Номер провадження: 11-сс/813/191/24
Справа № 522/97/24 1-кс/522/58/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

слідчого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2024 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001657 від 18 грудня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2024 року було задоволено клопотання заступника начальника СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11) ч.2 ст.115 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 шістдесят днів до 02 березня 2024 року.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою з одночасним застосуванням засобу електронного контролю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою.

Ризики заявлені стороною обвинувачення не доведені.

ОСОБА_8 не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування, або вчиняти інші злочини, оскільки повністю усвідомлює негативні наслідки таких дій. Крім того він зацікавлений у співпраці зі слідством з метою доведення своєї невинуватості.

Ризик впливу на свідків не був доведений в судовому засіданні і є лише припущенням прокурора.

Крім того, ОСОБА_8 не може впливати на експертів, оскільки на теперішній час у кримінальному провадженні не було призначено жодної експертизи.

Захисник зазначив, що його підзахисний є приватним підприємцем, має офіційне місце проживання та сім`ю, що свідчить про наявність у останнього міцних соціальних зв`язків.

Крім того, зазначив про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 , який є інвалідом ІІ групи довічно.

Заперечення на апеляційну скаргу

Представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 подала відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні та залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Зазначила, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину і існує ризик того, що з метою уникнення кримінальної відповідальності він може залишити територію України.

Крім того наголосила, що ОСОБА_8 неодноразово погрожував та залякував потерпілого та його родину.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.14, п.11) ч.2 ст.115 КК України за кваліфікуючою ознакою готування до вчинення умисного вбивства на замовлення при таких обставинах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин запланував організувати вбивство свого сусіда ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в домі АДРЕСА_1 , замовивши його виконання іншій особі, тобто скоїти вбивство на замовлення.

Для реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_8 , на початку грудня 2023 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, знаходячись на території Приморського району м. Одеси, виступаючи таким чином замовником вказаного злочину, переслідуючи мотив на умисне вбивство особи, зробив замовлення вбивства своїм знайомим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а саме вбивство свого сусіда ОСОБА_11 , за що пообіцяв виплатити виконавцям вбивства грошову винагороду у розмірі 10 000 доларів США. Крім того, ОСОБА_8 виказав про необхідність придбання виконавцями вогнепальної зброї та за потребою підшукання напарників, або співвиконавців такого замовлення.

Після цього, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи протиправний характер доручених їм дій, а саме умисному вбивстві на замовлення ОСОБА_11 та переконавшись у рішучості злочинних намірів ОСОБА_8 , з метою попередження вчинення вказаного злочину, вирішили звернутися із відповідною заявою до правоохоронних органів і стали сприяти у викритті злочину, у тому числі в прийнятті участі у проведенні негласних слідчих (розшукових) дій.

Надалі, ОСОБА_8 , 22 грудня 2023 року перебуваючи за адресою: Одеська область, с Лиманка, вул. Проектна, біля автомийки «Вега», переслідуючи умисел щодо умисного вбивства ОСОБА_11 , з метою обговорення деталей вбивства, а саме: часу, місця, способу та винагороди за його скоєння, зустрівся з ОСОБА_13 та іншим співвиконавцем ОСОБА_14 , якого підшукали для виконання навмисного вбивства за проханням ОСОБА_8 .

На момент зустрічі, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вже діяли під контролем правоохоронних органів.

Під час зустрічі, в ході розмови ОСОБА_8 наполягав на скоєнні вбивства ОСОБА_11 , вказав виконавцям вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про можливість показати їм адресу мешкання його сусіда ОСОБА_11 в селі Роксолани Овідіопольського району Одеської області, наявність у користуванні останнього транспортних засобів та з`ясування його розпорядку дня.

Під час подальшої розмови, при уточненні способу вчинення умисного вбивства, перевірки його скоєння та порядку виплати грошової винагороди, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , що спосіб позбавлення життя ОСОБА_11 для нього не важливий, його цікавить тільки сам результат, а саме вбивство, за яке він готовий заплатити грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США.

При цьому ОСОБА_8 , з метою перевірки дійсних намірів ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , виказав вимогу надати на огляд зброю, яку останні придбали для виконання замовного вбивства.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення умисного вбивства на замовлення, ОСОБА_8 , 25 грудня 2023 року, приблизно о 11 годині 45 хвилин, зустрівся з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 біля будинку АДРЕСА_2 та з метою конспірації своїх злочинних дій, став виключно говорити з ОСОБА_12 , якому підтвердив свій злочинний намір на умисне вбивство на замовлення ОСОБА_11 , та повідомив, щоб вони виконували замовлення, а після виконання, раніше обумовлену грошову винагороду у розмірі 10 000 доларів США, він передасть ОСОБА_12 .

При цьому, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_12 , що для забезпечення свого алібі, під час виконання вбивства його не повинно бути вдома та в місті Одеса, про що ОСОБА_12 повинен буде заздалегідь повідомити ОСОБА_8 засобами зв`язку.

З метою підтвердження факту умисного вбивства та розрахунку за умисне вбивство на замовлення ОСОБА_16 , 02 січня 2024 року, близько 13.00 години, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_12 , який пред`явив ОСОБА_8 на мобільному телефоні фотознімок закривавленого ОСОБА_16 , та пояснив, що його замовлення виконане, після чого ОСОБА_8 передав ОСОБА_12 обумовлену суму за виконання навмисного вбивства на замовлення ОСОБА_11 , а саме грошову винагороду в розмірі 10 000 доларів США, що за курсом Національного банку України (1 долар США 38 грн. 0144 коп.) складає 380 144 грн.

Однак, після виконання ОСОБА_8 усіх дій, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме умисного вбивства на замовлення ОСОБА_16 , злочин не було скоєно з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 не мали наміру виконувати замовлення на вбивство, а ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції після передачі грошової винагороди в розмірі 10 000 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 380 144 грн.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_13 , протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , протоколом огляду предмета (цифрового диску з аудіозаписами), протоколом огляду предмета ззовні схожого на зброю, протоколом огляду та вручення предмету, протоколом огляду місця події в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 10 000 доларів США та іншими доказами у їх сукупності.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування додані до клопотання слідчого докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.14, п.11) ч.2 ст.115 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Зі змісту статей 3 та 27 Конституції України випливає, що кожна людина має невід`ємне право на життя, яке визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Апеляційний суд враховує позицію Європейського суду з прав людини викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, в якій суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.14, п.11) ч.2 ст.115 КК України, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за його вчинення, у разі доведеності вини підозрюваного йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може здійснити спроби переховуватись від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Існування вказаного ризику підтверджується і тим, що на теперішній час родина підозрюваного знаходиться за кордоном.

ОСОБА_8 не має жодних обмежень для виїзду за межі країни, оскільки є особою пенсійного віку - 1957 року народження.

За таких обставин, у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній матиме безперешкодну залишити територію України та уникнути кримінального переслідування.

Крім того, характер та обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_8 свідчать про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 який у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу матиме реальну можливість вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу та уникнути кримінального переслідування.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями пункту ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_18 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки умисел підозрюваного був направлений на спричинення смерті іншій людині.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Разом з тим, під час судового засідання в суді апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_8 повідомив про те, що під час його перебування в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з боку невідомих йому осіб на нього здійснюється психологічний та фізичний вплив.

Зазначив, що невідомі побили його, в результаті чого він отримав тілесне ушкодження у виді перелому ребра.

Крім того, вказані особи вимагають, щоб він зізнався у вчиненому злочині, в противному випадку погрожують вбивством його рідних.

Частиною 6 ст.206 КПК України передбачено, що якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

За таких обставин, на виконання вимог ч.6 ст.206 КПК України, апеляційний суд зобов`язує уповноважених службових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_8 та доручає прокурору процесуальному керівнику провести дослідження фактів, викладених в заяві ОСОБА_8 .

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 206, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 05 січня 2024 року про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 шістдесят днів до 02 березня 2024 року залишити без змін.

Відповідно до ч.6 ст.206 КПК України зобов`язати службових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне медичне обстеження підозрюваного ОСОБА_8 .

Доручити прокурору-процесуальному керівнику у кримінальному провадженні №0001657 організувати проведення перевірки заяви підозрюваного ОСОБА_8 про застосування до нього фізичного та психологічного впливу в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3