Справа № 305/369/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15.11.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження :

представника потерпілого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/574/22, за апеляційними скаргами, які подали обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, адвокат ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, на утриманні має 1 н/л дитину, непрацюючого, військовозобов`язаного, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 (три) роки.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід - тримання під вартою, зі взяттям його під варту негайно в залі судових засідань Рахівського районного суду Закарпатської області ; строк відбування ним покарання визначено рахувати з моменту його затримання.

Вироком ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_5 350 (триста п`ятдесят) тисяч гривень моральної шкоди та 29 970 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень - витрати за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_6 .

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 440 (чотириста сорок) гривень 20 копійок - витрати за проведення судово-трасологічної експертизи на користь держави.

Вироком ухвалено речовий доказ: автомобіль марки «Мерседес-Бенц Е 290» сірого кольору, іноземної реєстрації Республіки Польщі ОСТ 97 LC, який знаходиться на охоронюваній території в смт Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області (інші конкретні ознаки місця знаходження автомобіля слідчим ОСОБА_9 не вказано), після набрання вироком законної сили - передати Закарпатській митниці.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

30 жовтня 2016 року, приблизно о 21 годині, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Мерседес-Бенц Е 290», реєстраційний номерний знак Польської Республіки НОМЕР_1 , не маючи на той час посвідчення водія на право керування транспортним засобом, їдучи автодорогою сполученням «Мукачево-Рогатин-Львів», рухаючись по центральній дорозі - вулиці Борканюка, № 34, у смт Великий Бичків, Рахівського району Закарпатської області, у напрямку м. Тячів, у темну пору доби проявив неуважність до дорожньої обстановки їдучи зі швидкістю 60 км/год при виникненні перешкоди по ходу руху у вигляді двох велосипедисток, які рухалися у попутному напрямку з автомобілем під керуванням ОСОБА_7 по цій автодорозі грубо порушив вимоги п.п.2.1«а»; 2.3 «б»; 12.2.; 12.3 та 13.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), що призвело до наїзду на велосипедистку ОСОБА_10 , яка їхала позаду іншої велосипедистки на віддалі близько 1,5-2 метра, внаслідок чого ОСОБА_10 упала з велосипеда на передню частину автомобіля та ударившись головою в дорожнє покриття, отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, переломи лівої тім`яної та скроневої кістки з переходом на основу, субдуральної гематоми, забою головного мозку, що ускладнилося набряком та ущемленням речовини головного мозку, який і став безпосередньою причиною її смерті. Недотримання ОСОБА_7 наведених вище вимог ПДР, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, а отримані внаслідок цього потерпілою ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, призвели до її смерті.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що вирок є незаконним, необґрунтованим, тому підлягає скасуванню. Стверджує, що місцевий суд не дослідив свідчення понятих при проведенні огляду місця події: громадян ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які б могли повідомити суду всі обставини виявлення та фіксації відомостей, які мали місце при огляді місця події. Клопотання сторони захисту про допит вказаних осіб місцевий суд безпідставно відхилив. Вважає, що судом першої інстанції допущено порушення вимог статті 411 КПК України, яке виразилось у тому, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. На думку апелянта, судом не дано належної оцінки висновку судово-трасологічної експертизи, якою заперечуються фактичні дані іншої експертизи, що свідчить про умисне не дослідження цих обставин або небажання їх досліджувати у судовому засіданні. Окремо звертає увагу на те, що відсутність процесуального рішення керівника прокуратури, а саме постанови про визначення групи прокурорів свідчить про те, що процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні за №0000 від 31.10.2016 не визначено, а тому досудове розслідування проведено без процесуального керівництва, що свідчить про незаконність процесуальних дій органів досудового розслідування. Стверджує, що показання потерпілого та свідків жодним чином не доводять винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині. Обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що висновок судово- автотехнічної експертизи №11/02 від 09.02.2017, є неповним, оскільки експертом не досліджено момент виїзду велосипедиста на проїжджу частину дороги та відстань між автомобілем та велосипедистом у цей момент. Стверджує, що неврахування та не дослідження цих даних унеможливлює дати вичерпну відповідь на те, чи мав можливість обвинувачений уникнути зіткнення з велосипедистом. Вважає, що судовий розгляд кримінального провадження був упереджений, поверхневий, доводи сторони захисту були судом відхилені, що є підставою вважати, що обвинуваченого ОСОБА_7 слід виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Окрім того, звертає увагу на те, що кримінальне провадження розглядав суддя, якому сторона захисту заявила відвід з підстав його упередженості, однак після заяви про відвід такий не було задоволено. Просить вирок скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 є аналогічними за змістом з доводами апеляційної скарги, яку подав обвинувачений ОСОБА_7 . Адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, частково дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, клопотання про дослідження яких заявлено стороною захисту, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проводиться за відсутності прокурора, обвинуваченого, захисника та потерпілого, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає розгляду справи. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та потерпілої береться до уваги те, що: вказані особи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду; заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг не надходило, і при цьому, обвинувачений не подавав заяви про бажання брати участь у судовому засіданні, і з урахуванням того, що в апеляційних скаргах не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, його явка у судове засідання апеляційного суду не визнавалась обов`язковою; під час апеляційного розгляду брав участь представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , який не заперечував щодо розгляду апеляційних скарг без участі як потерпілого, так і сторін обвинувачення та захисту; апеляційний розгляд кримінального провадження вже неодноразово відкладався, а відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Доводи апеляційних скарг про незаконність оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 колегія суддів відхиляє.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ґрунтується на сукупності зібраних відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України доказів, безпосередньо досліджених судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, які наведено у судовому рішенні.

Так, із показань свідка ОСОБА_15 , наданих у суді першої інстанції, вбачається, що 30 жовтня 2016 року приблизно о 21 годині свідок разом із померлою ОСОБА_10 , кожна окремо їхали на велосипедах з роботи додому. Їдучи одна за одною, свідок почула звук автомобіля, який їхав позаду них. Через деякий проміжок часу почула сильний удар, а повернувшись побачила, що ОСОБА_10 лежала на землі, а автомобіль, який її збив проїхав далі, а потім зупинився і водій підійшов до них та почав виясняти, що сталося. Потім свідок викликала швидку медичну допомогу, однак ОСОБА_10 не виявляла ознак життя і померла під час транспортування до лікарні. Відрізок дороги, де сталося ДТП, був освітлений, автомобіль, який вчинив ДТП, теж рухався зі світловим освітленням, дорога була трохи зволожена, оскільки напередодні падав дощ. Обидва велосипеди мали світловідбивачі, однак після автоаварії з велосипеда ОСОБА_10 світловідбивач зник. Після наїзду, тіло ОСОБА_10 знаходилося на зустрічний частині дороги.

З дослідженого судом першої інстанції протоколу допиту свідка ОСОБА_16 , який не допитувався судом першої інстанції у зв`язку зі смертю, вбачається, що 30 жовтня 2016 року приблизно о 20 годині, свідок разом із товаришем ОСОБА_7 святкували народження доньки ОСОБА_17 хрестини. Свідок попросив ОСОБА_7 підвезти його до магазину, щоб купити сигарети. Погодившись, ОСОБА_7 сів за кермо власного автомобіля марки «Мерседес-Бенц Е 290» срібного кольору на іноземних номерах, а свідок сидів на передньому пасажирському сидінні. Повертаючись назад, дорога була мокра, їхали зі швидкістю приблизно 60 км/год із включеним ближнім світлом, попутніх автомобілів не було. Проїжджаючи ділянку дороги свідок побачив попереду по руху відображення світловідбивача та крикнув «велосипедист» з метою попередження водія про небезпеку, однак це не допомогло, і відразу в цей момент автомобіль передньою частиною зачепив велосипед, а велосипедистку перекинуло через лобове скло і вона впала на дорогу. Водій ОСОБА_7 був у шоковому стані, тому проїхавши декілька десятків метрів зупинився, розвернувся та під`їхав до місця ДТП, де вони побачили лежачу на дорозі жінку, яка померла у кареті швидкої медичної допомоги. З показань свідка ОСОБА_16 також вбачається, що водій не гальмував під час ДТП та був тверезим, а свідок перебував у стані сп`яніння. Померлою виявилася його односельчанка ОСОБА_10 .

Із протоколу огляду місця ДТП від 30.10.2016 та доданих до нього світлин, убачається, що 30.10.2016 в смт Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області мало місце ДТП за участю водія автомобіля марки «Мерседес-Бенц Е 290» срібного кольору з іноземною реєстрацією та велосипедистки ОСОБА_10 , яка загинула внаслідок наїзду автомобіля на неї, де ділянка дороги на місці ДТП є освітленою міським електроосвітленням та освітленням з вікон навколишніх будинків, про наявність механічних пошкоджень транспортних засобів у даному протоколі даних не значиться (а. к. п. 89-95 т. 1).

Із схеми до вищевказаного протоколу огляду ДТП, які між собою є невід`ємною частиною, вбачається, що в такій відображено місце скоєння ДТП, обидва документи підписані ОСОБА_7 без заперечень (а. к. п. 96 т. 1).

Із протоколу огляду трупа ОСОБА_10 від 30.10.2016, вбачається, що у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження, характерні для ДТП - пошкодження голови, що відображено на світлинах до нього (а. к. п. 98-101 т. 1).

Свідоцтвом про смерть засвідчено про смерть ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла у віці 45 років (а. к. п. 102 т. 1).

З протоколу огляду транспортного засобу від 03.02.2017 вбачається, що оглянуто автомобіль марки «Мерседес-Бенц Е 290» на іноземній реєстрації (Польської Республіки), яким керував ОСОБА_7 , в результаті чого виявлено пошкодження передньої решітки, переднього лобового скла та прогин правого кута даху (а. к. п. 103-107 т. 1).

Протоколом огляду велосипеда червоно-сірого кольору встановлено деформацію рами заднього крила та багажника, що свідчить про зіткнення в задню частину велосипеда, на момент огляду світловідбивач відсутній, оскільки міг відлетіти внаслідок удару ззаду (а. к. п. 108-112 т. 1).

З висновку судово-медичної експертизи від 31.10.2016 № 116 вбачається, що смерть громадянки ОСОБА_10 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому лівої тім`яної та скроневої кісток з переходом на основу, субдуральної гематоми, забою головного мозку, що ускладнилося набряком та ущемленням речовини головного мозку, який і став безпосередньою причиною її смерті. Дана причина смерті підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа: перелому лівої тім`яної та скроневої кісток з переходом на основу, крововиливу в м`які тканини голови в лівій тім`яній та скроневих ділянках, субдуральної гематоми, забою головного мозку, набряку речовини головного мозку, та даними судово-гістологічного дослідження (забій головного мозку, інфільтративні крововиливи під м`яку мозкову оболонку з тканинною та судинною реакцією. Набряк головного мозку.). При судово-медичному дослідженні трупа громадянки ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субдуральної гематоми, крововиливу в м`які тканини голови в лівій тім`яній та скроневих ділянках голови та потиличної ділянки голови, садна обличчя зліва, забійної рани потиличної ділянки голови. Дані тілесні пошкодження виникли внаслідок падіння з велосипеда і ударяння об тупий твердий предмет з необмеженою травмуючою поверхнею, яким могло бути дорожнє покриття і могли бути спричинені 30.10.2016 при обставинах, зазначених в постанові. Вище вказані тілесні пошкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті й відносно до живих осіб та згідно з Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95 п. 2.1.1 належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 2244 судово-токсикологічного дослідження крові трупа ОСОБА_10 від 10.11.16, в крові не виявлено метиловий, етиловий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери (а. к. п. 113-116 т. 1).

Із висновку № 170/12 від 08.12.2016 вбачається, що на момент проведення огляду транспортного засобу робоча гальмівна система автомобіля «Мерседес-Бенц Е 290», д. н. з. Польської Республіки НОМЕР_2 , була працездатною і її технічний стан відповідав вимогам ПДР України. При дослідженні системи рульового керування автомобіля «Мерседес-Бенц Е 290», д. н. з. Польської Республіки НОМЕР_2 , встановлено, що на момент огляду і експертної перевірки дана система була працездатною і відповідала вимогам на експлуатацію, передбаченим ПДР України. При дослідженні зовнішніх світлових приладів автомобіля «Мерседес-Бенц Е 290», д. н. з. Польської Республіки НОМЕР_2 , встановлено, що на момент огляду і експертної перевірки тип та конструкція даних приладів відповідала вимогам на експлуатацію, передбаченим ПДР України. Тобто, на момент проведення досліджень робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля «Мерседес-Бенц Е 290», д. н. з. Польської Республіки НОМЕР_2 , були працездатними, робота світлових приладів відповідала вимогам на експлуатацію, передбаченим ПДР України (а. к. п. 117-120 т. 1).

Із висновку експерта № 10/320 від 27.12.2016 убачається, що кут між повздовжніми осями автомобіля марки «Мерседес-Бенц Е 290», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та велосипеда, у момент первинного контактування міг бути приблизно 10±5 градусів. При цьому автомобіль марки «Мерседес-Бенц Е 290», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , передньою торцевою частиною контактував із задньою частиною велосипеда (а. к. п. 125-128 т. 1).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 03.02.2017 свідок ОСОБА_15 добровільно показала обставини, що передували скоєнню ДТП 30.10.2016 за її та померлої ОСОБА_10 участі, тобто їх руху на велосипедах до часу скоєння ДТП, вказала на їх детальне місце розташування під час їзди та місце де відбувся наїзд (а. к. п. 132-136 т. 1).

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 03.02.2017 за участю свідка ОСОБА_16 , убачається, що свідок добровільно без примусу вказав на обставини скоєння наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_7 30.10.2016 на велосипедистку ОСОБА_10 в смт Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області, підтвердивши, що автомобіль вчинив наїзд ззаду на велосипед (а. к. п. 140-144 т. 1).

Із висновку судової автотехнічної експертизи № 11/02 від 09.02.2017 убачається, що у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Мерседес-Бенц Е 290», реєстраційної номерний знак Польської Республіки НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , відповідно до вимог п. п. 12.2; 12.3; 12.4; 12.9 «б» та 1.10 (в частині визначення поняття «перешкода для руху» та «видимість у напрямку руху») ПДР України,] повинен був вести свій автомобіль зі швидкістю не більше 60 км/год, а з моменту виявлення перешкоди для руху негайно застосувати гальмування для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або застосувати маневр безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Для оцінки дій велосипедистки ОСОБА_10 спеціальних пізнань в галузі судової автотехніки не потрібно. При заданих вихідних даних, водій автомобіля «Мерседес-Бенц Е 290», реєстраційний номерний знак Польської Республіки НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість як шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, так і шляхом своєчасного виконання безпечного маневру об`їзду перешкоди ліворуч з моменту виявлення перешкоди для руху уникнути наїзду на велосипедистку ОСОБА_10 , яка рухалася в попутному напрямку, при русі автомобіля зі швидкістю Va=60 км/год. З технічної точки зору, умовами настання даної ДТП є факт невідповідності дій водія автомобіля «Мерседес-Бенц Е 290» ОСОБА_7 вимогам п. п. 12.3 та 1.10 (в частині тлумачення поняття «перешкода для руху») ПДР України, оскільки він, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, несвоєчасно застосував гальмування, або безпечний маневр об`їзду перешкоди ліворуч (а. к. п. 148-151 т. 1).

При оцінці вищенаведених показань свідків, а також інших письмових доказів, на які суд посилається у вироку в підтвердження вини ОСОБА_7 у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, колегія суддів показання свідків вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей, і такими, що відповідають іншим матеріалам (доказам) та фактичним обставинам кримінального провадження.

При оцінці показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , колегія суддів бере до уваги те, що в кримінальному провадженні відсутні які-небудь докази (дані) про те, що у цих свідків були підстави для обмови ОСОБА_7 , і на такі сторона захисту не вказувала як під час розгляду справи у місцевому суді, так і не посилається в апеляційних скаргах. Окрім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, а тому, висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження (доказів) та їх дослідженні апеляційним судом колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій.

Колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист.

Тому, доводи апеляційних скарг обвинуваченого про те, що судом першої інстанції допущено порушення вимог статті 411 КПК України, яке виразилось у тому, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, а відтак і не свідчать про незаконність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторона захисту не посилається на те, у яких саме доказах містяться суперечності і у чому полягають суперечності у доказах.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги та відхиляє як безпідставні та необґрунтовані і доводи апеляційних скарг про те, що показання потерпілого та свідків жодним чином не доводять винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Доводи апеляційних скарг про те, що місцевий суд не дослідив свідчення понятих при проведенні огляду місця події (громадян ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ), які могли повідомити суду всі обставини виявлення та фіксації відомостей, які мали місце при огляді місця події, безпідставно відхиливши клопотання сторони захисту, - апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційних скарг у цій частині, апеляційний суд вважає, що наведені у вироку докази є достатніми для підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а допит вищевказаних осіб жодним чином не впливає на належність та допустимість доказів, які покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 . При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторона захисту не посилається на те, які саме відомості (дані) можуть надати вищевказані свідки і чи свідчать показання цих свідків про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення.

Як безпідставні і необґрунтовані апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє і доводи апеляційних скарг про те, що судом не дано належної оцінки висновку судово-трасологічної експертизи, якою заперечуються фактичні дані іншої експертизи, що свідчить про умисне не дослідження цих обставин або небажання їх досліджувати у судовому засіданні.

Доводи апеляційних скарг про відсутність процесуального рішення керівника прокуратури, а саме постанови про визначення групи прокурорів свідчить про те, що процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні за № 0000 від 31.10.2016 не визначено, а тому досудове розслідування проведено без процесуального керівництва, що свідчить про незаконність процесуальних дій органів досудового розслідування, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження, у тому числі постановами відповідних прокурорів про призначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні (а. к. п. 153, 155-156, 48 т. 2).

Як такі, що не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними та не підтвердженими, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційних скарг про те, що висновок судово- автотехнічної експертизи №11/02 від 09.02.2017, є неповним, оскільки експертом не досліджено момент виїзду велосипедиста на проїжджу частину дороги та відстань між автомобілем та велосипедистом у цей момент, а неврахування та не дослідження цих даних унеможливлює дати вичерпну відповідь на те, чи мав можливість обвинувачений уникнути зіткнення з велосипедистом. При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у матеріалах кримінального провадженні відсутні відомості, які б свідчили про порушення потерпілою ОСОБА_18 Правил дорожнього руху України, наслідком чого стала дорожньо-транспортна пригода.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційних скарг про те, що жоден із допитаних свідків у судовому засіданні не надав покази щодо того, що кримінальне провадження розглядав суддя, якому сторона захисту заявила відвід з підстав його упередженості, однак після заяви про відвід такий не було задоволено, - апеляційний суд визнає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, які підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження та наведеними вище доказами, а відтак і не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_7 складу цього кримінального провадження.

Тому, твердження сторони захисту про те, що судовий розгляд кримінального провадження був упереджений, поверхневий, доводи сторони захисту були судом відхилені, що є підставою вважати, що обвинуваченого ОСОБА_7 слід виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, - апеляційний суд визнає безпідставними та необґрунтованими, такими, що не спростовуються матеріалами кримінального провадження та не узгоджуються з вимогами кримінального і кримінального процесуального законів та фактичними обставинами справи. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості (дані) про упередженість, необ`єктивність судді, про його зацікавленість у результатах розгляду справи, і що сторона захисту не посилається на наявність таких.

При цьому, апеляційний суд вважає, що показання свідків та інші письмові докази, у тому числі і експертні висновки, у своїй сукупності свідчать про те, що мав місце факт порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 , у зв`язку з чим доводи сторони захисту про незаконність вироку суду першої інстанції, відхиляються як такі, що не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

У зв`язку з наведеним вище, позицію сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд визнає такою, що спрямована на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за скоєне.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками суду першої інстанції у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Погоджуючись із цим висновком апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище статтей Кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання судом першої інстанції взято до уваги те, що кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; обставини вчинення злочину (кримінальне правопорушення скоєне через грубе порушення правил безпеки дорожнього руху України, у тому числі водій ОСОБА_7 керував транспортним засобом без наявності права на таке керування, що підвищує його суспільну небезпеку, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, в тому числі на підказку пасажира ОСОБА_16 , не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого настала ДТП, що призвело до смерті потерпілої ОСОБА_10 ); дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий; відсутність обставин, що обтяжують покарання; обставину, що пом`якшує покарання позитивно характеризується за місцем проживання та має на утриманні одну неповнолітню дитину; поведінку обвинуваченого після вчинення ДТП, а саме те, що обвинувачений не вжив жодних реальних дій до відшкодування збитків, як моральних, так і матеріальних, внаслідок чого сім`я потерпілої сторони має фінансові претензії.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки, яке відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України є мінімальним. Погоджуючись із цим висновком, апеляційний суд бере до уваги і те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_7 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у тому числі й попередження вчинення ним аналогічних злочинів та адміністративних правопорушень на транспорті.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів, із урахуванням відсутності таких обставин як визнання вини та щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд також не вбачає підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України, та пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 призначеного йому судом першої інстанції покарання чи звільнення від його відбування з іспитовим строком.

Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_5 моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги.

Так, апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, спричиненого потерпілому ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23 ЦПК України, ст. 1167 ЦК України, характер і обсяг душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_5 , а саме те, що внаслідок ДТП потерпілий втратив молоду за віком дружину, матір його дітей, непоправна втрата призвела до погіршення його самопочуття, що порушило звичайний для нього спосіб життя та спричиняє страждання і хвилювання, які є інтенсивними, втрата людського життя, є непоправною та безповоротною.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином взяв до уваги засади розумності, виваженості та справедливості, а також душевні та моральні страждання потерпілого, конкретні обставини заподіяння шкоди, матеріальний стан обвинуваченого, і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 350 000 грн.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат за правову допомогу, надану адвокатом ОСОБА_6 , у сумі 29970, що підтверджується відповідним розрахунком.

Разом із тим, законними та обґрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення судових витрат та долі речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, а тому вимоги апеляційних скарг є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не заявлено клопотань про дослідження таких доказів, результат дослідження яких спростовував би висновки суду першої інстанції чи свідчив би про істотні порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Тому, апеляційні скарги сторони захисту, доводи яких є безпідставними та необґрунтованими, а також вимоги про скасування вироку та призначення нового судового розгляду кримінального провадження, задоволенню не підлягають, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2022 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - у той самий строк із моменту вручення йому копії ухвали.

Судді: