22.01.2024 Провадження по справі № 1-кп/940/73/24
Справа № 940/1522/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві кримінальне провадження № 0004964 від 16.10.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кашперівка Тетіївського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, військовослужбовця, призваний за мобілізацією, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

20.03.2022 року солдата ОСОБА_4 призвано на військову службу за мобілізацією та призначено на посаду стрільця роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, солдата ОСОБА_4 переміщено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 та переведено у розпорядження командира цієї ж військової частини.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним за мобiлiзацiєю, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , як вiйськовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, бути дисциплінованим, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати негідних вчинків.

Проте, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якоi кожен має право на повагу до його гідності, а також Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, в період часу з 31.07.2023 по 15.10.2023, перебуваючи по місцю спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , систематично вчиняв по відношенню до своєї дружини ОСОБА_5 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, приниженні, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, та призвело до психологічних страждань останньої, а саме викликало в неї побоювання за свою безпеку, безпеку власних малолітніх дітей, спричинило емоційну невпевненість, втому та негативні переживання.

Зокрема, 31.07.2023 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою спільного проживання, вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_5 , в ході якої ображав її нецензурними словами та штовхав, чим вчинив психологічне насильство відносно неї та в подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 28.08.2023 року о 22 год. 40 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою спільного проживання, вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_5 , в ході якої ображав її нецензурними словами та погрожував словесно, чим вчинив психологічне насильство відносно неї та в подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 15.10.2023 року, приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_4 , за адресою спільного проживання, в присутності малолітніх дітей, вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_5 , в ході якої кричав та виражався в її адресу нецензурною лайкою та словесно погрожував, чим вчинив психологічне насильство відносно неї.

Отже, ОСОБА_4 , умисно, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєi дружини ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань, які супроводжувались накопиченням емоційних переживань образливості, приниженої гідності тa розгубленостi почуттів, які перешкоджають її соціальному функціонуванню як особистості та знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_4 .

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до психологічних страждань.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті та надав показання, що дійсно, перебуваючи за місцем свого спільного проживання з дружиною, систематично вчиняв стосовно своєї дружини ОСОБА_5 психологічне насильство.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила покази обвинуваченого ОСОБА_4 та просила суворо не карати чоловіка ОСОБА_4 .

Прокурор підтримав висунуте ОСОБА_4 державне обвинувачення у суді у повному обсязі, заявив клопотання про розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити йому покарання в межах санкції ст. 126-1 КК України.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, оцінка та мотиви суду

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються та розглядає кримінальне провадження у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

ІV. Кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого та призначення покарання

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

При вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується з негативної сторони,обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як пом`якшуючу вину ОСОБА_4 обставини, суд враховує, що ОСОБА_4 свою вину визнав, щиро кається у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі статті 67 КК України, суд не встановив.

Враховуючи всі обставини кримінального провадження, а також те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та необхідним призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст. 126-1 КК України у виді арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 60 КК України, враховуючи, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, місцем відбування ним арешту визначити гауптвахту.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись статтями 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців з відбуванням його на гауптвахті.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1