ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/901/24 Справа № 183/183/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000065, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Куп`янськ Харківської області, громадянки України, депутата VII скликання Куп`янської районної ради, з вищою освітою, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_5

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_4

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року продовжений обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 березня 2024 року включно.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема, з метою уникнення відповідальності за вчинене, ОСОБА_5 може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд також дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги вказує, що прокурором не надано жодного доказу існування визначених ризиків. Вказує, що прокурором не доведена неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Зазначає, що ОСОБА_5 не переховувалась від органів досудового розслідування та суду, має двох неповнолітніх доньок.

Захисник вважає, що застосування до ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави надасть можливість забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання визначеним ризикам.

Заслухавши захисника ОСОБА_4 та обвинувачену ОСОБА_5 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченої під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченої від суду та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинувачену, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останній, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної її процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Що стосується вимог апеляційної скарги щодо можливості визначення обвинуваченій ОСОБА_5 застави, то слід врахувати підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, а також особу обвинуваченої, якій інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 а отже, в межах своїх дискреційних повноважень, суд не вважав за можливе визначити останній заставу, що в повній мірі узгоджується із вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України.

Посилання захисника на те, що обвинувачена ОСОБА_5 не переховувалась від органів досудового розслідування та суду, має двох неповнолітніх доньок, не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченої.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000065, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3