Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2755/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні апеляційного суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження № 935/2755/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 листопада 2023 року включно, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю за адресою АДРЕСА_1 . Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону та норм міжнародного права. Зазначає про недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, на даний час допитані всі свідки, проведені експертизи. Вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 121 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, оскільки вказаний строк спливає, а завершити судовий розгляд неможливо з об`єктивних причин. Проте, ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_6 , обвинувачується зокрема у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке згідно ст.12 КК України є тяжким та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Сторони кримінального провадження, будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, надали заяви, в яких просили проводити апеляційний розгляд у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №935/2755/21, в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.121 КК України.

Судом першої інстанції встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, тобто можливість обвинуваченого переховуватися від суду під тяжкістю покарання, яке йому загорожує у випадку визнання його винуватим за ч.2 ст.121 КК України, що свідчить про неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Також суд вважав доведеним ризик можливого перешкоджання кримінальному провадженню, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого та джерела доходу.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, та вважає, що враховуючи тяжкість обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України, а також доведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 тяжкого кримінального правопорушення свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, свідчать про обґрунтованість продовження судом першої інстанції запобіжного заходу у виді тримання під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказання апелянтом на те, що в ухвалі суду відсутні посилання на докази існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвалою суду встановлено, що ризики, які існували при обранні (продовженні) відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, а тому наявні підстави для продовження раніше застосованого запобіжного заходу відносно останнього. Наведене не суперечить вимогам ст. 199 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, суперечать встановленим судом даним про особу обвинуваченого та, на думку колегії суддів, не свідчать про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням особи обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 листопада 2023 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :