Справа № 706/595/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2023 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі :

головуючого-судді: ОСОБА_1 за участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Христинівка, кримінальне провадження №0000122 від 17.05.2019 року про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сичівка Христинівського району Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисників обвинуваченого: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

встановив:

ОСОБА_4 , 17.05.2019 року, близько 13 години 05 хвилин, керуючи рейсовим автобусом «ПАЗ-32054», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в межах населеного пункту по вулиці Першотравнева, м. Христинівка Черкаської області, в порушення вимог пунктів 2.3.б), 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, зі змінами та доповненнями, не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну. Так, ОСОБА_4 , рухаючись у світлу пору доби, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним автомобіля, рухаючись зі швидкістю близько 86 км./год., що на 36 км./год. перевищувала дозволену швидкість у населеному пункті 50 км/год., поблизу будинку № 88 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в попутному з автобусом напрямку та змінив напрямок свого руху в ліво в момент коли водій автобуса ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_9 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди при розрахунковій швидкості руху 86 км/год, та мав таку можливість при русі з дозволеною швидкістю руху транспортних засобів в населеному пункті 50 км/год.

Унаслідок вказаної дорожньотранспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 , 1940 року народження, який згідно з висновком судово-медичної експертизи № 05-7-02/176 від 17.10.2019, отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми з залученням кількох ділянок тіла: закритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які та тверді мозкові оболонки та забоєм-розмізченням головного мозку; закритої травми грудної клітки з двосторонніми переломами ребер, забоєм лівої легені, лівостороннім гематораксом (накопиченням крові в плевральній порожнині), від яких останній помер на місці події. Сполучна травма в своєму перебігу ускладнилась розвитком травматичного та геморагічного шоку. Вказані ушкодження утворилися в результаті дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах ДТП 17.05.2019 і носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП 17.05.2019 та настанням його смерті.

Згідно з висновком експерта № 4/408 від 27.05.2020, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є виїзд велосипедиста ОСОБА_9 на смугу руху автобуса «ПАЗ-32054», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та несвоєчасне вжиття заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу з метою уникнення наїзду на велосипедиста ОСОБА_9 водієм автобуса ПАЗ-32054, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 .

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автобуса «ПАЗ-32054», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , а саме вимог п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, знаходяться в причинному зв`язку з виникнення даної дорожньотранспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні, викладеному в обвинувальному акті не визнав, та показав, що дійсно 17.05.2019, близько 13 години 05 хвилин, він керував рейсовим автобусом по вулиці Першотравнева, м. Христинівка Черкаської області. По даній вулиці, попутно з ним, рухався велосипедист, зайнявши положення ближче до центру дороги. Він зменшив швидкість руху та подав йому звуковий сигнал, після чого почав маневр обгону, але в цей час велосипедист здійснив поворот ліворуч. Він намагався уникнути зіткнення, прижавши автобус до лівої сторони дороги, однак уникнути зіткнення не зміг.

Незважаючи на не визнання ОСОБА_4 своєї вини, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України повністю доведена доказами, добутими в установленому законом порядку в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_8 , який показав, що про обставини ДТП йому нічого не відомо, оскільки про ДТП його повідомили працівники поліції;

- показами свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала, що 17.05.2019, близько 13 години 05 хвилин, вона разом із ОСОБА_11 , рухались по вулиці Першотравнева, м. Христинівка Черкаської області. Вона бачила, як по дорозі рухався автобус та велосипедист. Велосипедист рухався по центру дороги. Водій автобуса почав подавати звуковий сигнал велосипедисту, але велосипедист замість того щоб повернути праворуч, повернув ліворуч під автобус.

- показами свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні показала, що 17.05.2019, близько 13 години 05 хвилин, вона разом із ОСОБА_10 рухались по вулиці Першотравнева, м. Христинівка Черкаської області. Вона бачила, як по дорозі їй на зустріч рухався автобус та велосипедист. Велосипедист рухався по центру дороги. Водій автобуса почав подавати звуковий сигнал велосипедисту, але велосипедист замість того щоб повернути праворуч, повернув ліворуч під автобус;

- даними протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 17.05.2019 року зі схемою ДТП та фото таблицею до нього відповідно до якого зафіксовано ДТП від 17.05.2019 року та місце знаходження автобуса та велосипеда, а також стан дороги;

- даними протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 17.05.2019 року із фото таблицею до нього, у якому зафіксовано зовнішнє пошкодження транспортного засобу автобуса «ПАЗ-32054», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме передній бампер, переднє праве крило;

- даними висновку судово-медичної експертизи № 05-7-02/176 від 17.10.2019 згідно якої ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми з залученням кількох ділянок тіла: закритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які та тверді мозкові оболонки та забоєм-розмізченням головного мозку; закритої травми грудної клітки з двосторонніми переломами ребер, забоєм лівої легені, лівостороннім гематораксом (накопиченням крові в плевральній порожнині), від яких останній помер на місці події. Сполучна травма в своєму перебігу ускладнилась розвитком травматичного та геморагічного шоку. Вказані ушкодження утворилися в результаті дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах ДТП 17.05.2019 і носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП 17.05.2019 та настанням його смерті.

При судово-токсикологічній експертизі крові з трупа ОСОБА_9 , 1940 р.н. виявлено: етанол в кількості 1.50г /дм3;

- даними висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/428 від 09.08.2019 з фото таблицею до нього, згідно якого рульове управління, гальмова система і ходова частина автобуса «ПАЗ-32054», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходилися в працездатному стані;

- даними висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 4/431 від 12.08.2019, згідно якої в первинний контакт вступила передня права кутова частина автобуса «ПАЗ-32054», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме передній бампер, переднє праве крило та ліва бокова частина велосипеда, а саме сидіння, середня ліва частина рами велосипеда;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 від 18.05.2020 із план схемою до нього, згідно якого остання на місці показала та розказала про обставини ДТП;

- даними висновку судової автотехнічної експертизи №4/408 від 27.05.2020 згідно якої:

- покази водія автобуса ПАЗ-32054 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 дані ним під час слідчого експерименту 12.06.2019, в частині розташування місця наїзду на велосипедиста, мають суперечності технічного характеру з розташуванням слідів гальмування автобуса ПАЗ-32054 р.н. НОМЕР_1 і висновками транспортно-трасологічної експертизи в частині механізму первинного контактування автобуса з велосипедом, тому данні покази не можуть прийматись до уваги при подальшому дослідженні як технічно неспроможні ,а тому і дані в частині відстані, яку подолав велосипедист з моменту зміни напрямку руху до місця наїзду, та часу який велосипедист подолав дану відстань не можуть прийматись до уваги при подальшому дослідженні як технічно неспроможні;

-покази свідка ОСОБА_11 дані нею під час слідчого експерименту 18.05.2020, в частині розташування місця наїзду, суперечностей технічного характеру не мають;

-за обставин зазначених в постанові про призначення експертизи, в дорожній обстановці, що склалась водій автобуса ПАЗ-32054 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 повинен був дотримуватись дозволеної швидкості руху в населеному пункті, а в момент виникнення небезпеки його руху (вказаний в постанові про призначення експертизи) повинен був негайно зменшити швидкість руху керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки (з технічної точки зору застосувати екстрене гальмування), тобто повинен був діяти у відповідності до вимог пп.12.3., 12.4. Правил дорожнього руху України;

В дорожній обстановці, що склалась, та за обставин зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, велосипедист ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог п.10.1. Правил дорожнього руху України.

За обставин зазначених в постанові слідчого про призначення експертизи, в діях водія автобуса ПАЗ-32054 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам пп.12.3., 12.4. Правил дорожнього руху України.

За обставин зазначених в постанові слідчого про призначення експертизи, в діях велосипедиста ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1. Правил дорожнього руху України.

За обставин зазначених в постанові слідчого про призначення експертизи, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є виїзд велосипедиста ОСОБА_9 на смугу руху автобуса ПАЗ-32054 р.н. НОМЕР_2 та несвоєчасне вжиття заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу з метою уникнення наїзду на велосипедиста ОСОБА_9 водієм автобуса ПАЗ-32054 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 ;

- допитом експерта ОСОБА_12 , який в судовому дав роз`яснення свого висновку, що водій мав можливість уникнути зіткнення виходячи з даних якій йому надав слідчий, інші учасники кримінального провадження будь яких інших даних не надавали.

- допитом експерта ОСОБА_13 , який дав роз`яснення висновку, що в первинний контакт із велосипедом вступив передня права кутова частина автобуса ПАЗ.

- допитом експерта ОСОБА_14 , який дав роз`яснення висновку, що ОСОБА_9 , 1940 року народження, отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми з залученням кількох ділянок тіла: закритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які та тверді мозкові оболонки та забоєм-розмізченням головного мозку; закритої травми грудної клітки з двосторонніми переломами ребер, забоєм лівої легені, лівостороннім гематораксом (накопиченням крові в плевральній порожнині), від яких останній помер на місці події. Сполучна травма в своєму перебігу ускладнилась розвитком травматичного та геморагічного шоку. Вказані ушкодження утворилися в результаті дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах ДТП 17.05.2019 і носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП 17.05.2019 та настанням його смерті.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення ( ст. 91 КПК України).

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_15 заявила клопотання про визнання неналежними та недопустимими доказами:

- протокол проведення слідчого експерименту від 18.05.2020 за участі свідка ОСОБА_11 , з підстав того, що він був проведений зі свідком через рік після ДТП (досить значний проміжок часу після ДТП і в ньому не має ніяких обгрунтувань з даного приводу) та має ознаки фальсифікації, а саме в тексті протоколу залишені пусті (незаповнені) місця там де мало би бути вписане прізвище особи з якою проводився слідчий експеримент;

- протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_4 від 12.06.2019 року, з підстав того, що 21.05.2019 року ОСОБА_4 був допитаний в якості свідка, а не підозрюваного і, без зміни процесуального статусу, 12.06.2019 року з ним було проведено слідчий експеримент, в результаті він істотно був обмежений в правах, які йому надаються як підозрюваному ( формально його статус, як видно із формулювань внесених в ЄРДР органом був визначений ще на початку проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, а сам процесуальний статус підозрюваного був визначений уже після проведення усіх слідчих дій, зокрема і усіх експертиз по справі;

- висновок транспортно-трасологічної експертизи від 12.08.2019 року №4/431, з підстав того, що отриманий слідчим висновок експертизи від 12.08.2019 року №4/431, ґрунтується на припущеннях та даних, достовірність яких та належність до цієї ДТП залишились стороною обвинувачення не з`ясованими, а отже, твердження щодо винуватця ДТП не доведено належними доказами поза розумним сумнівом. Крім цього, при призначенні та проведенні цієї експертизи слідчим порушені вимоги ч. 2 ст. 69 КПК України, так як слідчий просив слідчого суддю доручити проведення відповідної експертизи Черкаському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України - установі в межах відомства в якому він працює і експерт якого є зацікавленим в результатах, що підтверджується фактичними даними встановленими в ході судового розгляду.

Суд вважає, що такі доводи захисника стосовно недопустимості цих доказів є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до норм статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Для суду є аксіомою, що правові норми завжди мають мету, для досягнення якої власне і створюються. Норми права мають застосовуватися, у тому числі і тлумачитися, із врахуванням такої мети, тобто із врахуванням того результату, який за задумом законодавця повинен досягатися внаслідок реалізації такої норми.

Надання переваги словесно-граматичному (буквальному) трактуванню норм законодавства без одночасного цільового (телеологічного) їх тлумачення не дозволить встановити зміст, а також мету та практичне значення існування тієї чи іншої норми у законодавстві (постанова ВПВС від 11 грудня 2019 року у справі № 536/2475/14-к).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 240 КПК України з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів і випробувань.

За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Як вбачається зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 18.05.2020 за участі свідка ОСОБА_11 , під час цієї слідчої дії брали участь свідок, поняті. Хід та результати слідчої дії детально зафіксовано в протоколі слідчого експерименту. Після ознайомлення з протоколом будь-яких заяв, скарг, доповнень чи зауважень від учасників слідчого експерименту не надходило.

Суд зазначає, що нормами діючого КПК України, зокрема і ст. 240 КПК України не передбачені строки проведення слідчого експерименту, а залишення незаповнених граф в бланку протоколу не можу свідчити про його фальсифікацію.

Таким чином, суд не ставить під сумнів допустимість вищезазначеного доказу, з підстав, зазначених захисником.

Суд вважає, що висновок транспортно-трасологічної експертизи від 12.08.2019 року №4/431 отриманий органом досудового розслідування у встановленому КПК України порядку. Він містить всі атрибути, які повинен містити, виконаний повноважною особою. Стороною захисту не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про зацікавленість експерта в результатах проведеної експертизи. Доводи, на які посилається захисник з даного питання, а саме зайняття експертом посади в Черкаському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України - установі в межах відомства в якому працює слідчий, який звернувся з клопотання про призначення вказаної експертизи, автоматично, без доказів не можуть свідчити про упередженість чи зацікавленість експерта в результатах експертизи.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною 1 цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами 2 і 3 наведеної вище статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

Із наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Отже, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання (постанова ВПВС від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17).

Окрім того, не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд ВС у постанові від 15 червня 2021 року по справі 204/6541/16-к.

Враховуючи вищезазначене, суд також вважає, що посилання захисника обвинуваченого на те, що з моменту внесення даних в ЄРДР, під час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, належний процесуальний статус, як підозрюваного, ОСОБА_4 вчасно визначений не був ( хоча відомості в ЄРДР були внесені не по факту ДТП , а відносно конкретної особи водія автобуса ОСОБА_4 , який здійснив наїзд на велосипедиста, як уже зазначалось раніше), а тому було порушено істотно його право на захист і він був позбавлений можливості реалізувати процесуальні права, які би він міг реалізувати, відповідно до вимог КПК України, перебуваючи у статусі підозрюваного, не свідчить про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки будь-яких клопотань з приводу призначення чи залучення захисника він на досудовому розслідуванні не заявляв, а в ході судового розгляду справи скористався наданим КПК України та Конституцією України правом на представлення його інтересів спочатку безоплатним адвокатом, а в подальшому іншим захисником.

Таким чином, із фактичних обставин даного кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, що спричинили смерть, був породжений конкретними діями обвинуваченого, який порушив ПДР, що свідчить про наявність ознак об`єктивної сторони складу злочину - в тому числі і причинного зв`язку між порушенням ПДР і зазначеними наслідками.

Отже, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у ході судового розгляду кримінального провадження винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого доведена в повному обсязі поза розумним сумнівом.

Як зазначено в ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, компрометуючих матеріалів на ОСОБА_4 до міської ради не надходило, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відповідно до досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий, обставини, що пом`якшують та обтяжують призначення покарання, а також те, що обвинувачений з урахуванням положень ст. 12 КК України вчинив за ч. 2 ст. 286 КК України тяжкий злочин.

Обставин, що пом`якшують призначення покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують призначення покарання обвинуваченому судом не встановлено.

При визначенні виду та розміру покарання суд також враховує відношення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, позицію потерпілого, який вважає, що покарання повино бути не з позбавленням волі, ОСОБА_4 , раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, постійно хворіє, а також заслуговує на увагу і те, що з моменту вчинення злочину за весь цей час нових злочинів останній не вчинив, те, що він раніше не судимий.

Аналізуючи конкретні обставини справи, слід зважити на зміст і обсяг допущених засудженим порушень правил безпеки дорожнього руху та одночасно врахувати невідповідність цим правилам дії потерпілого ОСОБА_9 , який рухаючись на велосипеді по дорозі перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та дані про особу ОСОБА_4 у своїй сукупності, на переконання суду, дають достатні підстави для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе застосувати щодо обвинуваченого положення ст. 75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 26.05.2020 (№ 51-266км20).

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та суд зазначає наступне.

Набуття особою права керування транспортними засобами унормовано Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 511). Держава, надаючи це право особі, яка бажає його набути, встановлює перед нею певні умови та зобов`язує їх виконати. Однією з таких умов є обов`язок особи підтвердити свої знання встановлених правил та дотримуватися їх. Виходячи з того, що у національному законодавстві транспортний засіб визнається джерелом підвищеної небезпеки, на водія як особу, яка набула право керування ним, покладається особливий тягар дотримання цих правил.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 , грубо порушуючи правила дорожнього руху, вкрай уважним не був, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди не вжив, хоч і бачив рух велосипедиста протягом тривалого часу, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзду на велосипедиста джерелом підвищеної небезпеки автобусом, а також те, що від вказаних дій настала смерть потерпілого.

З метою дотримання вимог, передбачених ч.2 ст.65 КК України, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 , та попередження вчинення ним нового злочину необхідним є призначення додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, що слугуватиме загальним принципам особистої та загальної превенції.

Суд вважає, що саме таке покарання є дійсно необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень відповідно до передбачених статтею 65 КК України загальних засад призначення покарання.

Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Підстав для застосування ст. 69 та ст. 69 - 1 КК України суд не вбачає.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 118, 124 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд

У х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання: у виді 3 ( трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази:

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 4748,94 грн. за проведення судові експертизи.

Речові докази : автобуса ПАЗ-32054 д.н. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_16 , велосипед марки Україна повернути ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Христинівський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Копію вироку інші учасники судового провадження можуть отримати після його проголошення.

Суддя ОСОБА_17