Справа № 175/8986/23
Провадження № 1-кп/175/557/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001662 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Краматорська Донецької області, із середньо-спеціальною освітою, вдівця, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На початку квітня 2014 року на території Донецької області України невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» створено непередбачене законом збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яке полягало в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортація населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

Так, 12.04.2014 члени непередбаченого законом збройного формування, особи, які не встановлені, виконуючи поставлені вищестоящим керівництвом злочинні завдання, із застосуванням автоматичної та іншої вогнепальної зброї провели заздалегідь розроблену військову операцію та, здолавши опір співробітників правоохоронних органів України, захопили адміністративні будівлі та будівлі органів місцевого самоврядування у містах Красний Лиман, Краматорськ, Слов`янськ та Артемівськ Донецької області.

20.05.2014 ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, перебуваючи в м. Краматорськ Донецької області прибув до блокпосту, розташованому біля автобусної зупинки неподалік від перехрестя вул. Магістральної та вул. О. Тихого мікрорайону «Станкострой» в м. Краматорську Донецької області, де діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законами України збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», ознайомившись зі встановленими правилами поведінки, розпорядками, правами та обов`язками члена вказаного незаконного збройного формування, назвавши свої анкетні данні невстановленій досудовим слідством особі, дав свою згоду на участь у зазначеному незаконному збройному формуванні і виконанні його цілей і завдань, таким чином увійшовши до вказаного незаконного збройного формування під командуванням невстановленої досудовим слідством особи.

Продовжуючи протиправну діяльність, в період з 20.05.2014 по 27.05.2014 ОСОБА_4 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі не передбаченого законом збройного формування, систематично виконував накази свого безпосереднього командира по здійсненню пропускного режиму на блокпосту, розташованому біля автобусної зупинки неподалік від перехрестя вул. Магістральної та вул. О. Тихого мікрорайону «Станкострой» у м. Краматорську Донецької області, а саме незаконному догляді автотранспорту, перевірці документів у водіїв і пасажирів, а також виявлення під час перетину вказаного блок посту проукраїнські налаштованих громадян, та таких, котрі не підтримують позицію та режим самопроголошеної «Донецької народної республіки», та виконував інші протиправні накази, направлені проти представників влади, які отримував від своїх керівників з числа незаконного збройного формування самопроголошеної «Донецької народної республіки».

Дії ОСОБА_4 тривали в період з 20.05.2014 по 27.05.2014 включно та виразились у активній участі в діяльності непередбаченого законом збройного формування, що супроводжувались вчиненням опору представникам влади.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, зазначив, що обставини, викладені в обвинувальному акті він повністю визнає та підтверджує. В травні 2014 року незнайомі йому особи запропонували постояти на блокпосту, який розташований у м. Краматорську на мікрорайоні «Станкострой», на що він погодився, так як потрібні були гроші, а роботи в м. Краматорську не було. Коли розібрався в політичній ситуації, яка склалася на той час, та зрозумівши, що так звана «ДНР» є незаконним збройним формуванням, після 27.05.2014 покинув ходити на блок пост. Будь-якої присяги він не приймав, зброю йому не видавали, до його обов`язків входило лише перевіряти документи у водіїв транспортних засобів, які проїжджали через блокпост. В скоєному розкаюється.

Надані обвинуваченим ОСОБА_4 показання не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та добровільності.

Винність обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями та щирим каяттям у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам судового провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Таким чином, винність ОСОБА_4 , який не оспорював фактичні обставини справи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Аналізуючи вищенаведене суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.260 КК України, як участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, повне визнання своєї вини. Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

При призначенні покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, вчинив тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.260 КК України, обставини його вчинення та незначну тривалість, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце поживання у м. Краматорську, є вдівцем, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, суд вважає, що з метою виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання за ч.2 ст.260 КК України в мінімальних межах санкції частини статті у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, з урахуванням позиції обвинуваченого, який у вчиненому розкаявся та просив призначити покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд виходить із того, що злочин він вчинив вперше та з часу його вчинення минуло майже 10 років, знаходився в лавах незаконного збройного формування лише тиждень, поки не розібрався в політичній ситуації, яка виникла в країні. Тому суд вважає, що таке покарання є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, запобіганню вчинення нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов не пред`являвся.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні, запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 1 (один) рік він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок спливу іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до суду апеляційної інстанції через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1