Номер провадження: 11-кп/813/887/24
Справа № 492/853/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 12.12.2023 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.1 ст. 152 КК України у кримінальному провадженні № 0000275 від 02 травня 2023 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою суду 1-ої інстанції обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 був повернутий прокурору для усунення недоліків.

Суд мотивував своє рішення тим, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, не зазначено які саме тілесні ушкодження отримала потерпіла (легкі, середньої тяжкості або тяжкі тілесні ушкодження), оскільки від тяжкості тілесних ушкоджень залежить кваліфікація дій обвинуваченого; механізм нанесення тілесних ушкоджень не прописаний, що є неконкретним (скільки ударів, якими частинами рук та в які частини голови та тіла нанесено удари); локалізація, механізм утворення тілесного ушкодження, яке мається у потерпілої.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що в обвинувальному акті не описана об`єктивна сторона злочину, що свідчить про неконкретне обвинувачення, чим порушено право обвинуваченого на захист.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказане судове рішення, прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

В апеляційній скарзі посилається на те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 відповідає вимогам, про які йдеться в ст.291 КПК України, а посилання суду в оскаржуваній ухвалі необґрунтовані та такі, що не відповідають вимогам закону.

У контексті ст. 152 КК України законодавець задіяв поняття фізичне насильство, щодо легких і середньої тяжкості тілесних ушкоджень, побоїв, мордування, інших насильницьких дії, до яких можна віднести садизм. Тому, оскільки під час досудового розслідування не встановлено вищого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої, які б впливали на кваліфікацію дій ОСОБА_7 за відповідною частиною ст. 152 КК України, у обвинувальному акті викладено тільки факт нанесення тілесних ушкоджень по частинам тіла потерпілої, саме як застосування фізичного насильства.

Крім того, встановлення дійсних фактичних обставин кримінального провадження та їх відповідність або не відповідність викладеним в обвинувальному акті фактичним обставинам, а також відповідність формулювання обвинувачення правовій кваліфікації кримінального правопорушення, здійснюється в процесі проведення судового розгляду кримінального провадження, відповідно до Глави 28 КПК України шляхом безпосереднього дослідження судом та надання належної оцінки доказам, зібраним під час проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Встановлення ж обставин кримінального правопорушення, відповідність правової кваліфікації, яка інкримінується обвинуваченому фактичним обставинам, підлягають встановленню при розгляді справи по суті та не розглядаються в ході підготовчого судового засідання.

На підставі викладеного, прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Також, прокурор, вказуючи на те, що в теперішній час правосуддя вАрцизькому районному суді Одеської області здійснює лише суддя ОСОБА_8 , яка після скасування оскаржуваної ухвали не зможе приймати участь у розгляді даного провадження, просить направити обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152 КК України до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для здійснення нового судового розгляду зі стадії підготовчого провадження.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, надіслав клопотання про розгляд провадження за його відсутності. Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти продовження апеляційного розгляду за відсутності захисника, та просив відмовити в задоволеннв апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Перевіривши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла висновку, що він в цілому відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Аналіз змісту обвинувального акту показав, що він містить анкетні відомості обвинуваченого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та інші, передбачені законом відомості.

Натомість, суд 1-ої інстанції, погоджуючись з усними доводами сторони захисту, вказав на те, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, окрім кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 152 КК України, повинен був вказати локалізацію, механізм утворення тілесного ушкодження, яке мається у потерпілої, а також, після встановлення тяжкості тілесних ушкоджень, можливо, визначити кваліфікацію дій ОСОБА_7 за статтями 121, 122, 125, 153, 156 КК України.

Разом з тим, вказаний висновок суду 1-ої інстанції суперечить вимогам КК та КПК України.

Так, аналіз змісту обвинувального акту показав, що він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Враховуючи викладене, обставина не зазначення в обвинувальному акті даних про локалізацію, механізм утворення тілесного ушкодження, яке мається у потерпілої, не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам, викладеним у ст. 291 КПК України.

Окрім того, апеляційний суд враховує те, що відповідно до ч.2 ст. 337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Доводи суду першої інстанції, якими мотивована ухвала про повернення обвинувального акту, суперечать викладу формулювання обвинувачення висунутому ОСОБА_7 та правовій кваліфікації, зазначених в обвинувальному акті.

Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), кваліфікація дій обвинуваченого, викладені чітко і конкретно.

Практика Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Що стосується обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_7 не викликає сумнівів.

Отже, на стадії підготовчого судового засідання суд не вправі вдаватись до оцінки доказів та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це є прерогативою наступної стадії судового розгляду, тому колегія суддів вважає підстави для повернення обвинувального акту, наведені в ухвалі суду першої інстанції, - надуманими і такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Таким чином, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а суду слід розглядати його у межах обвинувачення, висунутого органом досудового розслідування, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а обвинувальний акт поверненню до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Отже, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, тому апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору, підлягає скасуванню.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.ст. 7, 9 КПК України

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурора також ставились вимоги про направлення обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для здійснення нового судового розгляду зі стадії підготовчого провадження, які задоволенню не підлягають, оскількив даний час розгляд відбувається за правилами Глави 31 «Провадження в суді апеляційної інстанції» КПК України, а розгляд питання про зміну підсудності та направлення до іншого суду зазначеного кримінального провадження повинен відбуватись в порядку, передбаченому ст.ст. 32-34 глави 3 КПК «Суд, сторони та інші учасники кримінального провадження».

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 утримувався під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» на підставі ухвали суду від 12.12.2023 року, яким відносно обвинуваченого застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Натомість, після скасування апеляційним судом ухвали про повернення прокурору обвинувального акту, повернення обвинуваченого під контроль суду 1-ої інстанції складатиме певний період часу, який потребує правового визначення його місця перебування.

Статтями 415-416 КПК України не визначено процедуру і строки щодо зміни, продовження чи обрання запобіжного заходу після скасування судового рішення і призначення нового розгляду справи в суді 1-ої інстанції, тому вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку із скасуванням судового рішення, апеляційний суд виходить з вимог ст.ст. 8, 9, 12, 176-178 КПК України, ст. 29 Конституції України, якими передбачено, що «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом».

Наведені конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканність, поєднуються з такими ж вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, апеляційний суд враховує його особу, який раніше судимий, не працює, характеризується негативно.

За змістом ст.ст. 176-178 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.

Обставини, які б свідчили про зменшення або відсутність ризиків переховування обвинуваченого від суду, можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які мають бути допитані під час судового розгляду, на думку колегії суддів, під час апеляційного розгляду скарги не зменшились.

Окрім того, приймаючи до уваги характер вчинення злочинів та покарання, яке може бути призначене обвинуваченому, на даний час є доцільним застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку передбаченого діючим КПК України, з метою забезпечення судового провадження та виконання завдань кримінального судочинства, а саме швидкого, повного та неупередженого судового розгляду.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора знайшли своє підтвердження, тому вона підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду 1-ої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону з направленням обвинувального акту із додатками до Арцизького районного суду Одеської області для розгляду зі стадії підготовчого судового провадження.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 12.12.2023 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.1 ст. 152 КК України у кримінальному провадженні № 0000275 від 02 травня 2023 року - скасувати та призначити новий судовий розгляд обвинувального акту у тому ж суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового провадження, в іншому складі суду.

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про застосуванні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави до вирішення питання про застосування запобіжного заходу на стадії підготовчого провадження, але не більш ніж на 60 діб.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4