Справа № 751/907/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/144/24
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 23 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000600, за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04 листопада 2021 року вироком Деснянського районного суду міста Чернігова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2023 року:

- ОСОБА_11 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України;

- ОСОБА_13 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України;

- ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експертів у сумі 566 гривень 31 копійку.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурором було подано апеляційну скаргу в якій останній ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням кримінального процесуального закону та просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 визнати винними за пред`явленим обвинуваченням за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання за дане кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в ході судового розгляду в місцевому суді не було досліджено зміст протоколів слідчих експериментів за участі обвинувачених, потерпілого та свідків, а відеозаписи вказаних слідчих дій досліджено не повно, незважаючи на клопотання прокурора про повне їх дослідження. Звертає увагу, що вході проведення вказаних слідчих експериментів їх учасники відтворювали на місцевості механізм подій кримінального правопорушення, а пропозиція слідчого в ході слідчої дії більш детально розповісти про обставини вчинення злочину не свідчить про те, що відбувався допит підозрюваного, а не слідчий експеримент.

Не погоджуючись з твердженням суду першої інстанції, що надані стороною обвинувачення докази не доводять наявність в діях обвинувачених об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України зазначає:

- перед початком вчинення злочину обвинувачені спільно, діючи узгоджено, цілеспрямовано прослідували за потерпілим та підійшли до автомобіля;

- діючи узгоджено обвинувачені витягли з автомобіля ОСОБА_15 та почали втрьох наносити потерпілому тілесні ушкодження, вимагаючи мобільний телефон, незважаючи на присутність на місці вчинення злочину ще трьох осіб;

- після нанесення тілесних ушкоджень, відразу після повідомлення ОСОБА_12 про заволодіння телефоном, яке чули всі обвинувачені та свідки, активні дії обвинувачених по відношенню до потерпілого, а саме заподіяння тілесних ушкоджень та вимагання мобільного телефону припинилися;

- потерпілий, після припинення його побиття та виявлення зникнення належного йому телефону звернувся до обвинувачених з вимогою повернути телефон, однак останні продовжили наносити тілесні ушкодження потерпілому, а при наближенні патрульного автомобіля лише обвинувачені втекли з місця події;

На переконання прокурора, наведені обставини свідчать, що дії обвинувачених були взаємоузгодженими і наведені обставини підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами.

Апелянт вважає помилковим твердження суд першої інстанції щодо визнання недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів з підозрюваними ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у зв`язку з не роз`ясненням їх права та обов`язків перед початком слідчої дій, оскільки згідно відеозаписів слідчих експериментів перед початком проведення слідчих дій слідчим було роз`яснено права та обов`язки і на його запитання про розуміння їх прав та обов`язків обвинувачені відповіли ствердно.

Прокурор зазначає, що місцевим судом не надано належної оцінки показанням потерпілого, що тілесні ушкодження йому заподіювали троє обвинувачених та намагалися відібрати мобільний телефон і такі показання узгоджуються з показаннями свідків, які підтвердили побиття потерпілого всіма обвинуваченими та вимагання у нього телефону та протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками.

Вважає, що поза увагою суду залишено дії обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , вчинених відносно потерпілого, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що вказані обвинувачені заподіювали тілесні ушкодження ОСОБА_15 і це не оспорювало ся всіма обвинуваченими та підтверджується сукупністю доказів.

Також, на переконання обвинувача, мотивувальна частина вироку взагалі не містить мотивування підстав перекваліфікації дій ОСОБА_12 з ч. 2 на ч. 1 ст. 186 КК України та виключення кваліфікуючої такої ознаки, як вчинення відкритого викрадення майна (грабежу), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого з огляду на те, що сам ОСОБА_12 та інші обвинувачені і свідки не заперечували заподіяння тілесних ушкоджень потерпілого, що також підтверджується відповідним висновком судово-медичної експертизи. Крім того, звертає увагу на відсутність у вироку формулювання обвинувачення ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 186 КК України за встановлених судом першої інстанції обставин..

Зауважує, що при вивченні матеріалів провадження було встановлено відсутність журналу судового засідання за 6 жовтня 2023 року в ході якого прокурором оголошено обвинувальну промову відносно обвинувачених.

Також вважає хибним твердження місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_12 пом`якшуючої обставини щире каяття з огляду на не визнання ним своєї вини та заперечення самого факту наявності відкритого викрадення майна потерпілого.

Як встановлено судом першої інстанції органом досудового розслідування ОСОБА_12 , обвинувачується в тому, що 23.02.2022, близько 02 год. 00 хв., разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , знаходячись неподалік буд. №1 по вул. Козацька у м. Чернігові, побачили неповнолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зі своїми друзями проходив поряд із вказаним будинком. В цей час, у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 разом із ОСОБА_13 , виник спільний злочинний умисел на відкрите заволодіння майном ОСОБА_15 , у зв`язку з чим, останні прослідували за потерпілим за кут буд. АДРЕСА_4 , де останнього разом з його товаришами чекав автомобіль таксі.

У подальшому, 23.02.2022, близько 02 год. 05 хв., ОСОБА_12 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , маючи єдиний спільний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи узгоджено, за попередньою змовою, підійшли до автомобіля таксі, де в той час перебував неповнолітній ОСОБА_15 , який вийшов з автомобіля на вимогу ОСОБА_11 , після чого останній заподіяв один удар кулаком по обличчю потерпілому ОСОБА_15 .

Одразу після цього, з метою подолання опору ОСОБА_15 , ОСОБА_12 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 застосували насильство, яке не є небезпечним для здоров`я останнього, а саме ОСОБА_12 наніс один удар кулаком по обличчю ОСОБА_15 , внаслідок чого останній впав на землю та при цьому, наніс ще не менше чотирьох ударів кулаками та ногами по тілу потерпілого, ОСОБА_11 наніс щонайменше один удар кулаком по тулубу ОСОБА_15 та ОСОБА_13 наніс не менше чотирьох ударів кулаками та ногами по тілу потерпілого, чим спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді: саден лівого вуха, носа, слизової верхньої губи, згідно висновку експерта № 466 від 10.11.2022 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після цього, продовжуючи реалізовувати єдиний умисел на заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , перебуваючи біля буд. №1 по вул. Козацька у м. Чернігові з правої зовнішньої кишені куртки потерпілого відкрито викрали мобільний телефон марки «Хіаоmі RedmiNote 8-Т 64 Gb», вартістю 3240 грн. 00 коп., що належить ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_12 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 зникли з місця чинення злочину.

Зазначеними протиправними діями ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , застосувавши відносно неповнолітнього ОСОБА_15 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, відкрито викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_15 на суму 3240 грн. 00 коп., чим заподіяли останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_11 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 23.02.2022 року, близько 02 год. 00 хв., разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , знаходячись неподалік буд. №1 по вул. Козацька у м. Чернігові, побачили неповнолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зі своїми друзями проходив поряд із вказаним будинком. У цей час, у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 разом із ОСОБА_17 виник спільний злочинний умисел на відкрите заволодіння майном ОСОБА_15 , у зв`язку з чим, останні прослідували за потерпілим за кут буд. АДРЕСА_4 , де останнього разом з його товаришами чекав автомобіль таксі.

У подальшому, 23.02.2022, близько 02 год. 05 хв., ОСОБА_13 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , маючи єдиний спільний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи узгоджено, за попередньою змовою, підійшли до автомобіля таксі, де в той час перебував неповнолітній ОСОБА_15 , який вийшов з автомобіля на вимогу ОСОБА_11 , після чого останній заподіяв один удар кулаком по обличчю потерпілому ОСОБА_15 .

Одразу після цього, з метою подолання опору ОСОБА_15 , ОСОБА_13 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 застосували насильство, яке не є небезпечним для здоров`я останнього, а саме ОСОБА_12 наніс один удар кулаком по обличчю ОСОБА_15 , внаслідок чого останній впав на землю та при цьому, наніс ще не менше чотирьох ударів кулаками та ногами по тілу потерпілого, ОСОБА_11 наніс щонайменше один удар кулаком по тулубу ОСОБА_15 та ОСОБА_13 наніс не менше чотирьох ударів кулаками та ногами по тілу потерпілого, чим спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді: саден лівого вуха, носа, слизової верхньої губи, які згідно висновку експерта № 466 від 10.11.2022 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після цього, продовжуючи реалізовувати єдиний умисел на заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи біля буд. №1 по вул. Козацька у м. Чернігові з правої зовнішньої кишені куртки потерпілого відкрито викрали мобільний телефон марки «Хіаоті Redmi Note 8-Т 64 Gb», вартістю 3240 грн. 00 коп., що належить ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_13 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зникли з місця чинення злочину.

Зазначеними протиправними діями ОСОБА_11 , діючи повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , застосувавши відносно неповнолітнього ОСОБА_15 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, відкрито викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_15 на суму 3240 грн. 00 коп., чим заподіяли останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_13 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 23.02.2022, близько 02 год. 00 хв., разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , знаходячись неподалік буд. №1 по вул. Козацька у м. Чернігові, побачили неповнолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зі своїми друзями проходив поряд із вказаним будинком. В цей час, у ОСОБА_13 та ОСОБА_12 разом із ОСОБА_11 виник спільний злочинний умисел на відкрите заволодіння майном ОСОБА_15 , у зв`язку з чим, останні прослідували за потерпілим за кут буд. АДРЕСА_4 , де останнього разом з його товаришами чекав автомобіль таксі.

У подальшому, 23.02.2022, близько 02год. 05 хв., ОСОБА_13 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , маючи єдиний спільний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи узгоджено, за попередньою змовою, підійшли до автомобіля таксі, де в той час перебував неповнолітній ОСОБА_15 , який вийшов з автомобіля на вимогу ОСОБА_11 , після чого останній заподіяв один удар кулаком по обличчю потерпілому ОСОБА_15 .

Одразу після цього, з метою подолання опору ОСОБА_15 , ОСОБА_13 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 застосували насильство, яке не є небезпечним для здоров`я останнього, а саме ОСОБА_12 наніс один удар кулаком по обличчю ОСОБА_15 , внаслідок чого останній впав на землю та при цьому, наніс ще не менше чотирьох ударів лаками та ногами по тілу потерпілого, ОСОБА_11 наніс щонайменше один дар кулаком по тулубу ОСОБА_15 та ОСОБА_13 наніс не менше чотирьох ударів кулаками та ногами по тілу потерпілого, чим спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді: саден лівого вуха, носа, слизової верхньої губи, які згідно висновку експерта № 466 від 10.11.2022 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після цього, продовжуючи реалізовувати єдиний умисел на заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_13 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи біля буд. №1 по вул. Козацька у м. Чернігові з правої зовнішньої кишені куртки потерпілого відкрито викрали мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi Note 8-Т 64 Gb», вартістю 3240 грн., що належить ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_13 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зникли з місця чинення злочину.

Зазначеними протиправними діями ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , застосувавши щодо неповнолітнього ОСОБА_15 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, відкрито викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_15 на суму 3240 грн., чим заподіяли останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_13 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_11 та ОСОБА_13 невинуватими та виправдовуючи останніх суд першої інстанції виходив з тих підстав, що у судовому засіданні встановлено, що при проведенні слідчих експериментів із участю підозрюваних ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , останнім не були роз`яснені їхні права та обов`язки, що підтверджується відеозаписом, тому такі докази суд визнав недопустимими доказами. Також, суд першої інстанції прийшов до переконання, що органом досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , за обставин викладених в обвинувальному акті, вчинили грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб. Надані стороною обвинувачення докази, всупереч доводам прокурора, не доводять поза розумним сумнівом наявність у діях обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. Оцінивши в сукупності досліджені при судовому розгляді докази, місцевий суд дійшов висновку що в діях обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_13 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Пунктом 3 частини 1 статті 409, частини 1 статті 412 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення є істотні порушеннями вимог кримінального процесуального закону, тобто такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів та інші дані.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті, наголошуючи на тому, що у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Таким чином, у мотивувальній частині вироку необхідно чітко викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, навести докази, на яких ґрунтуються висновки суду щодо цього обвинувачення, тощо.

В порушення вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, суд при формулюванні обвинувачення ОСОБА_12 виклав його таким чином, що обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню, встановлені органом слідства згідно з обвинувальним актом, а не судом, як вимагає процесуальний закон, тобто суд першої інстанції не виклав формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним за ч. 1 ст. 186 КК України, у т.ч. місце, час, спосіб вчинення, наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, а лише навів обставини кримінального правопорушення, у вчинені якого ОСОБА_12 обвинувачується органом досудового розслідування.

Крім того, колегія суддів вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу доводи прокурора, що мотивувальна частина вироку взагалі не містить мотивування підстав перекваліфікації дій ОСОБА_12 з ч. 2 на ч. 1 ст. 186 КК України та виключення кваліфікуючої такої ознаки, як вчинення відкритого викрадення майна (грабежу), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого з огляду на те, що сам ОСОБА_12 та інші обвинувачені і свідки не заперечували заподіяння тілесних ушкоджень потерпілого, що також підтверджується відповідним висновком судово-медичної експертизи. І відносно даної обставини, судом першої інстанції не наведено жодного мотивування.

До того ж, відповідно до п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

З аналізу вироку суду першої інстанції слідує, що судом викладено формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_11 та ОСОБА_13 і визнане судом недоведеним, наведено докази сторони обвинувачення, однак, всупереч ст. 94 КПК України, не наведено їх оцінки та мотивів, з яких суд їх відкидає. Замість оцінки доказів судом, в обґрунтування висновків про недоведеність вчинення обвинуваченими інкримінованого кримінального правопорушення лише вказано про визнання недопустимим доказами протоколів слідчих експериментів за участі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через не роз`яснення їм їхніх прав та обов`язків і недоведеність наданих стороною обвинувачення доказами поза розумним сумнівом наявності у діях ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Необхідність чіткого мотивування судового рішення незалежно від виду судочинства є необхідним компонентом забезпечення права особи на справедливий суд в контексті положень ст. 6 ЄКПЛ, про що ЄСПЛ неодноразово указував у своїх рішенням, зокрема «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, «Кузнєцов проти Російської Федерації» від 23 жовтня 2008 року та інші.

Вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючись вимог статей 373, 374 КПК України.

Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Відсутність належного мотивування судового рішення не лише позбавляє сторони справи достатньої можливості аргументовано оскаржити судове рішення, але й позбавляє суд апеляційної інстанції можливості належно й аргументовано розглянути скаргу на таке рішення, не маючи даних про те, яким чином суд першої інстанції оцінив окремі докази як такі, що підтверджують чи спростовують певні обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів вбачає, що зі змісту оскаржуваного вироку неможливо визначити, на підставі яких даних суд дійшов висновку про непідтвердження тих обставин, які ставляться обвинуваченим у вину за змістом обвинувачення, визнаного судом недоведеним, оскільки у вироку розкрито лише зміст показань потерпілого, свідків і міститься перелік письмових доказів сторони обвинувачення, однак відсутній їх аналіз.

Внаслідок неповноти судового розгляду, суд дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, належним чином не перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 обвинувачення та не дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню, не навів у своєму рішенні й доказів, які беззаперечно підтверджували б їх невинуватість у вчиненні інкримінованого їм злочину, а з тих, які наведені, залишилось незрозумілим, що вони підтверджують чи спростовують, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судом також не зазначено, які конкретні обставини стали підставою для визнання судом одних доказів достовірними, а інших такими, які не заслуговують на увагу, не наведено мотивів не врахування окремих доказів, зокрема, протоколів пред`явлення для впізнання за участі свідків та потерпілого, відповідно до яких вони впізнали обвинувачених, як осіб, що наносили ОСОБА_15 тілесні ушкодження та забрали телефон останнього, висновку експерта щодо наявності у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень та ін., що мають значення для вирішення справи по суті та прийняття законного рішення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про виправдання обвинувачених є передчасним, зробленим без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.

Таким чином, суд не тільки не зазначив підстави для виправдання обвинувачених з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а ще й не оцінив ці докази, не дав їм аналіз, щоб об`єктивно прийти до висновку чому він відкидає ці докази.

Висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності, які могли вплинути на вирішення питання про винуватість обвинувачених, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За наведених вище обставин, вирок суду першої інстанції не може визнаватися законним та обґрунтованим.

Поверхневе дослідження доказів в даному кримінальному провадженні позбавило суд першої інстанції ухвалити вмотивоване рішення.

Допущені порушення згідно із положеннями ст.412 КПК України є істотними, оскільки перешкоджають ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, судове рішення, постановлене з порушенням кримінально-процесуального та кримінального закону не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.

Суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити інші доводи апеляційної скарги і, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України та основоположних свобод, в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4