Справа № 342/1335/23
Провадження № 1-кп/342/176/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Городенка Івано-Франківської області кримінальне провадження №0000134 від 08.10.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, на утриманні нікого немає, раніше несудимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

учасники справи:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

представник потерпілого ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Так, 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та Законом України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного 19 лютого 2022 року строком на 90 діб до 22.08.2022 включно. Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», востаннє строк дії воєнного стану продовжено з 05.30 год 18.08.2023 строком на 90 діб (до 15.11.2023 року).

07.10.2023 близько 19.00 год ОСОБА_3 , з метою вчинення крадіжки зерна кукурудзи, прийшов на територію поля, яке орендує філія ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Перспектив», що у с.Городниця Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, та маючи із собою десять поліпропіленових мішків, вирішив вчинити крадіжку зерен кукурудзи із вищезазначеного місця у польовому масиві «Городниця-003» біля с.Городниця Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області. Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в умовах воєнного стану, розуміючи, що це чуже майно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення таємно, шляхом вільного доступу почав ламати з роcлин качани із зернами кукурудзи сорту «Гібрид П 8812» третього класу урожаю 2023 року, які складав у мішки. Всього ОСОБА_3 наламав качанів із зернами кукурудзи, вага яких без качанів становить 205 кілограмів. Викраденим майном ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, спричинивши філії ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Перспектив» матеріальні збитки на загальну суму 918, 40 гривень.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Просив визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та застосувати щодо нього покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік, стягнути процесуальні витрати.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що засуджує свої дії, погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, щиро розкаюється. Пояснив, що у жовтні 2023 року, через потребу годувати курей, яких вирощують для забезпечення харчуванням сина, який перебуває у лавах ЗСУ, та інших військовослужбовців, маючи із собою 10 поліпропеленових мішків, вирішив наламати зерен кукурудзи на полі ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Перспектив». Запевнив, що більше такого не повторить. Просив суворо не карати.

Представник потерпілого ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Перспектив» не заперечив щодо недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, матеріальну шкоду підприємству відшкодовано шляхом повернення викраденого майна та просить обвинуваченого суворо не карати.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється у порядку ч.3 ст.349 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, те, що він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, вислухавши думку інших учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, допитом представника потерпілого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується позитивно, не перебуває на диспансерному обліку у наркологічному та психіатричному кабінетах Городенківської БЛІЛ.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Згідно з досудовою доповіддю Коломийського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ризик повторного вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній; орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та він не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, його наслідки, які не є тяжкими, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити йому покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Разом з тим, враховуючи відсутність матеріальних претензій представника потерпілого, засудження обвинуваченим свого вчинку та його бажання вести надалі законослухняний спосіб життя, що свідчить про те, що обвинувачений став на шлях виправлення, те, що ОСОБА_3 раніше несудимий, пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, те, що він одружений, тобто має стійкі соціальні зв`язки, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, та до обвинуваченого підлягає застосуванню положення ст.75 КК України, що передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладання відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Обраний під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 19.10.2023 року слідчим суддею Городенківського районного суду запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із строком його застосування до 17.12.2023 року, залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи відповідно до ч.2 ст.124 КПК України слід покласти на обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 12, ч.4 ст.185 КК України, ст.ст. 369-371, 373-374, 394 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до положень п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 , у виді особистого зобов`язання залишити до набрання вироком законної сили.

Речовий доказ: п`ять полімерних мішків кукурудзи без качанів вагою 205 кг сорту «Гібрид П8812 F1» урожаю 2023 року, які передано на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_5 , - залишити у власності потерпілого - філії ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Перспектив».

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в дохід держави 956 гривень процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи в Івано-Франківському НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/109-23/12041-ТВ від 13.10.2023.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1