Провадження по справі №1-кп/522/1333/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000853 від 02.08.2021 року, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ, Одеської області, українця, громадянина України, українця, з базовою середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 16.08.2021 року Київським районним судом м.Одеси за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- 02.11.2021 року Київським районним судом м.Одеси за за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 1 року 1 місяці обмеження волі; зміненого Одеським апеляційним судом 02.08.2022 року до остаточного покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 01 серпня 2021 року о 23 годині 24 хвилин, разом з невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, перебували біля магазину «АТБ», розташованого за адресою: м.Одеса вул. Середньофонтанська, 12-А з метою вчинення крадіжки.

Маючи спільний намір, направлений на вчинення крадіжки чужого майна, заздалегідь домовившись про спільне викрадення чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення, ОСОБА_3 разом з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, визначили предметом свого злочинного посягання велосипед, який був пристебнутий до металевої парковки для велосипедів, розташованої біля вище вказаного магазину.

Реалізуючи свій спільний злочинний намір, направлений на вчинення крадіжки чужого майна, будучи впевненими, що за їхніми злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні осоои, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 разом з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, підійшли до металевої велосипедної парковки та шляхом ривку віджали велосипедний трос, яким було пристебнуто велосипед, після чого таємно викрали велосипед торгової марки «Старт Шосе», з рамою зеленого кольору. В подальшому, невстановлена органом досудового розслідування особа сіла на зазначений велосипед та від`їхала з місця вчинення злочину, а ОСОБА_3 в цей час відійшов від зазначеної велосипедної парковки.

В подальшому, ОСОБА_3 , разом з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 10 000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому каявся. Просив суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надавши заяву щодо розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 без його участі та щодо відсутності претензій матеріального характеру стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст.325 КПК України неявка потерпілого у судове засідання не є перешкодою для проведення судового розгляду.

Суд з`ясував, що всі учасники судового розгляду правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України /в редакції КПК України 2012 року/.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що провина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, за змістом ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, вчинення даного кримінального правопорушення до постановлення вироку Київського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2021 року, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, дані про його особу, відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді обмеження волі.

Вироком Київського районного суду м.Одеси від 02.11.2021 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до призначеного цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2021 року і остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2022 року змінено вирок суду від 02.11.2021 та виключено з мотивувальної та резолютивної частини посилання суду на застосування вимог ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України 01 серпня 2021 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Київського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2021 року, зміненого ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими в статті 72 цього кодексу.

Таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та принципу справедливого судового розгляду, встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-371, 373, 374, 376, 392, 393, 394, ч.15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Київського районного суду м. Одеси від 02.11.2021, який змінений ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2022, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 1 (одино) місяць.

Запобіжний захід в рамках вказаного кримінального провадження не обирався.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховувати покарання, відбуте частково за вироком Київського районного суду м. Одеси від 02.11.2021, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Речові докази:

- CD-R диск з відеозаписами зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- велосипед торгової марки «Старт Шосе» в рамі зеленого кольору вважати повернутим за належністю потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України шляхом подачі через Приморський районний суд м. Одеси в Одеський апеляційний суд апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, представнику потерпілої сторони, обвинуваченому.

Головуючий суддя: ОСОБА_7

26.10.2023