ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/1629/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/634/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000191 від 12.07.2023 за частиною 2 статті 121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 23.02.2024 включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений вказує, що ухвала суду є немотивованою та необгрунтованою. В судовому засіданні 26.12.2023 обвинувачений заявив відвід своєму захиснику ОСОБА_7 , з підстав неузгодженності позиції сторони захисту, недовірою до захисника, який ігнорує його запити та неодноразово наполягав на визнанні вини у пред`явленому обвинуваченні. Однак суд у заявленому захиснику відводі відмовив, чим порушив право обвинуваченого на захист. В судовому засіданні прокурором за ініціативою суду було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу. При цьому, прокурор не надав доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Судове рішення є аналогічним рішенню про застосування запобіжного заходу. Вважає, що необгрунтована неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та в даному випадку можливо застосувати домашній арешт в нічний час. Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застави, є занадто суворим. Зазначає про порушення судом першої інстанції вимог частини 2 статті 318, частини 2 статті 376 КПК України. Судом 26.12.2023 було постановлено ухвалу та оголошено її резолютивну частину. Повний текст судового рішення мав бути оголошений за участю обвинуваченого 01.01.2024, однак ухвалу було проголошено без участі ОСОБА_6 . Проголошення ухвали має відбуватися в присутності обвинуваченого. В даному випадку мало місце істотне порушення права на участь у судовому засіданні та права на захист, що є підставою для скасування судового рішення. На підтвердження соціальних зв`язків, обвинувачений долучив копію постанови Валківського районного суду Харківської області від 23.08.2023.

Відповідно до частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на те, що клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін апеляційна скарга обвинуваченого не містить, суд апеляційної інстанції відповідно до частини 4 статті 422-1 КПК України здійснює розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим, дані про особу обвинуваченого, та дійшов небезпідставного висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, та вважав, що застосування на даний час до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Колегія суддів, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій. З огляду на суспільну небезпечність інкримінованих дій, зміст та обсяг пред`явленого обвинувачення, на переконання колегії суддів, застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 на даний час більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім.

Висновки суду щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України є мотивованими, враховуючи, що ОСОБА_6 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, як за вчинення корисливих злочинів так і за злочин проти життя та здоров`я. Зокрема, вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 03.06.2016 ОСОБА_6 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених пунктами 4, 6, 12 частини 2 статті 115, частиною 1 статті 162, частиною 4 статті 187, частиною 3 статті 296 до покарання 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 22.07.2022 ОСОБА_6 був звільнений за відбуттям строку покарання, однак вироком Валківського районного суду Харківської області 22.03.2023 був знову засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України. На даний час обвинувачується у заподіянні 12.07.2023 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Зі змісту оскаржуваної ухвали суду вбачається, що станом на 26.12.2023 справа по суті обвинувачення не розглянута, свідки, що викликалися, не з`явилися та не були допитані, представники потерпілої особи також показань не надавали.

Судом першої інстанції враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, його молодий вік, сімейний стан, відсутність офіційного працевлаштування.

Вказані обставини свідчать про об`єктивну можливість настання ризиків, встановлених судом першої інстанції. Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що внаслідок вчинення інкримінованих ОСОБА_6 дій, які кваліфіковані за частиною 2 статті 121 КК України, настала смерть потерпілого. Санкція вказаного злочину передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Враховуючи наведені обставини, зміст пред`явленого обвинувачення, дані про особу ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції на даному етапі судового провадження не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід не зможе запобігти наявним ризикам, які до цього часу є актуальними та продовжують існувати. Соціальні зв`язки ОСОБА_6 в даному випадку не є достатньою гарантію виконання ним процесуальних обов`язків, у випадку застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Зазначені прокурором у клопотанні обставини свідчать про наявність правових підстав для продовження щодо ОСОБА_6 строку тримання під вартою, з огляду на те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили свою актуальність, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу в даному випадку може перешкодити подальшому судовому розгляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого суду. Судове рішення є мотивованим, в ньому зазначені достатні правові підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, надано оцінку позиції сторони захисту, яка просила про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, та обгрунтовано неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів. Поміж цим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні, відповідно до положень пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України небезпідставно на даному етапі судового розгляду не визначив розмір застави при продовженні строку тримання під вартою.

Щодо незгоди обвинуваченого із діями його захисника, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до положень статті 54 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Якщо підозрюваний, обвинувачений наполягає на відмові від захисника, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані організувати зустріч захисника з підозрюваним, обвинуваченим. У разі якщо підозрюваний, обвинувачений особисто та безпосередньо повідомляє захиснику про небажання мати захисника, заміну захисника після конфіденційної розмови із захисником, така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії або журналі судового засідання. Відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням. Обвинувачений зазначає, що судом було відмовлено в задоволенні його заяви про відвід захиснику, чим порушено право на захист. Однак, ухвала суду про відмову в задоволенні заяви про відвід захиснику не є предметом апеляційного перегляду в даному провадженні. Крім того, відмова в задоволенні такої заяви не тягне за собою скасування ухвали суду від 26.12.2023 про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та не свідчить про порушення права обвинуваченого на захист. Доводи обвинуваченого про те, що він не був присутній під час оголошення повного тексту судового рішення від 26.12.2023, не спростовують висновків суду щодо наявності в даному провадженні підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та не є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд приходить до висновку, що менш суворі запобіжні заходи не будуть ефективними заходами у даному кримінальному провадженні та не зможуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку із чим підстав для скасування судового рішення за апеляційними доводами не встановлено.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 грудня 2023 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: