Справа № 734/3506/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/297/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

15 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Козелець Чернігівської області, громадянину України, не працюючому, не одруженому, фактично проживаючому по АДРЕСА_1 , не судимому в силу ст. 89 КК України, продовжений строк тримання під вартою до 23 березня 2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який, як про це просила сторона захисту, суд не встановив.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні поданого клопотання, з тих підстав, що ухвала суду винесена з суттєвим порушенням положень діючого кримінального процесуального законодавства.

Вказує на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що на даний час ті ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу, суттєво зменшилися, а частина з них взагалі перестала існувати. Так, ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повністю визнає та щиро розкаюється, майнової шкоди потерпілій завдано не було, оскільки все викрадене їй повернуте.

Звертає увагу, що на даний час значно погіршився стан здоров`я цивільної дружини її підзахисного ОСОБА_9 , що підтверджується медичними довідками, вона перенесла операційне втручання та їй рекомендовано сторонню допомогу на непрофесійній основі протягом 6-7 місяців, враховуючи стан пацієнтки та прийом хіміотерапії з приводу злоякісного утворення шкіри. Єдиною особою, яка може здійснювати нагляд за ОСОБА_9 , є ОСОБА_8 .

Ризики, які раніше були враховані при визначенні виду запобіжного заходу, значно зменшилися. ОСОБА_8 має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває малолітня донька, яка проживає з ним та його цивільною дружиною, при цьому, власних доходів ОСОБА_9 не має. ОСОБА_8 також має матір похилого віку, яка є пенсіонеркою та потребує фізичного догляду з боку ОСОБА_8 , адже батько та брат її підзахисного померли, тому він є єдиним годувальником матері. До моменту затримання її підзахисний працював у ФОП ОСОБА_10 , де позитивно характеризувався.

Звертає увагу на стан здоров`я обвинуваченого,який страждає на тяжке невиліковне захворювання, потребує лікування та медичного обстеження, яке не може отримати, перебуваючи під вартою.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують зазначений в оскаржуваній ухвалі факт про те, що ОСОБА_8 не має сталих соціальних зв`язків та підтримує зв`язки із раніше судимими особами.

Просить прийняти до уваги, що в судовому засіданні ОСОБА_8 пояснював, що у 2018 році він не переховувався від органів досудового слідства, а поїхав, бо був вимушений переховуватися від зловмисників осіб, які в 2016 та 2018 роках його переслідували, вимагали з нього грошові кошти, а потім викрали його, з приводу чого його дружина зверталась до поліції, а ОСОБА_8 перед перетином кордону в м. Мелітополь звертався до поліції із заявою про незаконні дії людей, які його викрали та погрожували, але втративши надію на отримання допомоги 03 травня 2018 року він виїхав до території Криму.

Ризик щодо впливу на потерпілу та свідків на даний час втратив свою актуальність, адже вони надали свої показання, із вказаними особами проведені слідчі дії та їх результати зафіксовані у відповідних протоколах, свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, а тому відсутні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 намагатиметься на них вплинути, а матеріали не містять звернень свідків про те, що на них здійснювався тиск з боку підозрюваного.

На думку захисника, було порушено процедуру зміни запобіжного заходу із застави на тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення для розгляду цього клопотання були надані документи, отримані у поза процесуальний спосіб, а саме шляхом копіювання матеріалів з іншого кримінального провадження, а не шляхом отримання тимчасового доступу. Отже, тримання ОСОБА_8 під вартою та продовження даного запобіжного заходу щодо нього є незаконним.

Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги, звертала увагу на те, що такий суворий запобіжний захід був обраний незаконно, тому ОСОБА_8 не може й надалі утримуватись під вартою, прокурора, який не погодився з доводами сторони захисту, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вказував на те, що ОСОБА_8 був звільнений з-під варти під заставу після чого зник та понад п`ять років перебував у розшуку, отже жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку та не зможе запобігти встановленим ризикам, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як вбачається з матеріалів, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 15 березня 2018 року здійснив повторне, таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 5 908,40 грн., за попередньою змовою, групою осіб, із проникненням у житло, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 185 КК України.

Продовжуючи обвинуваченому строки тримання під вартою, суд вірно в ухвалі зазначив про існування ризику ухилення від явки до суду, затягування судового розгляду, оскільки з березня 2028 року перестав з`являтися за викликом, відповідати на телефонні дзвінки і був затриманий лише у травні 2023 року.

Та обставина, що на даний час ОСОБА_8 визнає свою вину у вчиненому та щиро розкаюється, а потерпіла не має до обвинуваченого матеріальних претензій не є тими обставинами, які враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, як помилково вважає захисник. Судовий розгляд на даний час триває та не завершений з об`єктивних причин, отже питання доведеності винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, належності та допустимості зібраних органом досудового розслідування доказів, достовірності показань свідків тощо, перебувають на стадії судового розгляду і перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у даному випадку ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, до того ж 20 березня 2018 року він був звільнений з Чернігівського слідчого ізолятору під заставу, у визначеному слідчим суддею розмірі, після чого порушив покладені на нього обов`язки, не виходив на зв`язок зі слідчим, переховувався, був відсутній за місцем реєстрації та відомим місцем проживання, у зв`язку з чим 07 травня 2018 року був оголошений в розшук, лише 03 травня 2023 року обвинувачений був затриманий та доставлений до суду з метою обрання йому міри запобіжного заходу, отже, саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.

Аргументи сторони захисту про те, що її підзахисний переховувався не від органу досудового розслідування, а від зловмисників, не приймаються до уваги, адже не пояснюють той факт, чому він не виходив на зв`язок із слідчим, яким чином переховування від злочинців, перешкоджало повідомити про ці обставини слідчого у кримінальному провадженні, подати заяву до поліції про погрози, навіть переховуючись від осіб, які на думку ОСОБА_8 йому погрожували.

Більш того, переховуючись від органу досудового розслідування з 2018 року на території тимчасово окупованої території Криму, обвинуваченого не хвилювало те, з ким перебуває його донька, за які кошти проживає його цивільна дружина ОСОБА_9 , яка за твердженням сторони захисту власних доходів не має, хто здійснює догляд за його матір`ю.

Зазначені обставини свідчать про те, що усі названі захисником особи цілком здатні існувати повноцінно та самостійно без сторонньої допомоги, при тому, що матір обвинуваченого є пенсіонеркою, отримує грошове забезпечення від держави.

Те, що обвинувачений такий тривалий час (більше п`яти років) переховувався від органу досудового розслідування та суду свідчить про те, що ризик ухилення ОСОБА_8 від суду це вже не можливий ризик, а доказ факту порушення процесуальної поведінки та свідчить на користь доводів сторони обвинувачення, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Твердження захисника про те, що ризик впливу на свідків та потерпілу на даний час не існує, оскільки всі особи допитані, не є підставою для зміни запобіжного захожу на більш м`який, судовий розгляд кримінального провадження не завершений, остаточного рішення не ухвалено, а тому існує ризик ухилення від явки до суду.

Наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, цивільної дружини та дитини, а також матері, яка хворіє, але при цьому отримує пенсію, не зменшують ступінь його суспільної небезпеки та не свідчать про те, що більш м`який запобіжний захід буде здатним забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Посилання захисника на незаконність заміни ОСОБА_8 запобіжного заходу станом на 04 травня 2023 року, не можуть бути предметом розгляду у даному провадженні, коли вирішується питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, адже ухвала суду про зміну запобіжного заходу набрала законної сили, факт порушення ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків при звільненні з-під варту під заставу є встановленим, не зважаючи на те, яким чином були отримані копії документів з минулого кримінального провадження. Тим більше, що слідчим було отримано ухвалу слідчого судді про надання тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_8 строків тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора, та повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 січня 2024 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14