Провадження№ 1-кс/756/2913/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0004250, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

21.12.2023 року прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0004250, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У клопотанні прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування було встановлено, що відповідно до договору дарування нежилих приміщень від 05.12.2012 року громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належать нежитлові приміщення № XII та № XIII (дванадцять та тринадцять), загальною площею 260,50 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 19.10.2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на підставі довіреності посвідченої ОСОБА_6 , нотаріусом міста Алмати, Республіки Казахстан від 14.10.2023 року за реєстровим номер №1711) передав у власність нежилі приміщення № XII та № XIII, загальною площею 260,50 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за 3 213 900 грн. 00 коп. громадянину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до наявної інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нежилі приміщення № XII та № XIII загальною площею 260,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідно до заяви про кримінальне правопорушення (злочин) від 06.12.2023 року, яка надійшла 14.12.2023 року за вх. № В-4040 до Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, від громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час знаходиться в Турецькій Республіці, зазначив про те, що громадянин ОСОБА_5 йому незнайомий, будь-яких дії вчиняти від його імені він його не уповноважував, в республіці Казахстан не був та відповідної довіреності не видавав.

З огляду на викладене та з метою збереження речового доказу, прокурор просить накласти арешт на майно, а саме на нежилі приміщення № XII та № XIII загальною площею 260,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, у якій просив судове засідання проводити за його відсутності, клопотання підтримує та просить задовольнити.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження вбачається, що 14.12.2023 року внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, (кримінальне провадження № 0004250).

Постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 14.12.2023 року, нежилі приміщення № XII та № XIII загальною площею 260,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскаціїу підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна та вважає, що орган досудового розслідування, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, обґрунтовано звернувся з клопотанням про арешт майна.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на нежилі приміщення №XII та №XIII загальною площею 260,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя