УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 686/8460/22

провадження № 51 - 5292 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 04 липня 2023 року щодо нього,

встановив:

За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимого, останній раз Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 23 лютого 2022 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки та на підставі ст.75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки (вирок набрав законної сили 28.03.2022 року),

засуджено за ч. 4 ст. 185, 4 ст. 186 КК та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК - 5 років позбавлення волі,

- за ч. 4 ст. 186 КК - 7 років позбавлення волі.

В силу ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ст. 71 КК остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю вироків призначено шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2022 року та остаточно призначено у виді позбавлення волі строком на 7 років 4 місяці.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк призначеного ОСОБА_4 покарання строк його попереднього ув`язнення з дня затримання, тобто з 13 червня 2022 року до дня набрання вироком законної сили.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 липня 2023 року вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_4 , маючи судимість за вчинення корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та усвідомлюючи, що в країні діє воєнний стан, введений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, упродовж квітня-червня 2022 року, діючи повторно, вчинив 5 епізодів крадіжок майна потерпілих.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінально процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 04 липня 2023 року щодо нього змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК.

На обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що призначене йому покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок своєї надмірної суворості, що судами належним чином не було враховано пом`якшуючу обставину покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування потерпілим завданих збитків, а також наявність на утриманні малолітньої дитини. Зазначає, що у недотримання положень ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції не перевірив аналогічних доводів його апеляційної скарги та не навів мотивів, з яких вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК, і правильність кваліфікації дій засудженого у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження нових кримінальних правопорушень, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається із оскаржених судових рішень, суди попередніх інстанцій дотримались вимог закону України про кримінальну відповідальність щодо призначення покарання, як за кожний окремий злочин, так і за сукупністю кримінальних правопорушень.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, місцевий суд під час призначення ОСОБА_4 виду та розміру покарання врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, розлучений, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, не перебуває на обліку психіатра та нарколога, не працює, вчиняв злочини маючи непогашену судимість за вчинення корисливих злочинів, упродовж квітня - червня 2022 року, під час дії в країні воєнного стану, що свідчить про зухвалий характер та підвищену суспільну небезпеку його поведінки. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено, а обставинами, що пом`якшують визнано - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та добровільне повернення викраденого майна.

Крім того суд врахував, що ОСОБА_4 раніше засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2022 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, та на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК, та дійшов висновку, що достатньою мірою покарання для виправлення та упередження скоєння нових кримінальних правопорушень обвинуваченого є покарання в межах санкцій ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК.

Оскільки ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення під час звільнення від відбування покарання, не бажає ставати на шлях виправлення, суд з урахуванням положень ст. 71 КК дійшов висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, суд слушно зазначив, що остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно визначити за сукупністю вироків відповідно до статей 71, 72 КК, частково приєднавши до призначеного покарання частину невідбутого покарання за попереднім вироком.

За результатом апеляційного перегляду вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року суд апеляційної інстанції не встановив порушень, допущених місцевим судом, під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви з яких залишив апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без задоволення.

Доводи про суворість призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано визнав їх безпідставними.

Апеляційний суд, в межах повноважень, визначених ст. 404 КПК, та в порядку, передбаченому ст. 405 цього Кодексу, належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги засудженого, які є аналогічними доводам касаційної скарги. Залишаючи вирок суду без змін, зазначив в ухвалі достатні підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_4 покарання, вказавши, що районний суд правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характер і обсяг вчинених злочинних дій та їх наслідки, всі відомості про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, однак небажає ставати на шлях виправлення, наявність пом`якшуючих обставин покарання, та відсутність обтяжуючих. Підстав для застосування ст. 69 КК колегія суддів апеляційного суду не встановила.

Оцінюючи правильність висновків суду апеляційної інстанції, касаційний суд виходить із того, що за приписами ч. 1 ст. 69 КК суду надано дискреційні повноваження призначити більш м`яке покарання, ніж зазначене в санкції статті за відповідний злочин, виключно за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Це означає, що певні обставини (або їх сукупність) одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі про кримінальну відповідальність: вони визнані судом такими, що пом`якшують покарання, відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини цього Кодексу, які визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину в Особливій частині КК, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Обставини чи сукупність обставин, які відповідно до положень ст. 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, як і обставини, що зумовлюють виокремлення в законі про кримінальну відповідальність привілейованих складів злочинів. Ці обставини чи сукупність обставин мають перебувати в обумовленому взаємозв`язку із цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, змістом дій вчиненого кримінального правопорушення та/чи іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку вчиненого та/або небезпечність винуватого. Суд, посилаючись при призначенні покарання на ст. 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Наведене узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яка відображена, зокрема, в постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18 (провадження № 51-3479км20).

Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини (з урахуванням даних про особу) у своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було би явно несправедливим.

Водночас, таке рішення суд може ухвалити лише за наявності обґрунтованого переконання в тому, що використання положень ст. 69 КК дозволить досягти кожної із встановлених у законі про кримінальну відповідальність цілей його застосування до винного, що має знайти відповідне переконливе відображення в мотивах постановленого судом рішення.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження та особи засудженого, судом апеляційної інстанції обґрунтовано не встановлено підстав для застосування положень ст. 69 КК.

Колегія суддів не вбачає підстав до спростування висновків судів попередніх інстанцій, адже в доводах касаційної скарги не йдеться про те, що судами при призначенні покарання залишена поза увагою бодай одна із встановлених обставин, зокрема і така, що істотно зменшує ступінь тяжкості принаймні одного із вчинених злочинів. У касаційній скарзі засудженого відображена вимога про призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, проте обґрунтування підстав до застосування ст. 69 КК не наведено. Не вбачається таких підстав й зі змісту оскаржених судових рішень.

Законодавець в ч. 1 ст. 70 КК встановив три альтернативних способи (правила) призначення остаточного покарання: поглинення менш суворого покарання більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань.

При виборі принципу призначення покарання (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання призначених покарань) суд повинен враховувати, крім даних про особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять в сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, вид сукупності, тяжкість наслідків кожного злочину окремо та їх сукупності тощо.

Враховуючи встановлені судом обставини двох умисних тяжких кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_4 , суди дійшли вірного висновку про призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Покарання, призначене засудженому є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в його касаційній скарзі, Суд не знаходить.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі засудженого, отже, у відкритті провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 04 липня 2023 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3