Справа № 159/2228/23 Провадження №11-кп/802/656/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217 від 18.02.2023 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Ковель Волинської області, українка, громадянка України, з середньою освітою, непрацююча, неодружена, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , така, має судимість: 13.06.2022 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.06.2022 року та остаточно визначено до відбуття покарання у виді 5 (п`ять) років 2 (два ) місяці позбавлення волі.

Початок відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

Речові докази у справі, а саме: харчова приправа (спеції), свине сало вагою 1,380 кг, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 залишено у власності останнього.

Згідно з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_7 , в період з 18 години 00 хвилин по 20 годину 00 хвилин 14.02.2023 року в умовах воєнного стану, що діє відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №54/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року, перебуваючи на автостанції, що по бульвару Лесі Українки, міста Ковель Волинської області, шляхом вільного доступу повторно, таємно, діючи умисно викрала належні ОСОБА_9 , продукти харчування, а саме свине сире сало, масою 6,5 кг, вартістю 440,90 гривень, сиру свинину щоковину, масою 1 кг, вартістю 127,33 гривні, один пакет курячої приправи смакової «Еко», масою 90 г, вартістю 14,63 гривень, два пакети приправи до шашлику «Море спецій», масою по 30 г, загальною вартістю 20,14 гривень, один пакет приправи для смаження м`яса «Море спецій», масою 30 г, вартістю 8,06 гривень, один пакет приправи до плову «Ласочка», масою 30 г, вартістю 8,63 гривень, два пакети приправ до курки «Деко», масою по 25 г, загальною вартістю 14,18 гривень, два пакети приправи хмелі-сунелі «Деко», масою по 25 г, загальною вартістю 12,16 гривень, два пакети приправи до супу «Море спецій», масою по 30 г, загальною вартістю 29,34 гривні, два пакети приправи курячої універсальної «Doday», масою по 6 г, загальною вартістю 18,90 гривень, три пакети сушеної зелені кропу «Деко», масою по 6 г, загальною вартістю 15,33 гривень, два пакети сушеної зелені петрушки «Добрий господар», масою по 8 г, загальною вартістю 9,50 гривень, а також чорний шкіряний гаманець, вартість 113,33 гривень, із грошовими коштами у ньому в сумі 1500,00 гривень.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 2332,43 гривень, після чого розпорядилась викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та в умовах воєнного стану, обвинувачена ОСОБА_7 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України (а.с.92-94).

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої вважає, що вирок суду винесено без урахування дійсних обставин справи, та постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд проводив судовий розгляд упереджено, поверхнево, необ`єктивно і невсебічно дав неправильну оцінку добутим щодо справи доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вищевказаний вирок, що суперечить дійсним обставинам справи.

Вказує на те, що обвинувачена під час досудового розслідування та судового розгляду категорично не погоджувалась з висунутим їй обвинуваченням щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, оскільки даного кримінального правопорушення не вчиняла, доказів її вини стороною обвинувачення зібрано не було.

Згідно версії обвинувачення обвинувачена на території автостанції міста Ковель розпивала алкогольні напої разом з свідками по справі: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . У той час неподалік знаходився потерпілий по справі - ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та спав на одній із лавок автостанції. Обвинувачена періодично відходила від компанії, яка вживала алкогольні напої. Потім вона звідкись принесла гаманець у якому знаходились банківські карти та 500 гривень. Ще через деякий час обвинувачена принесла чорний поліетиленовий пакет з салом та спеціями. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 самостійно реалізували його вміст, тобто того ж дня вони обміняли сало та спеції на алкоголь та грошові кошти. Гаманець обвинувачена також віддала ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які дані грошові кошти витратили на придбання алкоголю для себе.

Судом не було враховано, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 самостійно розпорядилися викраденим, тобто здобуті грошові кошти були витрачені ними для особистих цілей. Отриманий від реалізації алкоголь також було випито ними. Обвинувачена жодної копійки з викраденого не витратила на власні потреби.

У вироку не зазначено чому суд взяв до уваги показання зацікавлених у своїй правоті осіб свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а відкинув показання обвинуваченої, не усунув протиріччя між показаннями допитаних свідків.

Просить скасувати вирок суду у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України та призначити новий розгляд в суді першої інстанції (а.с.102-105).

В судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_9 , хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від нього на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілого. Його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги; обвинувачену та її захисника, які, кожен зокрема, подану апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити; прокурора, який заперечив апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану, за вчинення якого її засуджено, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження й ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, які судом всебічно й повно досліджені та правильно оцінені і докладно викладені у вироку, як того вимагає ст.370 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої про те, що суд першої інстанції оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, обмежившись загальними формулюванням понять та переліком досліджених доказів, показань свідків, не надав їм належної обгрунтованої оцінки, не усунув суперечності між матеріалами провадження та показаннями обвинуваченої, не з`ясував в повній мірі всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, є безпідставними.

Суд першої інстанції детально навів у вироку підстави з яких він відхилив доводи обвинуваченої і захисника з посиланням на докази, здобуті органами досудового слідства у порядок і спосіб, визначений чинним кримінально-процесуальним законодавством.

В даному кримінальному провадженні встановлені обставини вчинення злочину за ч.4 ст.185 КК України, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_7 , в період з 18 години 00 хвилин по 20 годину 00 хвилин 14.02.2023 року в умовах воєнного стану, що діє відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №54/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року, перебуваючи на автостанції, що по бульвару Лесі Українки, міста Ковель Волинської області, шляхом вільного доступу повторно, таємно, діючи умисно викрала належні ОСОБА_9 , продукти харчування, а саме свине сире сало, масою 6,5 кг, вартістю 440,90 гривень, сиру свинину щоковину, масою 1 кг, вартістю 127,33 гривні, один пакет курячої приправи смакової «Еко», масою 90 г, вартістю 14,63 гривень, два пакети приправи до шашлику «Море спецій», масою по 30 г, загальною вартістю 20,14 гривень, один пакет приправи для смаження м`яса «Море спецій», масою 30 г, вартістю 8,06 гривень, один пакет приправи до плову «Ласочка», масою 30 г, вартістю 8,63 гривень, два пакети приправ до курки «Деко», масою по 25 г, загальною вартістю 14,18 гривень, два пакети приправи хмелі-сунелі «Деко», масою по 25 г, загальною вартістю 12,16 гривень, два пакети приправи до супу «Море спецій», масою по 30 г, загальною вартістю 29,34 гривні, два пакети приправи курячої універсальної «Doday», масою по 6 г, загальною вартістю 18,90 гривень, три пакети сушеної зелені кропу «Деко», масою по 6 г, загальною вартістю 15,33 гривень, два пакети сушеної зелені петрушки «Добрий господар», масою по 8 г, загальною вартістю 9,50 гривень, а також чорний шкіряний гаманець, вартість 113,33 гривень, із грошовими коштами у ньому в сумі 1500,00 гривень., чим спричинила ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 2332,43 гривень, після чого розпорядилась викраденим на власний розсуд.

У судовому засіданні у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 свою винуватість у скоєні вказаного злочину не визнала та підтвердила, що дійсно у вечірній час 14.02.2023 року вона разом з ОСОБА_14 на прізвисько « ОСОБА_16 » та ОСОБА_15 перебували на австостанції міста Ковеля де розпивали алкогольні напої. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння заснула на лавці, проснувшись через деякий час від холоду пішла зігрітись на залізничний вокзал з ОСОБА_17 . Заперечила факт крадіжки чужого майна - поліетиленового пакета з продуктами харчування та гаманця з грошовими коштами потерпілого. Хто вчинив крадіжку їй не відомо.

Також у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що 14-15 лютого 2023 року, точної дати пригадати не може, він приїхав в місто Ковель і в магазині по вулиці Володимирській придбав свине сало, щоковину, а в магазині «Аврора» по вулиці Лесі Українки різні харчові приправи, які зберігав в пакеті при собі. Тоді ж вживав спиртні напої, у зв`язку з чим запізнився на маршрутне таксі, а тому присівши на лавку автостанції, чекав на другу, що відправлялася о 20 годині 20 хвилин та заснув. Приблизно о 19 годині виявив крадіжку продуктів харчування, харчових приправ, вагою та в кількості, що зазначена в обвинувачені, а також чорного шкіряного гаманця в якому знаходились грошові кошти в сумі 1500 гривень. Вказане майно йому частково повернуто. На даний час будь яких претензій до обвинуваченої не має та прохає останню суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 показав, що порівняно нетривалий час знайомий з ОСОБА_7 , з якою перебуває в хороших відносинах. Точної дати пригадати не може, можливо в лютому 2023 року в післяобідню пору, він, ОСОБА_18 та ще одна особа на прізвисько « ОСОБА_16 » з яким він познайомився в той день, перебували на території автостанції в місті Ковель, де на лавочці розпивали спиртні напої. В ході такого відпочинку ОСОБА_18 час від часу відлучалася від них та знову поверталася. Тоді ж вона принесла чорний поліетиленовий пакет в якому, як пізніше стало відомо, знаходилося сало вагою декілька кілограм. Пізніше принесла гаманець темного кольору, в якому він бачив купюру 500 гривень. Після розпиття спиртного на пропозицію «Кота» пішли на привокзальну площу, де « ОСОБА_16 » за 100 гривень та пляшку горілки продав його знайомій продукти харчування, які були в пакеті і якого принесла обвинувачена.

Також допитаний свідок ОСОБА_12 показав, що він, обвинувачена та інші його знайомі проводили час біля 20 години вечора на території привокзальної площі міста Ковеля. Потерпілого який спав не бачив. Підтвердив, що ОСОБА_18 з гаманця витягнула 500 гривень, проте де вона його взяла йому не відомо. В гаманці була також банківська картка, однак при перевірці виявилося відсутність на ній будь яких коштів. За гроші, які мала обвинувачена, придбали спиртні напої, а сало хтось з них продав невідомій жінці. Більше про обставини нічого повідомити не може.

Свідок ОСОБА_11 також показав, що можливо в кінці зими чи ранньої весни, у вечірній час, разом з обвинуваченою з якою перебуває в хороших відносинах та чоловіком по імені ОСОБА_19 , як пізніше стало відомо по прізвиську « ОСОБА_16 » розпивали спиртні напої на автостанції міста Ковеля. На одній із лавок знаходиться двоє осіб чоловічої статті біля яких був поліетиленовий пакет чорного кольору. Коли ОСОБА_7 відійшла від них, то через деякий час він побачив в її руках поліетиленовий пакет чорного кольору з яким вона та чоловік по імені ОСОБА_19 пішли в напрямку залізничного вокзалу, а він в свою чергу пішов додому. Свідок також показав, що інших подробиць не пам`ятає із-за стану алкогольного сп`яніння. Ствердив також, що ОСОБА_7 переконувала його не з`являтись в судові засідання.

Апеляційний суд вважає, що незважаючи на позицію обвинуваченої про невизнання вини, її винуватість у скоєнні інкримінованого злочину повністю доведена зібраними та дослідженими в ході судового розгляду об`єктивними доказами, які в своїй сукупності відносяться до належних та допустимих.

Вина обвинуваченої підтверджується такими письмовими доказами у справі:

-витягом з ЄРДР підтверджено початок досудового слідства за ч.4 ст.185 КК України, по факту викрадення чужого майна (а.с.37). У відповідності до заяви в правоохоронні органи потерпілого ОСОБА_9 останній вказав, що 14.02.2023 року близько 19 години, коли він перебував на автостанції міста Ковеля, невідома особа скоїла крадіжку його гаманця з грошима та пакет з різними приправами, кормом для котів, сала та щоковину на суму 1919 гривень;

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.02.2023 року (а.с.38);

-висновком судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/103-23/2064-ТВ від 07.03.2023 року встановлена вартість викраденого чужого майна станом на 14.02.2023 року (а.с.40-54);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 02.03.2023 року (а.с.56-57);

-протоколом добровільної видачі та огляду речей від 21.02.2023 року (а.с.71);

-протоколом огляду предмету від 22.02.2023 року (79-84)

-постановою про визнання та передачу на зберігання речових доказів від 21.02.2023 року (а.с.85);

-розписками потерпілого ОСОБА_9 про отримання речових доказів від 16.03.2023 року та від 22.02.2023 року (а.с.86, 87).

Разом з тим суд першої інстанції вірно вказав на те, що показання свідка ОСОБА_10 , дані в судовому засіданні, співвідносяться з відповідними обставинами на які вказував свідок в ході проведення з ним слідчого експерименту 02.03.2023 року, під час якого останній на місці розказав та відтворив події, які відбувалися на території автостанції міста Ковеля 14.02.2023 року. Тоді він вказав на місці де він, ОСОБА_18 , особа на прізвисько « ОСОБА_16 » розпивали спиртні напої, куди саме обвинувачена принесла поліетиленовий пакет в якому було сало, гаманець з грошовими коштами, а також де саме « ОСОБА_16 » та він реалізовували викрадене майно.

Суд першої інстанції зазначив, що показання обвинуваченої на переконання суду є надуманими та такими, що не відповідають встановленим фактичним обставинам по справі і дані з єдиною метою ухилення від кримінальної відповідальності, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Врахувавши наведені докази суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні у таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, та правильно кваліфікував її дії за ч.4 ст.185 КК України.

З апеляційної скарги захисника слідує, що вона просить скасувати вирок суду та направити справу щодо обвинуваченої на новий судовий розгляд, оскільки її підзахисна не визнає вину, посилаючись на те, що кримінального правопорушення вона не вчиняла, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 самостійно розпорядились викраденим, грошові кошти ними були витрачені для особистих цілей, що обвинувачена жодної копійки з викраденого не витратила на власні потреби.

Такі доводи сторони захисту та обвинуваченої є необґрунтованими, так як за результатами судового розгляду, шляхом співставлення показань потерпілого та свідків, відтворено хронологію розвитку подій.

Суд обґрунтовано визнав показання потерпілого та свідків достовірними, так як вони підтверджуються іншими, наявними у справі доказами.

Всупереч твердженням апелянта у апеляційній скарзі фактичні дані та докази, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 , отримані в порядку, визначеному КПК України, узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст.84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу захисником обвинуваченої не наведено.

Будь яких підстав, визначених ст.ст.412, 415 КПК України, для призначення нового судового розгляду провадження захисником ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні не наведено. ЇЇ твердження жодним чином не впливають на висновок суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину і не дають колегії суддів підстав для зміни чи скасування судового рішення.

При призначенні покарання обвинуваченій судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини справи та особу винної у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Вищевказані вимоги матеріального права при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції були повністю дотримані судом першої інстанції.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом першої інстанції віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Крім того суд першої інстанції, обираючи міру покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , врахував її майновий та сімейний стан, її ставлення до скоєного, ведення антигромадського способу життя, позицію потерпілого, щодо призначення покарання.

Також апеляційним судом взято до уваги те, що ОСОБА_7 перебуває як безробітна на обліку в Ковельській філії Волинського ОЦЗ (а.с.24), раніше судима (а.с.64), на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.65).

А тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у межах санкції закону за яким остання притягується до відповідальності, проте в мінімальних межах. Підстав для застосування іншого виду покарання суд не вбачав, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і буде відповідати вимогам ст.65 КК України.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування чи зміни вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисником.

Таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.07.2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді