ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/968/24 Справа № 204/9358/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

- останній раз 19.03.2021 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 70, ч. 1 ст. 69, ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у вигляді 2 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком 24.02.2020 року більш суворим покаранням за даним вироком та остаточно до 2 років 2 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року продовжений обвинуваченому ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23 березня 2024 року включно з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 60560 грн., у випадку внесення якої на обвинуваченого покладені відповідні обов`язки.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які хоча і зменшились, але продовжують існувати. Підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, є недостатніми для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, майновий стан обвинуваченого, дані про його особу, ризики кримінального провадження, суд дійшов висновку про те, що за доцільне визначити розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка буде достатньою для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого.

В апеляції:

- захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її підзахисний має тісні соціальні зв`язки, дружину, неповнолітніх дітей, місце проживання, у зв`язку з чим цілодобовий домашній арешт належним чином забезпечить його поведінку.

Вказує, що сторона захисту не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення. Долучені до клопотання докази містять дані щодо обґрунтованості звинувачень та частково підтверджують ризики, при цьому вважає, що в своїй сукупності це не може свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Зазначає, що прокурором не доведено неможливості запобігти встановленим в ході розгляду клопотання ризикам шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з повною ізоляцією ОСОБА_5 від суспільства.

Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без його участі.

Заслухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховуватися від суду та ризику продовження злочинної діяльності шляхом вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченої, іншими обставинами у їх сукупності, що дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, враховуючи дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, а отже, існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Також ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення є відогідним з огляду на те, що обвинувачений є особою, яка раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні нових злочинів через невеликий проміжок часу після звільнення з колонії по відбуттю покарання за попереднім вироком, що дозволяє припустити, що ОСОБА_5 є особою, що схильний до протиправної поведінки.

Вищенаведене спростовує ствердження захисника про відсутність встановлених судом ризиків.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ствердження захисника обвинуваченого про те, що останній має тісні соціальні зв`язки, дружину, неповнолітніх дітей, місце проживання хоча і мають місце, що на думку адвоката є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, хоча і мають місце, проте не є достатнім важелем для зменшення встановлених ризиків. Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Беручи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , враховуючи дані про його особу, майновий стан та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у даному випадку є пропорційним щодо його особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти встановленим ризикам та не є завідомо непомірним для обвинуваченого із урахуванням викладеного вище.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 встановлено, що обставини вчинення інкримінованого йому злочину не змінились, ризики не зменшилися, а тому підстав для застосування йому більш м`якого запобіжного заходу виді домашнього арешту, як на це вказує захисник, не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу на тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою. На даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4