У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.01.2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тронка Березанського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.05.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 березня 2024 року включно з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 березня 2024 року з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

На думку захисника, стороною обвинувачення недоведена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а тяжкість правопорушення не є самостійною підставою, що обґрунтовує тримання під вартою.

Також, захисник зазначає, що слідчим суддею, не надано обґрунтування обранню до підозрюваного саме такого запобіжного заходу, як взяття під вартою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

У провадженні слідчого відділу ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_6 , підозрюється у тому, що 09 січня 2024 року, близько 10:00 год. ОСОБА_6 проходив біля будинку № 89 по ПГУ в м. Миколаєві. В цей час в останнього виник умисел направлений на таємне викрадення майна, яке могло перебувати в підвальному приміщенні вказаного будинку.

З цією метою ОСОБА_6 через незачинені двері проник до підвального приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де перебувало майно належне ТОВ «Місто для людей Миколаїв». Перебуваючи в підвальному приміщенні ОСОБА_6 помітив водяні бронзові крани в кількості 10 шт., які були вмонтовані в стояки труб та призначені для подачі холодної води до багатоквартирного будинку, та які належать ТОВ «Місто для людей Миколаїв». В цей час в ОСОБА_6 виник умисел на таємне викрадення вказаних бронзових кранів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, таємно, за допомогою ключа демонтував 10 кульових кранів, які поклав до свого рюкзака, який приніс заздалегідь з собою.

В подальшому, ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ТОВ «Місто для людей Миколаїв» матеріальну шкоду на загальну суму 4 358 гривень.

09.01.2024 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст..208 КПК України та 10.01.2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, розглянувши апеляційну скаргу в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що у провадженні слідчого відділу ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Зауважено, що 09.01.2024 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України та 10.01.2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку суду про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 від 09.11.2024; протоколом огляду місця події від 09.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 09.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 09.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 09.01.2024; протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_8 від 09.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 09.01.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_12 від 09.01.2024; протоколу огляду від 09.01.2024 та інш. доказами.

Зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що існує ризик того, що ОСОБА_6 розуміючи наслідки вчиненого, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді і щодо наявності таких ризиків, як ризик впливу на свідків, оскільки підозрюваний обізнаний про місця проживання свідків у цьому кримінальному провадженні, та ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, з огляду на те що, підозрюваний вже раніше притягувався до кримінальної відповідальності, наразі підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку, не працює, не має офіційних джерел доходу, що в сукупності свідчить про наявний ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.

За такого, не є слушними доводи апелянта відносно того, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та відомості щодо особи підозрюваного, який постійного місця проживання не має, неодружений, утриманців не має, не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків у останнього, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Зважаючи на зазначене, доводи апелянта відносно того, що до підозрюваного ОСОБА_6 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не є слушними.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

З огляду на наведене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.01.2024 року, щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: