Справа №583/3374/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/301/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грунь Охтирського району Сумської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працює водієм КЗ «Територіальний центр соціального обслуговування та надання соціальної допомоги» Грунської сільської ради, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій останній просить вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2022 року змінити, застосувати до нього ст. 48 КК України, звільнивши від кримінальної відповідальності, у зв`язку зі зміною обстановки, оскільки він є особою, яка вперше вчинила нетяжкий злочин, перестала бути суспільно небезпечною особою, навіть якщо кримінальне правопорушення на момент розгляду справи в суді, не втратило суспільної небезпечності.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому за цим законом покарання у виді 2 років обмеження волі.

Постановлено запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 35584 грн. 44 коп. та моральну шкоду у сумі 50000 грн., а всього 85 584 грн. 44 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_9 посилається на те, що при ухваленні відносно нього вироку, судом не було враховано те, що причиною конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_10 було те, що останній, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, із хуліганських спонукань, грубо нехтуючи правилами поведінки в суспільстві, грубо порушуючи громадський порядок та загальноприйняті норми моралі, із мотивів явної неповаги до суспільства, умисно зачепив його плечем та став образливо приставати, висловлюючись при цьому нецензурною лайкою як на його адресу, так і на адресу його батька. Внаслідок неправомірних дій потерпілого він не стримався і вдарив його рукою в обличчя. При цьому, у нього не було мети заподіяти ОСОБА_10 тілесні ушкодження середньої тяжкості, і про наслідки його удару в обличчя потерпілому він навіть не задумувався і не мав умислу на спричинення саме таких тілесних ушкоджень, в той же час, якби потерпілий не вчинив протизаконних дій щодо нього, то і він, у свою чергу, не вчинив би протиправних дій щодо останнього. Крім того, після цього потерпілий ОСОБА_10 зателефонував своїм синам, вони приїхали та жорстоко побили його ( ОСОБА_9 ), внаслідок чого він навіть декілька днів не міг ходити на роботу.

Також, апелянт вказує і на те, що як один з доказів його вини, судом було враховано відеозапис, який визнавати належним та допустимим підстави відсутні, з врахуванням того, що стороною обвинувачення не була надана ухвала слідчого судді про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів та можливість їх тимчасового вилучення, а саме, відеозапису камери відеоспостереження магазину «Берізка» в с. Грунь Охтирського району Сумської області. Більше того, в судовому засіданні було встановлено, що син потерпілого ОСОБА_10 , - ОСОБА_11 на свій мобільний телефон переписав інформацію, яку він вважав за потрібне, з камери відеоспостереження кафе «Берізка» в с. Грунь Охтирського району Сумської області, що підтвердили в судовому засіданні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а тому, даний доказ не є допустимим доказом.

Крім того, апелянт посилається і на те, що встановивши відсутність у нього обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд не врахував, що в судовому засіданні він повністю визнав свою вину та частково відшкодував заподіяні збитки, що він позитивно характеризуюсь за місцем роботи та проживання, на даний час проживає з співмешканкою, ОСОБА_14 та сином - ОСОБА_15 2014 року народження, 20 квітня 2022 року уклав із командиром добровольчого формування Грунської територальної громади №1 контракт строком на три роки, що свідчить про те, що він перестав бути суспільно небезпечною особою та про наявність підстав для застосування ст. 48 КК України.

На апеляційну скаргу обвинуваченого, представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_8 подано заперечення, в яких остання вказує на законність та обґрунтованість ухваленого відносно ОСОБА_9 вироку та безпідставність його доводів.

Адвокат зазначає, що починаючи з лютого місяця 2019 року і до даного часу потерпілий ОСОБА_10 отримує дорого вартісне лікування, мало місце неодноразове оперативне втручання, цивільний позов було заявлено на початку судового розгляду справи по суті і у суму заявленої матеріальної шкоди були включені витрати, понесені саме на той час, однак, поки справа розглядалась, ОСОБА_10 ще неодноразового оперувався та лікувався, сума матеріальної шкоди значно зросла і ці витрати додатково ще будуть заявлені до стягнення з ОСОБА_9 в порядку цивільного судочинства. Незважаючи на те, що ОСОБА_9 було відомо про заявлений позов, про ухвалений вирок, який в частині стягнення шкоди ним не оскаржується, за майже 4 роки, останній сплатив потерпілому безпосередньо перед вироком 3000 грн. і після цього жодної гривні не відшкодував, хоч постійно працює і стабільно отримує заробітну плату.

Невжиття таких заходів щодо хоча б часткового відшкодування заподіяної матеріальної шкоди впродовж часу, що пройшов після ухвалення вироку суду, однозначно свідчить про те, що суд обґрунтовано не врахував часткове відшкодування шкоди, як пом`якшуючу обставину. Крім того, обвинувачений перед потерпілим за завдану шкоду здоров`ю вибачився тільки під час судових дебатів, що на її думку, не є щирим.

Адвокат вказує, що потерпілий не вбачає підстав та категорично заперечує щодо застосування до обвинуваченого ст. 48 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності, оскільки всі перелічені ним обставини не свідчать про те, що в ході досудового розслідування чи судового розгляду обстановка, яка оточувала ОСОБА_16 , змінилася таким чином, що позитивно вплинула на нього і робить маловірогідним вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду в апеляційному порядку не оскаржували.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 , 02 березня 2019 року, близько 18 год. 30 хв., перебував біля кафе «Берізка» за адресою: вул. Остапа Вишні, 34 у с. Грунь Охтирського району Сумської області. Біля вищевказаного закладу відпочинку також перебував потерпілий ОСОБА_10 . В цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_9 , стоячи навпроти ОСОБА_10 обличчям один до одного, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки по обличчю в область ока, внаслідок чого останній впав на землю.

В результаті вказаних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесне ушкодження у вигляді «травматическая афакия, иридодиализ, гемофтальм после контузии с разрывом склеры лівого глаза», що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника потерпілого ОСОБА_10 - адовкатат ОСОБА_8 та прокурора, які просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повному обсязі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З матеріалів даного провадження вбачається, судом першої інстанції, дії обвинуваченого ОСОБА_9 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

З вказаною кваліфікацією дій обвинуваченого колегія суддів погоджується в повному обсязі та, на спростування доводів апелянтів, вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини останнього у вчиненні саме вказаного кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та оцінені судом.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку, вбачається, що в судовому засіданні був допитаний обвинувачений ОСОБА_9 , який свою вину у вчиненні вказаного злочину не визнавав та суду пояснив, що 02 березня 2019 року у с. Грунь про вул. Остапа Вишні біля кафе «Берізка» близько 18 години на вході до магазину його зачепив плечем ОСОБА_10 , звернувшись до нього нецензурною лайкою, на що ОСОБА_9 відповів, потім сварка між ними продовжувалася у фойє магазину, а пізніше на вулиці. ОСОБА_10 був у стані алкогольного сп`яніння, тоді як обвинувачений був тверезим, тому у відповідь на висловлені останнім образливі слова на адресу його батька не стримався і вдарив потерпілого правою рукою в обличчя, чи наносив удар ногою не пам`ятає. Після удару ОСОБА_10 впав на плитку, бо сніг вже розтав, спочатку на бік, потім перевернувся обличчям вниз. Він ( ОСОБА_9 ) відійшов від потерпілого, який підвівся і став погрожувати приїздом сина. Через деякий час приїхав син потерпілого, почав його ( ОСОБА_9 ) бити, однак його зупинили та потерпілий разом із сином поїхали.

При цьому, ОСОБА_9 вказував, що, на його думку, від нанесеного ним удару потерпілий не міг отримати такі тілесні ушкодження, крові на обличчі він не бачив.

Крім того, обвинувачений зазначав, що намагався вирішити конфлікт, пропонував оплатити лікування потерпілому, а саме сплачувати кожного місяця по тисячі гривень, однак останній відмовився і вимагав сплатити відразу всю суму.

Після завершення з`ясування усіх обставин справи та перевірки їх доказами, під час судових дебатів обвинувачений визнав свою вину у вчиненому, висловив каяття та просив вибачення у потерпілого.

Судом, також, був допитаний і потерпілий ОСОБА_10 , який пояснював, що у березні 2019 року на свято Масляної він з товаришами відпочивав у кафе «Берізка», що у с. Грунь Охтирського району. Поряд із зазначеним кафе є магазин, виходячи з якого він побачив обвинуваченого, що стояв біля магазину з Нагорним та ОСОБА_17 . Через якийсь конфлікт між ними, він ( ОСОБА_10 ) штовхнув обвинуваченого ОСОБА_9 , від чого останній впав. Через деякий час потерпілий з товаришами у чотирьох вийшли із кафе, стояли розмовляли, невідомо звідки з`явився обвинувачений, який був на підпитку, почав чіплятися до потерпілого. Він ( ОСОБА_10 ) відійшов від ОСОБА_9 , той впав та коли підвівся, вдарив його ногою у живіт, а потім кулаком в око, від якого потерпілий впав, хлопці його підняли, з ока почала текти кров.

Він пішов додому, приклав компрес, на вихідних до лікаря не звертався, лікувався вдома, а в понеділок звернувся в лікарню, де окуліст йому повідомила, що він втратив око і необхідно їхати до м. Харкова або м. Сум на операцію. Потерпілий поїхав до м.Харкова, де йому зробили дві операції, після чого неодноразово їздив на консультацію, замість ока йому зробили лінзу, проте він потребує ще операції і подальшого лікування, оскільки на даний час бачить погано.

Крім того, судом в якості свідків були допитані ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

У свої показаннях свідок ОСОБА_18 - дружина потерпілого ОСОБА_10 , пояснювала, що у березні 2019 року у селі святкували Масляну, її чоловік повернувся зі святкування близько 19 години, з його ока текла кров і на це пояснив, що його ударив ОСОБА_9 . Вона почала прикладати холодні компреси до ока чоловіка, а зранку око вже не відкривалося. У понеділок вони звернулися до лікаря окуліста, який направив їх до м. Харкова або до м. Суми на операцію. Вони поїхали до м. Харкова і в той же день чоловікові зробили першу операцію, яка коштувала їм майже 9 000 грн. Після операції у чоловіка упав зір на другому оці. З 05 по 12 березня 2019 року чоловік був у лікарні, потім його направили за місцем проживання. Після виписки возили його у лікарню, лікар закапувала очі, потім призначили другу операцію. Свідок пояснила, що вони отримали гроші за паї та були змушені продати автомобіль, всі кошти пішли на лікування. Зробили другу операцію, шви заживали погано. Лікарняний був з 05 травня 2019 року по травень місяць. 25 березня 2019 року чоловіку зробили ще операцію, у нього вибитий хрусталик та немає роговиці. Свідок пояснила, що вони продовжують їздити на консультації у м.Харків, а коли звертаються до лікаря у м.Охтирці, всі результати повідомляють лікарю у Харкові. Деякі ліки чоловікові призначили пожиттєво. За цей час ОСОБА_9 один раз прийшов, щоб отримати докази лікування чоловіка, та декілька разів телефонував, вибачався, однак повідомив, що грошей немає. Чоловік був змушений звільнитися з місця роботи, оскільки за станом здоров`я працювати не може, вона також не має змоги працювати, оскільки змушена доглядати за чоловіком. У лікарні в Харкові повідомили, що направлять на консультацію у Дніпро, імплантат буде коштувати 2 тисячі євро, а зір у чоловіка весь час погіршується.

У своїх показаннях свідок ОСОБА_19 зазначав, що 02 березня 2019 року близько 18 год. 30 хв. перебував неподалік від кафе «Берізка» в с. Грунь Охтирського району. Бачив, як його односельчанин ОСОБА_9 виходив із продуктового магазину, що знаходився поряд із кафе, а ОСОБА_10 заходив до цього магазину. Через деякий час ОСОБА_10 вийшов з магазину та у нього з ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої потерпілий штовхнув ОСОБА_9 , той впав, а коли піднявся, вдарив ОСОБА_10 кулаком правої руки у ліву щелепу, після чого потерпілий упав на правий бік, він та інші хлопці допомогли йому піднятися. потім піднявся і став кричати, що буде кликати на допомогу сина. Через деякий час приїхав син потерпілого та став бити ОСОБА_9 , свідок відтягував сина потерпілого від ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_10 та його син поїхали додому. Також свідок повідомив, що ОСОБА_10 під час сварки перебував у стані алкогольного сп`яніння і невпевнено тримався на ногах. В той день була відлига, біля кафе викладена плитка, а тому на плитці можна було посковзнутись.

Надаючи пояснення, свідок ОСОБА_20 вказував, що у 2019 році на проводах зими він разом з іншими хлопцями, в тому числі і потерпілим по справі, відпочивали у с. Грунь. Їх було четверо, грали у магазині в карти і вживали алкогольні напої. Вони вийшли з магазину на вулицю, стояли розмовляли, неподалік стояла компанія хлопців, через деякий час з тієї компанії підбіг обвинувачений, свідок почув лише звук падіння, оскільки потерпілий знаходився позаду нього, коли повернувся, побачив, що ОСОБА_10 лежить у сугробі, на обличчі останнього текла кров, а обвинувачений розвернувся і пішов. Пізніше прийшов син потерпілого і забрав його додому.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 - власник кафе «Берізка», поблизу якого сталася дана подія суду пояснив, що у його кафе з 2018 року працює система відеоспостереження та у 2019 році до нього звернувся син потерпілого з проханням надати запис з відеокамери вуличного спостереження пояснивши тим, що його батька побили, на що він добровільно погодився та надав відеозапис, на якому зафіксовано бійку поблизу його кафе.

Свідок ОСОБА_13 , яка на той час працювала у кафе «Берізка», суду пояснили, що у її присутності було відтворено відеозапис з камери вуличного спостереження із зображенням бійки поблизу кафе, який син потерпілого знімав на мобільний телефон.

Окрім показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, судом, також, було досліджено і інші, зібрані у справі докази, а саме:

- відеозапис з назвою « НОМЕР_1 », відповідно до якого на 01 хв. 32 сек. поблизу сходинок до входу в магазин знаходиться 6 осіб чоловічої статі, четверо серед яких між собою спілкуються. Як пояснював ОСОБА_10 , ОСОБА_9 знаходиться до камери відеоспостереження спиною та одягнутий у головний убір сірого кольору, чорного кольору куртку, штани сірого кольору із продовгуватими вставками білого кольору по бокам. О 01 хв. 40 сек. ОСОБА_10 повалив на землю одного із осіб, після цього втрутився ОСОБА_9 , якого також повалено на землю. О 02 хв. 18 сек. ОСОБА_9 , знаходячись навпроти потерпілого ОСОБА_10 наносить правою ногою удар в ділянку живота останнього та один удар правою рукою в ділянку обличчя, після чого ОСОБА_10 падає спиною на землю;

- медичну картку стаціонарного хворого № 2224 від 04 березня 2019 року на ім`я ОСОБА_10 із зазначенням діагнозу при госпіталізації - «рвана рана ока з випаданням або втратою внутрішньо очної тканини»;

- медичну картку стаціонарного хворого № 2947 від 25 березня 2019 року на ім`я ОСОБА_10 із зазначенням діагнозу при госпіталізації «крововилив в склоподібне тіло»;

- висновок експерта № 433 від 12 листопада 2019 року, за результатом проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , відповідно до якого в офтальмологічному відділенні КНП «МКЛ № 14 ім. Л.Л. Гіршмана» ХМР ОСОБА_10 встановлений діагноз: Травматическаяафакия, иридодиализ, гемофтальмпослеконтузии с разрывомсклерылевогоглаза». Указане ушкодження не являється небезпечним для життя і згідно з пунктом 2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я більше 21 дня. Дане ушкодження утворилось від дії тупого предмету, про що свідчить характер ушкодження, та могло бути отримано не менше ніж від однієї фізичної дії, давність нанесення ушкоджень може відповідати даті, зазначеній в ухвалі, про що свідчать дані медичної документації;

- протокол проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_10 від 31 січня 2020 року з відеозаписом до нього, під час якого потерпілий розповів про обставини вчиненого злочину та на статисті показав механізм нанесення йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень;

- висновок експерта №105 від 22 квітня 2020 року, за результатом додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , відповідно до якого механізм спричинення тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_10 , може відповідати частково, так як кількість тілесних ушкоджень не відповідає кількості фізичних дій, показаних ним під час проведення слідчого експерименту;

- протокол проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_20 від 31 січня 2020 року з відеозаписом, на якому свідок розповів про обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та на статисті показав механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ;

- висновок експерта № 11/2021 від 01 вересня 2021 року, за результатом проведення комісійної судово-медичної експертизи, відповідно до якого за медичними даними (клінічними, додатковими методами дослідження, операцій), у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження - важкий забій (контузія) лівого ока: підкон`юнктивальний розрив склери, повний крововилив в передню камеру ока (гіфема), випадіння кришталика (афакія), крововилив в скловидне тіло (гемофтальм). Потерпілому проведено оперативні лікування травми лівого ока: 04 березня 2019 року ПХО розриву склери та вимивання крові з передньої камери ока; 27 березня 2019 року вітректомія (видалення скловидного тіла); 12 квітня 2021 року синустрабекулоектомія (створення прямого каналу відтоку внутрішньоочної рідини назовні); 20 травня 2021 року- імплантація райдужки; 30 червня 2021 року синустрабекулоектомія; 26 липня 2021 року - імплантація кришталика. На час проведення експертизи у потерпілого встановлено рубець склери, артифакія (імплантований штучний кришталик), стан після імплантації інтраокулярної лінзи та штучної райдужної оболонки, авітрія (відсутність скловидного тіла); стан після закритої субтотальноївітректомії, оперована вторинна глаукома лівого ока - наслідок контузії важкого ступеню (за даними матеріалів справи травма 02 березня 2019 року). Виявлені під час огляду факосклероз правого ока та ангіопатія сітківки обох очей не знаходиться в причинному зв`язку з травмою лівого ока. Гострота зору на час огляду комісією правим оком 0,9 з корекцією 1,0; лівим оком 0,1 з корекцією 0,3. Травма лівого ока, спричинила тривалий розлад здоров`я, і згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України 17 січня 1995 року №6, кваліфікується як середньої тяжкості тілесні ушкодження. На даний час визначити розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою загальної працездатності, неможливо, оскільки не визначився наслідок травми (в подальшому можлива зміна гостроти зору лівим оком). Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок одноразової дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею в місці прикладення сили. В ушкодженнях не відобразилися ідентифікуючі конструктивні властивості травмуючого предмета (предметів), що не дає можливості його (їх) конкретизувати. Враховуючи характер та локалізацію травми лівого ока, відсутність медичних даних за тілесні ушкодження на виступаючих навколоочних ділянках (надбрівна дуга, вилична ділянка та інших), виключають можливість отримання даної травми при падінні з положення стоячи на покриту снігом землю чи тротуарну плитку (є тупими предметами з переважаючою контактуючою поверхнею.)

На записі камери відеоспостереження відсутній контакт лівої половини обличчя з плиткою чи насипом снігу. Травма лівого ока могла утворитися як внаслідок удару долонею руки, так і кулаком в ліву половину обличчя з контактуванням обмеженої виступаючої їх частини (зігнутий суглоб пальців, кінцевої фаланги пальців) з лівим оком.

Усі вищезазначені докази зібрані у передбаченому законом порядку і сумнівів щодо належності та допустимості у колегії суддів не викликають.

При цьому колегія судді зауважує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що такі його дії були спровоковані самим ОСОБА_10 і він не мав умислу на спричинення саме таких тілесних ушкоджень не спростовують факт їх нанесення, наслідків, що настали через такі дії обвинуваченого та не зменшують його відповідальність.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що питання допустимості доказу, а саме, відеозапису камери відеоспостереження магазину «Берізка» в с. Грунь Охтирського району Сумської області, на що вказує апелянт в апеляційній скарзі, було предметом розгляду суду першої інстанції.

При цьому, з врахуванням відповідних положень КПК України, якими визначено порядок подання та зібрання доказів, за наявності того, що диск з відеозаписом з камер вуличного спостереження магазину «Берізка» у с. Грунь Охтирського району, де сталася подія 02 березня 2019 року було надано потерпілим під час досудового розслідування слідчому у даному кримінальному провадженні, і даний відеозапис отримано за добровільної згоди власника зазначеного магазину ОСОБА_12 , який був допитаний в якості свідка та підтвердив зазначені обставини, суд дійшов висновку про належність та допустимість вказаного доказу та вірно врахував його при прийнятті оскаржуваного вироку.

Що стосується доводів апелянта про те, що він перестав бути суспільно небезпечною особою та що наявні підстави для застосування ст. 48 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до положень ст.48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлює вчинення нею нового злочину. При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України - це право, а не обов`язок суду, який вирішує це питання.

Зі змісту положень ст. 48 КК України слідує те, що особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки. Однак, для визнання того, що на час розгляду справи в суді обстановка змінилася, суду необхідно встановити не тільки те, яка обстановка існувала під час вчинення злочину, а й те, в чому полягає її зміна на час розгляду справи, та навести в судовому рішенні конкретні дані, які свідчили б про зміну обстановки та втрату діянням чи особою суспільної небезпечності.

Таким чином, для застосування положень ст. 48 КК України суду належить встановити, як факт вчинення особою злочину, так і обставини, які свідчать про можливість звільнення цієї особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки за конкретних відповідних підстав.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , прохаючи застосувати до нього ст. 48 КК України, посилається на те, що він повністю визнав свою вину та частково відшкодував заподіяні збитки, що він позитивно характеризуюсь за місцем роботи та проживання, на даний час проживає з співмешканкою, ОСОБА_14 та сином - ОСОБА_15 2014 року народження, 20 квітня 2022 року уклав із командиром добровольчого формування Грунськоїтериторальної громади №1 контракт строком на три роки.

Однак, такі обставини несвідчать про те, що обстановка змінилася таким чином, що вчинене ОСОБА_9 діяння вже не є суспільно небезпечним, чи що він перестав бути суспільно небезпечною особою і є маловірогідним вчинення ним нового тотожного або однорідного злочину, а тому, підстави для звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, у даному випадку, відсутні.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років обмеження волі, то вважати його несправедливим внаслідок суворості чи м`якості, також підстави відсутні, крім того, в цій частині вирок суду оскаржено не було.

Разом з тим, вислухавши позицію учасників провадження та дослідивши матеріали, які були надані захисником ОСОБА_7 апеляційному суду, колегія суддів вважає, що на час апеляційного розгляду з`явились обставини для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

Так, за приписами ч. 1ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403,405, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, обов`язковою умовою застосування цієї норми є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

На задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 до матеріалів провадження було долучено довідку начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29 травня 2023 року за №2685, з якої вбачається, що ОСОБА_9 був призваний на військову службу за контрактом та направлений до 184 навчального центру на підставі розпорядження командувача Сухопутних військ ЗС України від 23 листопада 2022 року № 764/1339, розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24 листопада 2022 року № 4/559, припис ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01 грудня 2022 року №15/2022, і відповідно до витягу з наказу від 07 грудня 2022 року за №328. зараховано у списки особового складу до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно довідок командира військової частини НОМЕР_3 від 26 червня 2023 року №1476 та від 20 липня 2023 року за №1683, 22 червня 2023 рокута 20 липня 2023 року ОСОБА_9 отримав вибухову травму (поранення) в ході виконання службових обов`язків по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Бахмут Донецької області, а згідно посвідчення - нагороджений Золотим Хрестом.

Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також те, що ОСОБА_9 у вчиненому розкаявся, частково відшкодував спричинену потерпілому шкоду, колегія суддів вважає вищезазначені обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, і у сукупності, з відомостями про його особу, які були враховані судом, дійшла висновку про можливість виправлення останнього без реального відбування покарання, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до нього правила, передбачені ст. 75 КК України, та звільнити від відбування основного покарання у виді двох років обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк в один рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для нього, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, справа «Ізмайлов проти росії» від 16 жовтня 2008 року).

З огляду на викладене, зважаючи на ст. 407 КПК України, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 необхідно змінити в частині призначення покарання, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись чст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2022 року, відносно ОСОБА_9 - змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання або роботи.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4