єдиний унікальний номер справи 546/1246/23
номер провадження 1-кс/546/20/23
УХВАЛА

05 жовтня 2023 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву судді Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 про самовідвід у розгляді кримінального провадження № 0000001, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.01.2023 (єдиний унікальний номер справи 546/1246/23, номер кримінального провадження 1-кп/546/136/23) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,-

встановив:

До Решетилівського районного суду Полтавської області 29.09.2023 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000001, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.01.2023 (єдиний унікальний номер справи 546/1246/23, номер кримінального провадження 1-кп/546/136/23) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2023 дану справу передано на розгляд головуючому судді ОСОБА_3 .

04 грудня 2020 року суддею Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 заявлено самовідвід у розгляді вказаного кримінального провадження з таких підстав. Під час вирішення питання призначення до підготовчого судового засідання кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, було з`ясовано, що суддею Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 розглядалася справа про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 164-14 КУпАП. Під час розгляду даного кримінального провадження головуючим суддею ОСОБА_3 мають з`ясовуватися питання, пов`язані з подіями, які інкримінуються обвинуваченій ОСОБА_4 , а також мають бути досліджені докази, у тому числі докази, які вже були предметом розгляду та безпосередніми об`єктами дослідження головуючим суддею ОСОБА_3 із наданням їх оцінки у справі про адміністративне правопорушення № 546/556/23 відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 164-14 КУпАП, що є дотичним до формулювання пред`явленого обвинувачення у даному кримінальному провадженні № 0000001. Вказана обставина в свою чергу може сформувати у стороннього спостерігача сумніви у неупередженості судді ОСОБА_3 за критерієм безсторонності суду під час розгляду кримінального провадження.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2023 головуючим суддею у справі за заявою про самовідвід визначено ОСОБА_1 .

Судове засідання з розгляду заяви про самовідвід було призначене на 05 жовтня 2023 року.

У судове засіданні 05 жовтня 2023 року суддя ОСОБА_3 не з`явилася, до суду надала заяву, у якій просила справу розглянути без її участі у зв`язку із зайнятістю у розгляді справ.

Прокурор ОСОБА_5 надіслала до суду письмову заяву у якій просила заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 задовольнити, оскільки вона розглядала матеріали справи про адміністративне правопорушення №546/556/23 щодо ОСОБА_4 , у тому числі докази, які лягли в основу обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 364 КК України та є доказами по кримінальному провадженню. Заяву про самовідвід просила розглядати за її відсутності.

Обвинувачена та захисник у судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час судового засідання повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань до суду не надходило.

Ураховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності судді та осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду заяви про самовідвід головуючого судді.

Суд, вивчивши зміст заяви про самовідвід та долучені до неї матеріали, доходить висновку, що у задоволенні заяви судді Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 слід відмовити, виходячи з наступного.

Обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, передбачені ст. 75 КПК України. Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. А тому неупередженість судді при здійсненні правосуддя є основним його обов`язком, та не може ставитися у залежність від будь-якого впливу, в тому числі наявності дружніх відносин.

Незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів… Судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. (Висновок No1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів незмінності суддів»).

Відповідно до Бангалорських принципів діяльності суддів, суддя повинен, наскільки це можливо, поводити себе таким чином, щоб звести до мінімуму випадки, які можуть стати підставою для відсторонення його від розгляду справи, або від винесення рішення, а тому суддя має заявляти самовідвід від участі в розгляді справи лише в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі.

Також відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Заявляючи самовідвід з підстав передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя ОСОБА_3 послалася на наявність інших обставин, які викликають сумніви в її неупередженості, оскільки нею розглядалася справа про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 164-14 КУпАП. У свою чергу під час розгляду даного кримінального провадження головуючим суддею ОСОБА_3 мають з`ясовуватися питання, пов`язані з подіями, які інкримінуються обвинуваченій ОСОБА_4 , а також мають бути досліджені докази, у тому числі докази, які вже були предметом розгляду та безпосередніми об`єктами дослідження головуючим суддею ОСОБА_3 із наданням їх оцінки у справі про адміністративне правопорушення № 546/556/23 відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 164-14 КУпАП, що є дотичним до формулювання пред`явленого обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

Проаналізувавши зміст постанови судді ОСОБА_3 від 06.07.2023 у справі № 546/556/23 суд зазначає наступне. Так, зі змісту постанови суду вбачається, що 26.05.2023 захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокатом ОСОБА_6 подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 26.05.2023 з метою ознайомлення із матеріалами справи та належною підготовкою до участі у розгляді справи. У судові засідання, призначені на 02.06.2023 та 06.06.2023, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник не з`явилися, подали клопотання про відкладення судових засідань у зв`язку із перебуванням ОСОБА_4 на лікарняному. У подальшому 05 липня 2023 року захисником подано до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі. Додатково у своєму клопотанні захисник просив проводити розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника. Постановою суду від 06 липня 2023 року справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 164-14 КУпАП була закрита у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Слід зазначити, що суд у постанові від 06 липня 2023 рокуу справі № 546/556/23 зазначав про викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, також вказав про укладення певних договорів та додаткових угод, після чого, з огляду на дати укладення цих документів, дійшов висновку про необхідність закриття провадження по адміністративній справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Однак вказана постанова суду не містить оцінки будь-яким доказам, зокрема в частині доведення вини ОСОБА_4 чи навпаки - її спростування. Вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення не встановлювалася, а справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 164-14 КУпАП закрита у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

При цьому слід відмітити, що ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 , ні її захисник ОСОБА_6 , у судові засідання жодного разу не з`явилися та будь яких пояснень по суті обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення не надавали.

На недопустимість участі судді у справі, який на її попередніх етапах вже висловив свою думку з відповідного питання звертав увагу Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10 березня 2010 року), зазначивши, що ця обставина «може позначитися на його безсторонності в разі повторного направлення йому матеріалів цієї справи для розгляду», констатувавши порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Так, у пункті 71 рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що ухвалою від 17 серпня 2000 року суддя ОСОБА_7 повернув кримінальну справу стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на додаткове розслідування, висловивши думку, що зазначені вище підсудні і заявники вдалися до вимагання і цей факт не був розслідуваний правоохоронними органами. Такі формулювання в його ухвалі як, наприклад, про те, що "оскільки в їх діях вбачається співучасть в скоєнні більш тяжкого злочину - вимагання" (див. п. 9 вище), могли викликати обґрунтовані побоювання, що у судді ОСОБА_7 уже сформувалася думка про вину заявників і що це може позначитися на його безсторонності в разі повторного направлення йому матеріалів цієї справи для розгляду. Отже, на думку Суду, побоювання заявників щодо небезсторонності судді ОСОБА_7 можна вважати об`єктивно обґрунтованими. До того ж, розглядаючи апеляції заявників, суди вищих рівнів проігнорували їхні доводи з цього приводу».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 11 липня 2013 року постановив рішення у справі «Рудніченко проти України». Цим рішенням констатовано, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції через відсутність безсторонності суду першої інстанції, який виніс обвинувальний вирок заявнику.

Велика Палата Верховного Суду у справі №1-96/2007 (провадження № 13-13зво18) врахувала висновок ЄСПЛ про те, що національний суд, ухвалюючи вирок у справі ОСОБА_10 , не був безстороннім (п. 113 Рішення ЄСПЛ).

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду відмітила те, що ЄСПЛ зауважив, що суддя, яка одноособово визнала заявника винним, раніше розглядала по суті справу про обвинувачення іншої особи, в межах якої вона виразила своє ставлення щодо участі та ролей цієї особи та заявника, зазначивши, серед іншого, що вони діяли за попередньою змовою та що заявникові належала ініціатива красти разом з зазначеною особою обладнання з автомобілів. Обидві вищезазначені справи стосувалися тих самих подій і означали оцінку тих самих доказів.

За таких обставин ЄСПЛ погодився з тим, що ця ситуація могла спричинити появу у заявника об`єктивно обумовленого внутрішнього сумніву щодо безсторонності цієї судді (див. «Морел проти Франції» (Morel v. France), заява № 34130/96, п. 44, ЕСНR 2000-VІ). ЄСПЛ вважає, що сам факт того, що справа заявника розглядалася суддею, яка сама мала сумніви щодо своєї безсторонності у цій справі, підриває видимість справедливого судового розгляду (п. 118).

Відповідно ЄСПЛ вважав, що цього достатньо, щоб зробити висновок, що суд, який визнав заявника винним, не може розглядатись як безсторонній і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 119-120).

Крім того Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 552/4932/17 констатував порушення п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України та пункту 1 ст. 6 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові № 13-13зво18 від 14 листопада 2018 року у справі №1-96/2007,оскільки суддя, який 25 вересня 2017 року ухвалив вирок щодо особи, 28 серпня 2017 року прийняв рішення в адміністративній справі про притягнення цієї ж особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Під час розгляду даної справи суддя з`ясовував питання, пов`язані з подіями 09 червня 2017 року та стосунками між цією і іншою особою, які передували подіям кримінального провадження. Надалі у вироку, обґрунтовуючи висновок про винуватість особи, суддя аналізував показання потерпілого і свідків, аналогічні наведеним у вищезазначеному рішенні в адміністративній справі, ухваленим тим же суддею. Тобто, суддя сформував свою думку про події 09 червня 2017 року і не відступив від неї при розгляді кримінального провадження.

Аналізуючи наведену практику Європейського суду з прав людини та практику Верховного Суду, суд зазначає, що обґрунтовані сумніви у стороннього спостерігача можуть виникнути саме за умов попереднього висловлювання суддею своєї думки чи наданні оцінки подіям, які передували подіям кримінального провадження.

У даному ж випадку суддя ОСОБА_3 у постанові суду від 06.07.2023 у справі № 546/556/23 не висловлювала свою думку з приводу обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та не надавала оцінку наявним у вказаній справі доказам з приводу наявності чи відсутності вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що встановлені обставини не вказують на наявність сумнівів в неупередженості судді, а тому в задоволенні заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід слід відмовити.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 75, 80, 81 КПК України суд, -

постановив:

У задоволенні заяви судді Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 про самовідвід у розгляді кримінального провадження № 0000001, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.01.2023 (єдиний унікальний номер справи 546/1246/23, номер кримінального провадження 1-кп/546/136/23) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1