Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали судового провадження №760/26352/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м.Києва від 12.05.2023,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення №4547/24 від 24.09.2021.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд в Деснянському районному суді м.Києва його скаргу від 29.09.2021 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України про вчинене кримінальне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24.09.2021 року ним подано на ім`я керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 заяву за вих. №4547/24 про вчинення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 кримінальних правопорушень. Звертає увагу, що в цій заяві вказав усі елементи вчинених злочинів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона, всі ознаки вчинених злочинів: час, місце, спосіб, ПІП особи, місце його роботи і посаду, короткі обставини справи тощо, як і правову кваліфікацією за ч.2 ст.366, ч.2 ст.256, ч.1 ст.111, ст.170, ч.2 ст.15, ч.5 ст.27 КК України. Однак, станом на 29.09.2021 його у жодний із способів так і не було повідомлено повноважним керівником ГРД НАБУ ОСОБА_8 про внесення до ЄРДР відомостей за вище зазначеною заявою. Звертає увагу, що вищевказана заява була розглянутою не органом досудового розслідування (тобто, не керівником ГПД НАБУ ОСОБА_9 , і навіть не уповноваженим детективом), а працівником Управління по роботі зі зверненнями громадян НАБУ (в порядку ст.22 Закону України "Про звернення громадян"). При цьому, уповноважений працівник Управління по зверненню громадян НАБУ перебрав на себе не властиві для нього функції прокурора (ч.7 ст.214 КПК України). Також, звертає увагу, що визначений ч.1 ст.214 КПК обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. В свою чергу, слідчий суддя припустилася порушень норм матеріального і процесуального права, зокрема, не викликала у судове засідання його, як скаржника та суб`єкта оскарження - керівника ГПД НАБУ ОСОБА_6 , представника НАБУ, про призначення якого у справі суду не було доказів, представника НАБУ, бездіяльність якого ним не оскаржувалася, представника НАБУ, який працює в Управлінні по роботі зі зверненнями громадян, у відповідності до ст.22 Закону України «Про звернення громадян», в той час як звертався до НАБУ в порядку КПК України; при винесенні рішення суддя не врахувала того, що заяву про вчинені кримінальні правопорушення розглядала не повноважна особа, яка навіть не має фізичного доступу до ЄРДР; не надала правової оцінки тому, що уповноважена особа ОСОБА_10 керувався в своїй діяльності ст.22 Закону України «Про звернення громадян», що зовсім не стосується норм КПК України; не надала правової оцінки тому, що уповноважена особа не являється прокурором і тому не наділений правом на зміну підслідності заяв про вчинені кримінальні правопорушення, що має місце у даному прикладі; долучила до провадження письмові заперечення на його скаргу від представника з Управління по роботі зі зверненнями громадян НАБУ ОСОБА_11 , бездіяльність якого не оскаржувалася; не витребувала і не досліджувала матеріали його звернення від керівника ГПД НАБУ вдалася до протиправного розгляду його заяви 24.09.2021 про вчинені кримінальні правопорушення по суті справи, чого не дозволено нормами ст.26 КПК України, тощо. При цьому, звертає увагу, що ним фактично подано заяву про вчинені кримінальні правопорушення в порядку ст.214 КПК України, крім того, підслідність цієї заяви була зміненою до ТУ ДБР без попереднього внесення відомостей до ЄРДР. Вважає, що висновки слідчого судді не базуються на наявних у провадженні належних та допустимих доказах, а виключно на припущеннях слідчого судді. Вважає, що слідчий суддя постановивши ухвалу, допустила грубі порушення норм КПК, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а матеріали його скарги - поверненню до Деснянського районного суду м. Києва для виконання вимог ст.ст.306-307КПК України.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, не з`явився. В телефонному режимі повідомив, що перебуває на лікарняному після операції та просив проводити апеляційний розгляд без його участі.

Прокурор в судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, керуючись ч.4 ст.107, 406 КПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане провадження в письмовому провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вважає апеляційний суд, зазначених вимог кримінального процесуального законодавства слідчим суддею при розгляді скарги ОСОБА_5 було дотримано.

Так, відповідно до п.18 ч.1 ст.3, ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Приписами ч.2 ст.214 КПК України зазначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно з ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Внесення відомостей до ЄРДР урегульовано «Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженим Наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року №298.

Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

В свою чергу, в межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, прокурор або інша службова особа, дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

При цьому, зміст ч.1 ст.214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати, що в заяві (повідомленні) містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як убачається з матеріалів провадження №760/26352/21, ОСОБА_5 звернувся зі скаргою до слідчого судді Деснянського районного суду м.Києва, в порядку ст.303 КПК України, на бездіяльність керівника ГПД НАБУ, щодо невнесення відомостей до ЄРДР. У відповідності до змісту цієї скарги, 24.09.2021 року ОСОБА_12 подано на ім`я керівника ГПД НАБУ ОСОБА_6 заяву за вих. №4547/24 про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366, ч.2 ст.256, ч.1 ст.111, ст.170, ч.2 ст.15, ч.5 ст.27 КК України.

Згідно копії листа в.о. керівника управління по роботі з громадськістю НАБУ ОСОБА_13 від 28.09.2021 року вих.№111-225/29933, яка була долучена до письмових пояснень представника НАБУ ОСОБА_14 , наданих слідчому судді (а.п.87-90), вказану заяву ОСОБА_5 від 24.09.2021 року за належністю відповідно до вимог ст.216 КПК України було скеровано до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, з тих підстав, що НАБУ, відповідно до Закону України «Про Національне анткорупційне бюро України», не є органом правосуддя та не наділене повноваженнями встановлювати або оцінювати обставини судової справи та перевіряти законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень, про що було повідомлено ОСОБА_5 .

Слідчим суддею встановлено, що фактично заява ОСОБА_5 від 24.09.2021 вих. №4547/24 (а.п.5-9) про вчинення кримінального правопорушення за своїм змістом та суттю є незгодою останнього з рішенням судді, а саме винесенням ухвали про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, прокурора та не є повідомленням про злочини, які підслідні ГПД НАБУ, оскільки містить інформацію, пов`язану із здійсненням судового провадження і не містить конкретних даних про вчинення вказаною особою корупційних кримінальних правопорушень.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки дійсно із змісту заяви ОСОБА_5 від 24.09.2021 вих. №4547/24 (а.п.5-9) вбачається, що, на суб`єктивне переконання заявника, слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 вчинено кримінально карані діяння при розгляді справи №760/4459/21 та прийнятим у цій справі відповідним процесуальним рішенням. Тобто, в даному випадку, вище зазначена заява ОСОБА_5 фактично не є повідомленням про злочини, які підслідні ГПД НАБУ, а містить виключно інформацію, пов`язану із здійсненням судового провадження №760/4459/21, за відсутності встановлених конкретних даних про вчинення вказаною особою корупційних кримінальних правопорушень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що заяву ОСОБА_5 від 24.09.2021 року, листом в.о. керівника управління по роботі з громадськістю НАБУ ОСОБА_13 від 28.09.2021 року вих.№111-225/29933, за належністю відповідно до вимог ст.216 КПК України було скеровано до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яке уповноважене вирішувати питання в порядку ст.214 КПК України щодо обставин, викладених в заяві ОСОБА_5 від 24.09.2021 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що керівником ГПД НАБУ ОСОБА_8 не було допущено бездіяльності щодо розгляду заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінальних правопорушень від 24.09.2021 року, а тому вважає, що слідчим суддею обґрунтовано відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 .

Крім того, в ході судового розгляду скарги слідчим суддею не встановлено обставин, які б свідчили, що повідомлення заявника ОСОБА_5 від 24.09.2021 вих. №4547/24 про кримінальне правопорушення містить передбачені ч.5 ст.214 КПК України відомості та фактичні обставини, які могли б свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених чинним Кримінальним кодексом України.

Погоджується з таким висновком слідчого судді і суд апеляційної інстанції, оскільки, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення, вона не містить жодних фактичних даних та обставин, які могли б свідчити про вчинення зазначеною в повідомленні особою кримінально-караного діяння, як і не містить жодних доказів на підтвердження такого, а тому наведене не може бути підставою для скасування рішення слідчого судді.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції бере до уваги і положення статей 126,129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у відповідності до яких - суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12 липня 2011 року).

При цьому, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права під час здійснення правосуддя не може виключно кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до кримінальної відповідальності. У разі їх наявності, відповідні порушення усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями, зокрема, в апеляційному та касаційному порядку, а також бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Отже, оцінка судових рішень, прийнятих суддею може бути надана виключно у межах встановленого законодавством процесуального контролю.

При цьому, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 від 2008 року до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 від 2002 року згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

В даному випадку, саме з метою уникнення протиправного втручання в діяльність суддів, слідчий суддя, належним чином вмотивувавши своє рішення, обґрунтовано відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою №4547/24 від 24.09.2021.

На переконання суду апеляційної інстанції, слідчий суддя під час розгляду скарги ОСОБА_5 перевірив дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального законодавства та дійшов правильного висновку про законність невнесення відповідними посадовими особами ГПД Національного антикорупційного бюро України відомостей до ЄРДР. В свою чергу, процесуальні дії уповноважених осіб ГПД Національного антикорупційного бюро України, в основному є відповідними вимогам КПК України.

В зв`язку з викладеним апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання ОСОБА_5 на те, що в заяві ним послідовно зазначені обставини вчинення кримінальних правопорушень та наведено докази на підтвердження даного факту.

Істотних порушень вимог положень КПК України, які були б безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м.Києва від 12.05.2023, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення №4547/24 від 24.09.2021, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :