печерський районний суд міста києва
Справа № 757/156/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши клопотання слідчого ДБР ОСОБА_2 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2024 року в провадження слідчого судді надійшло клопотання слідчого ДБР ОСОБА_2 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001456 з метою конфіскації, як виду покарання.

Ознайомившись зі змістом клопотання, доходжу наступного висновку.

Згідно вимогам ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тобто законодавцем визначено необхідність при накладенні арешту враховувати інтереси власника майна, залежність його стану від обмеження його права на це майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Разом з тим, поряд із майном підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, слідчий просить накласти арешт з метою конфіскації на майно осіб, які не мають у означеному кримінальному провадженні жодного процесуального статусу та будь-яких підстав такого арешту у клопотанні не наведено.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про повернення вказаного клопотання прокурору, установивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

На підставі викладеного і керуючись ст. 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого ДБР ОСОБА_2 про арешт майна повернути прокурору.

Встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1