У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000083, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Єланецького районного суду Миколаївської області від 03 травня 2023 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гражданка Єланецького району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_6 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 03 травня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду першої інстанції скасувати та, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, закрити кримінальне провадження, відносно нього, за відсутністю достатніх доказів для доведення його винуватості та вичерпаності можливості їх отримання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що матеріали кримінального провадження не містять належних та достатніх доказів на підтвердження спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 .

Наголошує на тому, що він жодного разу не завдавав ударів потерпілій кулаками по спині, були лише поштовхи, що підтвердили і свідки сторони обвинувачення - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Натомість, показання потерпілої є непостійними та відрізняються, між тими, що надані нею під час досудового розслідування (в тому числі під час слідчого експерименту) та судового розгляду, а також суперечать його показанням та показанням свідків.

В той час як висновок судово-медичної експертизи № 231 від 30.08.2022 р. свідчить лише про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень і не може бути доказом винуватості особи в заподіянні цих ушкоджень, без надання органом досудового розслідування і стороною обвинувачення інших неспростовних доказів того, що він заподіяв потерпілій умисне легке тілесне ушкодження (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 р. у справі № 703/2325/14-к).

Апелянт також звертає увагу суду на те, що жоден зі свідків, чиї покази визнані допустимими, не був безпосереднім очевидцем конфлікту між ним та потерпілою, який відбувся у будинку АДРЕСА_2 та не зміг підтвердити факт нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій, а також механізм нанесення як такий.

Зауважує і те, що призначаючи покарання суд першої інстанції не врахував тих обставин, що на його утриманні перебуває матір, яка є особою похилого віку - 75 років, а він сам є інвалідом 3 групи, що підтверджується висновком МСЕК.

Втім, апеляційна скарга вноситься саме у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а не у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, оскільки свою вину він заперечує.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

06.08.2022 р. близько 16.10 год. на території пустуючого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу наміру останньої придбати житловий будинок за вищевказаною адресою.

В ході конфлікту у ОСОБА_5 виник раптовий умисел, направлений на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, реалізуючи який, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, схопив лівою рукою ОСОБА_7 за праве плече, а правою рукою за кисть правої руки останньої та відвівши її руку назад виштовхав з подвір`я пустуючого домоволодіння. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_5 почав наносити ОСОБА_7 множинні удари кулаками обох рук в ділянку спини останньої, таким чином супроводжуючи її до території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці правого плеча та правої кисті.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , який в ході судового розгляду заперечував свою причетність до завдання тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , його вина в скоєному кримінальному правопорушенні підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Так, судом першої інстанції допитано потерпілу ОСОБА_7 , яка показала, що мала намір придбати будинок по АДРЕСА_1 . 06.08.2022 р. о 06.00 год. вона перебувала на території вказаного домоволодіння, куди зайшов ОСОБА_5 та, за допомогою фізичної сили, виштовхав її за територію домоволодіння на дорогу і вдарив кулаком в спину. В подальшому, наносячи удари, погнав її по вулиці в напрямку місця проживання користувачів земельної ділянки біля будинку. По дорозі вона просила припинити ОСОБА_5 вказані дії і кликала людей на допомогу. Підійшовши до будинку АДРЕСА_3 , вона, з метою припинення її побиття, схопилася за паркан і продовжувала кликати на допомогу, однак обвинувачений почав її відтягувати, при цьому сварив та ображав. В цей час на вулицю вийшла ОСОБА_9 , яка насварила обвинуваченого, після чого він припинив свої дії та пішов у невідомому напрямку.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вранці, близько 07.00 год., більш точної дати не пам`ятає, вона бачила як обвинувачений здійснював сильні поштовхи потерпілій в спину, остання схопилася за паркан та просила про допомогу. ОСОБА_5 кричав на неї щоб вона йшла далі. З приводу чого стався конфлікт вона не знає.

Свідок ОСОБА_9 під час судового розгляду показала, що вона бачила як по вулиці ледве йшла ОСОБА_7 , яка мала виснажений вигляд, позаду неї йшов ОСОБА_5 та штовхав її у спину. Потерпіла схопилася за паркан біля її домоволодіння та намагалася втриматись, однак обвинувачений почав смикати її за пальто, за руку, відриваючи від паркану, а потерпіла кликала її на допомогу. Вона підійшла до них та крикнула на ОСОБА_5 , після чого той припинив застосовувати до ОСОБА_7 фізичну силу, сказав їй «зробіть їй щось» та залишив місце події. З приводу чого між ними стався конфлікт вона не знає, не бачила на потерпілій тілесних ушкоджень та як обвинувачений бив її кулаками.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що зранку він вийшов надвір та побав, як по вулиці йшли ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , розмовляючи між собою. Жодних підозрілих дій між ними не відбувалося, обвинувачений потерпілу не тягнув, фізичну силу не застосовував. Про що вони розмовляли та з приводу чого між ними стався конфлікт він не знає.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вищенаведені показання потерпілої та свідків, та обґрунтував ними своє рішення, оскільки ці показання у повній мірі узгоджуються між собою та з іншими належними та допустимими доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.08.2022 р., згідно якого 06.08.2022 р. близько 06.00 год. по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 12.09.2022 р., з долученим відеозаписом, на якому потерпіла вказала на місце де між нею та обвинуваченим почався конфлікт, розповіла про агресивну поведінку обвинуваченого у відношенні неї, характер та локалізацію нанесених їй ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, як останній штовхав її по вулиці в спину, маршрут по якому вони рухались, місце біля будинку ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , де вона зупинилась і де на вимогу ОСОБА_9 обвинувачений припинив свої протиправні дії;

-висновком експерта № 231 від 30.08.2022 р., згідно якого у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці правого плеча та правої кисті, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися в умовах та в час про які вказує потерпіла.

Відтак, апеляційний суд вважає, що показання потерпілої та зазначених свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань згідно до вимог ст. 384 КК України, послідовні, логічно пов`язані між собою, узгоджуються з висновком судово-медичного експерта, письмовими доказами та правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 .

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Таким чином, наведене в сукупності повністю спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо його непричетності до вчинення інкримінованого злочину.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_5 вини у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту, намір приховати свої злочинні дії та уникнути відповідальності за скоєне, оскільки останній в апеляційній скарзі зазначає, що між ним та потерпілою дійсно мав місце конфлікт, під час якого він останню не бив, а лише штовхав її.

Той факт, що свідки не були очевидцями моменту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 не виключає наявності у вказаних осіб важливої інформації, необхідної для встановлення істини в обставинах вчинення кримінального правопорушення, оскільки завдяки показанням свідків ОСОБА_8 . ОСОБА_9 . ОСОБА_11 суду вдалось достеменно встановити наявність конфліктної ситуації між обвинуваченим та потерпілою, а також застосування методів фізичного впливу, відносно останньої.

Більш того, показання вказаних свідків повністю підтверджуються іншими, долученими до матеріалів кримінального провадження і безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, та доповнюють один одного.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 , у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, доведена належними та допустимими доказами, які не викликають сумніву та у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, даних про особу останнього, апеляційний суд доходить висновку, що покарання, призначене судом першої інстанції, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65-67 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу і на те, що в апеляційній скарзі обвинувачений окремо наголосив, що апеляційна скарга подається не у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а саме через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки свою вину він заперечує.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

вирок Єланецького районного суду Миколаївської області від 03 травня 2023 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3