КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/1216/19 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1234/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

15 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2023,

за участю

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2023 клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" на 60 днів, тобто до 28.01.2024 включно.

Визначено строк дії ухвали - до 28.01.2024.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 суд першої інстанції, врахував, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу, у зв`язку із тривалим розглядом кримінального провадження дещо зменшились, але вони не зменшились настільки, щоб зробити висновок про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вона обвинувачується у скоєні особливо тяжкого злочину, судовий розгляд ще триває, дані про те, що обвинувачена не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та порушення вимог кримінального процесуального Закону, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2023 та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід ОСОБА_6 у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або особисту поруку та передатну ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на особисту поруку: народному депутату України 9-го скликання, Голові підкомітету з питань розвитку конкуренції та рівних умов для бізнесу Комітету ВРУ з питань економічного розвитку ОСОБА_9 ; громадському діячу, позаштатному кореспонденту соціальних мереж ГО «Речовий доказ» ОСОБА_10 . В разі зміни запобіжного заходу на особисту поруку, покласти на обвинувачену ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що тримання під вартою жодним чином не обґрунтовується стороною обвинувачення, ба більше, остання не надає жодних доказів не підтвердження своїх доводів, які зазначає у відповідному клопотанні про продовження строку тримання під вартою. Стороною обвинувачення не обґрунтовано здійснюється судовий розгляд із порушенням розумних строків здійснення останнього, а від так і продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду виходить за межі розумного строку. Апелянт зазначає, що у кримінальному провадженні було здійснено вже всі необхідні слідчі дії, встановлено обставини кримінального правопорушення, а обвинуваченій ОСОБА_6 натомість продовжується строк дії запобіжного заходу і остання змушена утримуватися під вартою.

Крім того, апелянт зазначає, що у випадку обвинуваченої ОСОБА_6 конкретних фактів та доказів для того, щоб продовжувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, надано не було, що являється порушенням не тільки національних норм права, а й міжнародних. Більше того, прокурором щоразу дублюється клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не наводиться жодних нових обставин, які б підтвердили доцільність застосування найсуворішого запобіжного заходу до неповнолітньої обвинуваченої.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду апелянт вказує, що за своєю суттю даний ризик має на меті запобігти вчиненню обвинуваченим дій, які пов`язані з неявкою останньої до суду або органу досудового розслідування. Разом з тим, такий ризик має бути підтверджений зі сторони обвинувачення доказами такими як: розшук підозрюваного до взяття під варту, придбання проїзних документів, зняття з різного роду реєстраційних обліків тощо. Такий перелік обставин є вичерпним, та може слугувати підставою вважати, що обвинувачена може зникнути з місця свого проживання і поставити під загрозу розгляд справи в розумні строки. Тим паче, що досудове розслідування було закінчене та кримінальну справу було передано до суду, а тому обов`язку з`являтися до органну досудового розслідування у обвинуваченої ОСОБА_6 немає.

Також апелянт зазначає, що у поданому до суду клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 має слабкі соціальні зв`язки, оскільки жоден із батьків не користується авторитетом у обвинуваченої, не має на неї впливу, а відтак не буде належним чином здійснювати нагляд за її поведінкою під час перебування на волі при застосуванні запобіжно заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Однак обвинувачена ОСОБА_6 перебуває уже понад п`ять років у місцях попереднього ув`язнення та підтримує соціальні зв`язки зі своєю родиною, про що свідчить те, що її мати ОСОБА_11 регулярно передає їй посилки, підтримує спілкування зі своєю донькою. А тому стверджувати, що обвинувачена втратила будь-які зв`язки зі своєю сім`єю та не матиме жодного нагляду та підтримки стверджувати не доводиться. Окрім того, дідусь обвинуваченої, ОСОБА_12 , звернувся до суду з заявою, що у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт не заперечує проти того, щоб ОСОБА_6 проживала у належному йому житлі.

Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого чи свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціалісті у цьому ж кримінальному провадженні, апелянт вказує, що в матеріалах справи докази на підтвердження вказаного відсутні. Сторона обвинувачення будує свої доводи щодо наявності ризиків на припущеннях і своїй суб`єктивній точці зору, оскільки в обґрунтуванні даного ризику не надано жодного доказу, а лише формально зазначено, що ОСОБА_6 відомі місця проживання та роботи потерпілої, яка була уже допитана безпосередньо в судовому засіданні, а також була допитана на стадії досудового розслідування. Апелянт зазначає, що заявлені стороною обвинувачення свідки були допитані органом досудового розслідування. Під час таких допитів свідки попереджались про кримінальну відповідальну дачу завідомо неправдивих показань, а відтак, під час допиту на стадії судового розслідування не можуть давати показання, які не відповідали б дійсності.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, апелянт зазначає, що на думку сторони обвинувачення даний ризик ґрунтується на тому, що ОСОБА_6 немає постійного джерела доходів, належних засобів для існування, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів з корисливих мотивів. Зазначений ризик немає ніякого підґрунтя, оскільки в обвинуваченої наявне житло, в якому вона зареєстрована та має парво проживати, а саме АДРЕСА_1 . Також мати обвинуваченої, ОСОБА_11 має намір фінансово утримувати свою доньку у разі зміни запобіжного заходу на непов`язаний з тримання під вартою. Крім того, в матеріалах справи наявний гарантійний лист ФОП ОСОБА_13 , який повідомляє, що у разі зміни запобіжного заходу зобов`язується офіційно працевлаштувати ОСОБА_6 на посаду «Логіст з міжнародних автомобільних вантажних перевезень» з окладом 13 000 грн. (тринадцять тисяч гривень). Апелянт звертає увагу суду на те, що на підтвердження зазначеного ризику прокурор не надав/ жодного підтвердження, а відповідно суд першої інстанції у своїй ухвалі не вказав мотивів на підставі яких він дійшов до висновку, що даний ризик є обґрунтованим.

Крім того, апелянт вказує, що тривале перебування в одній і тій ж кімнаті має негативний вплив на психологічний та емоційний стан ОСОБА_6 . Постійне перебування в камері, так би мовити «стирає» рамки розмежування та поділу дня на робочі години та години відпочинку, кожний день являється - «безкінечним днем», що в свою чергу призводить до пригніченого настрою. Даний фактор призводить до певного емоційного дисбалансу обвинуваченої ОСОБА_6 .

Також апелянт зазначає, що продовживши обвинуваченій ОСОБА_6 найбільш суворий запобіжний захід, суд першої інстанції не з`ясував та не навів переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м?яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, апелянт вказує, що висновок суду, при винесенні попередніх ухвал про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 іншого більш м?якого запобіжного заходу взагалі не аргументований, носить формальний характер, оскільки суд обмежився лише посиланням на те, що більш м?які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню визначених ризиків. Враховуючи вказані обставини, і те, що в ухвалі суду про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою протягом тривалого часу містяться посилання на ті ж самі обставини, які слугували підставами для обрання запобіжного заходу у червні 2018 року, тобто, без належного доведення підстав продовження відносно обвинуваченої виняткового запобіжного заходу та без урахування зменшення ризиків за плином часу, таку тривалість тримання обвинуваченої під вартою не можна вважати виправданою.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_6 перебуває під вартою понад 5 років. Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду з початку. Таке тривале перебування ОСОБА_6 під вартою стало підставою для звернення нами з заявою до Європейського суду з прав людини та отримання позитивного рішення у справі «Чудіна проти України», а також компенсації від держави України за незаконне тримання під вартою. Крім того, апелянт вказує, що незаконне ув`язнення обвинуваченої ОСОБА_6 являється підставою для звернення з відповідною заявою до Європейського суду з прав людини щодо тривалого утримання під вартою без належної на те правової підстави, а також даний факт являється підставою для відкриття ряду кримінальних проваджень відносно працівників правоохоронних органів, та працівників прокуратури за неналежне утримання.

Також апелянт вказує, що тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 не виправдане тим, що існують ознаки суспільного інтересу, а тому факт тримання ОСОБА_6 під вартою суперечить Конвенції про захист основоположних прав та свобод людини, практиці Європейського суду з прав людини, Конституції України та іншим законодавчим актам України.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення, що їй інкримінується являлася особою з неповною цивільною дієздатністю (неповнолітньою особою). В силу свого віку, ОСОБА_6 не до кінця розуміла та усвідомлюла суть всієї справи, яка відбувалася. До моменту затримання та поміщення в ДУ «Київський слідчий ізолятор», обвинувачена ОСОБА_6 проживала разом із своїми батьками. Окрім того, обвинувачена має стійкі соціальні зв?язки, вона проживає у повноцінній сім?ї, де виховується у дусі поваги до оточуючих, до їхніх прав та свобод, любові до своєї сім?ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки піклуються про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Оскільки, ОСОБА_6 являється найстаршою дитиною в сім?ї, то вона допомагала своїм батькам у ведені господарства та догляді двох молодших дітей.

Також апелянт вказує, що до моменту затримання ОСОБА_6 вона у 2017-2018 роках навчалась у вечірній школі ІІ-ІІІ ступенів №4. Якість освіти, яку ОСОБА_6 може отримати в місцях обмеження волі значно відрізняється від тієї освіти, яку він може отримати в умовах не ізоляції від суспільства. Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою позбавило ОСОБА_6 права здобути освіту за якимось певним напрямком (спеціалізацією). Тобто своїми діями, сторона обвинувачення та суд позбавили ОСОБА_6 її конституційного права на здобуття освіти незважаючи на те, що конституційні норми є нормами прямої дії.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 жодного разу не притягалася не тільки до кримінальної відповідальності, нею не було вчинено жодного адміністративного правопорушення. Даний факт свідчить про її законно - слухняне життя та про те, що у неї позитивна репутація перед правоохоронними органами. Скарг від сусідів за місцем проживання ОСОБА_6 , ніколи не надходило. ОСОБА_6 серед оточуючих завжди позиціонувалася, позитивною людиною. Конфліктів ні з ким не мала, завжди ввічлива та доброзичлива. Більше того, з клопотанням про взяття обвинуваченої ОСОБА_6 на особисту поруку до суду першої інстанції звернулась Народний депутат України 9-го скликання, Голова підкомітету з питань розвитку конкуренції та рівних умов для бізнесу Комітету ВРУ з питань економічного розвитку ОСОБА_9 та громадський діяч, позаштатний кореспондент соціальних мереж ГО «Речовий доказ» ОСОБА_10 , які зобов`язуються сприяти виконанню ОСОБА_6 процесуальних обов`язків.

Також апелянт вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 являється неповнолітньою особою, а тому перебувала на матеріальному утримані у своїх батьків. До ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Так, за час тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 умов запобіжного заходу не порушувала. ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності. Інших кримінальних справ у яких ОСОБА_6 обвинувачувалася б немає, повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення останній не вручалося.

Апелянт зазначає, що застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обмежить її рух, а також вона буде знаходитись під постійним контролем органів Національної поліції України, що унеможливить здійснення нею протиправних діянь.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №718, по обвинуваченню ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2023 клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" на 60 днів, тобто до 28.01.2024 включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченої та її захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, в тому числі і проти життя та здоров`я особи, який спричинив загибель людини, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченої, її вік, соціальні зв`язку, дають достатні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики існують і виправдовують подальше її тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується доводів захисника про те, що обвинувачена ОСОБА_6 має місце проживання, в якому вона зареєстрована і власник квартири - її дідусь, не заперечує проти проживання в ній, до затримання вела законно-слухняне життя, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, має стійкі соціальні зв`язки, які підтримує, перебуваючи під вартою, родину - матір та сестер з якими проживала до затримання, як на підстави відсутності ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, то колегія суддів вважає їх непереконливими. Як вбачається з наданих до суду матеріалів, та на що посилався прокурор в своєму клопотанні, обвинувачена ОСОБА_6 , на момент затримання мала місце проживання, де мешкала з матір`ю, сестрами та відчимом, однак неодноразово втікала з домівки, у зв`язку з чим перебувала на обліку служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах за категорією таких, які систематично залишають місце проживання, що підтверджується повідомленням Дніпровської ССД. Таким чином, хоч наведені захисником дані і свідчать про наявність у обвинуваченої певних соціальних зв`язків, однак, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинувачені, її поведінку до та після інкримінованого їй особливо тяжкого злочину, не можуть слугувати підтвердженням її належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Посилання захисника, на те, що мати ОСОБА_6 працює, та має можливість її фінансово забезпечувати, а також обвинувачена у разі зміни їй запобіжного заходу буде влаштована на роботу, що підтверджується гарантійним листом ФОП « ОСОБА_13 », на даному етапі провадження не буде достатніми стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження та, з огляду на дані щодо особи ОСОБА_6 та її попередньої поведінки, не може свідчити проте, що обвинувачена усвідомлюючи тяжкість покарання, що їй загрожує, у разі доведеності її вини, з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зможе здійснити дії, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченої ОСОБА_6 впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченій, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачена може впливати на недопитаних свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, з метою зміни або безпідставної відмови від наданих ними показів.

Доводи захисника про те, що у даному кримінальному провадженні досудове розслідування завершено, об`єм слідчих та процесуальних дій вже виконаний в повному обсязі, всі докази зібрані і долучені до матеріалів провадження та передані до суду, та потерпіла у даному провадженні вже була допитана, що спростовує ризик впливу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом безпосереднього дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів. При цьому, безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів, в тому числі шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, тощо, які суд отримує усно. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження ( постанова ВС від 24 листопада 2020 року № 481/227/18 24) Таким чином, посилання захисника на завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, як на обставини, які унеможливлюють здійснювати вплив на свідків та потерпілу, колегія суддів вважає неспроможними.

Що ж до посилань захисника на те, що потерпіла вже допитана у цьому провадженні, то як слідує з пояснень прокурора та зазначено самим захисником в апеляційній скарзі судовий розгляд за клопотанням сторони захисту розпочався з самого початку і, наразі перебуває на стадії допиту потерпілої.

Посилання захисника на попередні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів до уваги не бере, оскільки у даному провадженні суд апеляційної інстанції перевіряє обставини, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 відповідно до даної ухвали від 30.11.2023, яку оскаржено захисником, тоді як попередні ухвали суду, якими було задоволено клопотання прокурора не є предметом даного апеляційного розгляду, і згідно вимог КПК України оцінювати її законність не входить до повноважень колегії суддів.

Не можуть бути безумовною підставою для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу і посилання захисника в апеляційній скарзі на тривалість перебування обвинуваченої під вартою, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що саме за клопотанням сторони обвинувачення розгляд справи у даному провадженні неодноразово відкладався та розпочинався з початку.

З приводу тверджень в апеляційній скарзі захисника про те, що перебування ОСОБА_6 тривалий термін під вартою позбавило її можливості здобути освіту, колегія суддів зазнає, що слідчий ізолятор, відповідно до покладених на нього завдань забезпечує професійно-технічне та загальноосвітнє навчання з особами, які тримаються в слідчому ізоляторі, у тому числі неповнолітніми, і як слідує з відомостей наданих прокурором обвинувачена ОСОБА_6 отримала освіту.

Що до взяття обвинуваченої ОСОБА_6 на поруки, то зважаючи на тяжкість злочинів та їх суспільну небезпеку, колегія суддів вважає, що на даний час запобіжний захід у виді особистої поруки є неспівмірним з ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою продовжують існувати і в сукупності з даними про її особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що прокурором не доведено існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2023, якою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" на 60 днів, тобто до 28.01.2024 включно -без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4