Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9407/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №296/9407/19 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 14.08.2023 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Вахрушеве Луганської області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючої по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з моменту фактичного її затримання, з 28 липня 2019 року, зарахувавши у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 28 липня 2019 року приблизно о 00 год 02 хв ОСОБА_8 перебувала за місцем свого тимчасового проживання в АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_10 та іншими особами, де разом розпивали алкогольні напої, після чого на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розпочалась сварка, яка в подальшому переросла у конфлікт.

В цей же час, місці та за вказаних обставин, знаходячись у приміщенні за вказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , під час вказаного конфлікту у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, взяла у праву руку кухонний ніж та нанесла ним в область грудної клітини ОСОБА_12 декілька ударів, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої рани в підпаховій ямці по правій передньо-підпаховій лінії, рани на грудній клітці зліва, що проникає у ліву грудну порожнину з ушкодженням лівої легені та серця, рану на нижньому краю реберної дуги, по лівій пригруднинній лінії, яка проникає в черевну порожнину з ушкодженням печінки, великого сальника та шлунку, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_11 .

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. В решті вирок залишити без змін. При цьому, зазначає, що суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, безпідставно врахував як обставину, яка пом`якшує покарання, неправомірну поведінку потерпілого ОСОБА_10 , виходячи лише з показань обвинуваченої, хоча жодних інших підтверджень цієї обставини під час судового розгляду не встановлено. Крім того, суд під час судового розгляду не встановив таких даних про особу обвинуваченої, які б давали йому можливість дійти обґрунтованого висновку про те, що призначення в конкретному випадку більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення засудженою і попередження нових злочинів. Так, жодних даних, які б характеризували обвинувачену ОСОБА_8 як особу, яка позитивно характеризувалася з урахуванням її колишніх заслуг перед суспільством і державою або ж позитивно виявляла себе після вчинення злочину, під час судового розгляду не встановлено. Крім цього, судом не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого злочину та його наслідки - смерть молодої людини, вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою у стані алкогольного сп`яніння. Посилаючись на наведене, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про можливість застосування ст.69 КК України та призначення ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.115 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація її дій за ч.1 ст.115 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження в суді першої інстанції проведено в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Санкція ч.1 ст.115 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 7 до 15 років.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався.

На думку апеляційного суду, апеляційні доводи прокурора про відсутність достатніх підстав для застосування ст.69 КК України є недостатньо обґрунтованими.

Так, відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як вбачається з вироку та матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, характеризуючі особу обвинуваченої дані, яка на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, є раніше не судимою, за місцем проживання характеризується посередньо, на час вчинення кримінального правопорушення працювала не офіційно (поваром), має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Суд визнав як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої - її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та неправомірну (превентивну) поведінку потерпілого ОСОБА_10 , та обставини, які обтяжують покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Вказавши у вироку, що зазначені пом`якшуючі покарання обставини, у тому числі, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та неправомірну (превентивну) поведінку потерпілого ОСОБА_10 , та дані про особу обвинуваченої в сукупності та співвідношенні, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, суд першої інстанції вважав можливим призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, установленої в санкції ч.1 ст.115 КК України, у виді 5-и років 6-и місяців позбавлення волі.

При цьому, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції, належно мотивувавши, обґрунтовано застосував положення ч.1 ст.69 КК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , вони є правильними та обґрунтованими.

З призначеним у вироку покаранням апеляційний суд погоджується, оскільки вище зазначені обставини та дані про особу ОСОБА_8 на даний час (під час апеляційного провадження створила сім`ю) свідчать про позитивні зміни у поведінці останньої, зокрема те, що вона зробила належні висновки та стає на шлях виправлення.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_8 під час судового розгляду провадження (в суді першої та апеляційної інстанцій) визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, її позиція з цих підстав була незмінна, остання надавала логічні, послідовні показання. У відповідності до обвинувального акту, досудовим розслідування також було встановлено обставину, пом`якшуючу покарання - щире каяття обвинуваченої.

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що щире каяття обвинуваченої ОСОБА_8 є дійсним, відвертим, підтверджується щирим жалем з приводу наслідків, які настали від їх дій, та осудом своєї поведінки, як і дійсним бажанням виправитись.

Крім того, за результатами судового розгляду провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги і обставину - активне сприяння розкриттю злочину, як таку, що пом`якшує покарання обвинуваченій. Таку ж обставину було встановлено і органом досудового розслідування, що зазначено в обвинувальному акті кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, взяття до уваги даної обставини при призначенні покарання є доказом того, що держава, суд позитивно реагує на такі дії, що сприяють розслідуванню кримінального провадження.

Крім того, враховується і встановлений факт неправомірної поведінки потерпілого ОСОБА_10 , який підтверджено і під час апеляційного провадження (жодних доказів на спростування цього факту прокурором не надано), обставини за яких обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення (конфлікт між нею та потерпілим), що в сукупності знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його суспільну небезпечність.

В свою чергу, загальне посилання прокурора в апеляційній скарзі на ступінь суспільної небезпеки правопорушення, тяжкості вчиненого та наслідків, хоча і тяжких, беззаперечно не вказує на м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання та безпідставне призначення покарання з застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги, що в ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_8 пояснила, що свою вину визнає повністю, розкаюється у скоєному. Подія відбувалася у час та в місці, зазначеному у обвинувальному акті. Приїхала на роботу у м. Житомир. У компанії, яка налічувала близько 15 осіб, ввечері 27.07.2019 вживала алкогольні напої. Знайома жінка ОСОБА_13 , підійшовши до неї, почала скаржитись на свого чоловіка ОСОБА_14 . Після цього вона підійшла до ОСОБА_14 та зробила йому зауваження. У відповідь ОСОБА_14 повів себе агресивно, став її ображати та наносити удари. Внаслідок його неправомірних дій схопила кухонний ніж та нанесла ОСОБА_14 кілька ударів.

Зазначені показання в частині початку та причин конфлікту із загиблим ОСОБА_10 , обвинувачена ОСОБА_8 давала послідовно як в ході досудового, так і судового розгляду кримінального провадження. Прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції, будучи обізнаним про позицію обвинуваченої щодо причин конфлікту ОСОБА_8 із загиблим ОСОБА_10 у зв`язку саме з неправомірною поведінкою останнього, не заперечував щодо таких фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою озвучених нею в ході судового розгляду. Фактично прокурор погодився із такими показаннями обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки докази на спростування показань обвинуваченої не подав, а просив подальший судовий розгляд провадження здійснювати в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що і було зроблено судом першої інстанції.

Отже, з врахуванням встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, призначив ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.115 КК України, при цьому, фактично ближче до мінімальної межі зазначеної санкції.

На переконання апеляційного суду, саме таке призначене судом першої інстанції покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення і даним про її особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 14.08.2023 відносно ОСОБА_8 - без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді :