захисту маються сумніви, що навіть у разі і співпраці, то відсутні факти нездійснення на обвинувачену та її родичів психологічного тиску.

Суд критично ставиться до таких тверджень захисника ОСОБА_5 , виходячи з аналізу показань свідків та досліджених письмових доказах. Свідки навпаки зазначали, що під час агітації на співпрацю жодного працівника управління не примушували до роботи і тільки ті, хто бажав працювати, тих і брали на роботу. Хто не захотів співпрацювати, ті забрали свої речі з робочих місць в управлінні та з липня 2022 року вже не виходили на роботу. Жодні сумніви у суду з приводу наданих показань свідками, відсутні.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Судом обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлені.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченої: раніше не судима, працює, має постійне місце мешкання, відсутні відомості щодо утримання будь-яких осіб, її вік та здоров`я.

Враховуючи особистість ОСОБА_6 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченої можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства в місцях позбавлення волі. Суд вважає за необхідне ОСОБА_6 призначити максимальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене ч.5 ст.111-1 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченій такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так й іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_20 від 12.2023 року накладено арешт на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 на праві власності, що підтверджується відповідними даним з Витягу Держаного реєстру речових прав.

Враховуючи, що суд приймає рішення про призначення відносно ОСОБА_6 додаткового покарання у виді конфіскації усього майна обвинуваченої, тому рішення щодо скасування арешту на вказане майно не приймається.

Рішень з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченої ОСОБА_6 судом не приймалося.

Процесуальні витрати, речові докази та цивільний позов у даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, на підставі якої призначити їй покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років із конфіскацією усього майна обвинуваченої.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного її затримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1