Номер провадження: 11-кп/813/2031/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за №0000566 від 28.08.2022 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 24.05.2023 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, одруженого, не працюючого, інваліда 3-ї групи, маючого середню освіту, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 відраховано з моменту затримання останнього, а саме з 28.08.2022 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення до одного дня позбавлення волі.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 28.08.2022 року, приблизно о 04 год 00 хв, він, знаходячись за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин по відношенню до дружини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з мотивів особистої до неї неприязності, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи при цьому їх настання та проявляючи явну неповагу до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, знаходячись у спальній кімнаті зазначеної квартири, стиснув ніж в своїй правій руці, який заздалегідь підготував як знаряддя злочину та умисно наніс ним один удар потерпілій ОСОБА_9 в область грудної клітини зліва, тим самим заподіяв останній колото-різане проникаюче сліпе поранення грудей з раною, розташованою на грудях зліва по передній пахвовій лінії, з ушкодженням лівої легені, передньої стінки навколосерцевої сумки та легеневого стовбуру з крововиливом у ліву плевральну порожнину та навколосерцеву сумку, що згідно п.2.11.а, 2.1.3.й, 2.1.3.о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпіла ОСОБА_9 померла на місці події від геморагічного шоку.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких посилаються на його незаконність та необґрунтованість.

Обвинувачений посилається на те, що він визнав свою вину, але в частині того, що через збіг обставин, а саме те, що він штовхнув дружину, остання наштовхнулась на ніж. Умислу наносити їй ножове поранення та бажати смерті у нього не було. Дружина була хворою людиною, зловживала спиртними напоями та лікувалась, однак знову почала зловживати спиртними напоями. Умислу вбити дружину у нього не було, оскільки після події, він одразу попросив дітей, щоб вони викликали швидку допомогу та поліцію. Тілесні ушкодження дружині він також не наносив, оскільки в такому випадку вона б мала впасти та йому для нанесення за версією прокурора, слід було підняти дружину, але він є інвалідом і самостійно не може підняти навіть онуку, а піднятись самостійно без ряду фізичних навантажень, в силу травми, він не може. Фактично обвинувачений оскаржує кваліфікацію його дій, посилаючись на те, що у нього не було умислу вбивати дружину.

Захисник в апеляційній скарзі посилається на те, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, свідків подій в приміщенні не було, а намір ОСОБА_8 вбивати дружину не доведений. Звертає увагу, що всі обставини сталися несподівано, дружина обвинуваченого приставила ніж до грудей, а ОСОБА_8 штовхнув її в спину, в результаті чого ніж опинився в грудях потерпілої. Зрозумівши, що сталось, обвинувачений витяг ніж, поклав жінку на ліжко та попросив дітей викликати допомогу. Докази, які були долучені до матеріалів кримінального встановлюють лише факт смерті потерпілої, але не доводять вину обвинуваченого.

Посилаючись на зазначені доводи, захисник просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатності доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свою вину оскільки, за його словами, не мав наміру заподіяти смерть потерпілій. Вважає, що все сталось випадково, він не збирався нікого вбивати та стверджував, що все сталось так, як він зазначав під час слідчого експерименту, а саме ніж був в руках його дружини, а він лише штовхнув її на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода захисника та обвинуваченого з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК України.

Водночас, обвинувачений та його захисник, до суду апеляційної інстанції, а також під час апеляційного розгляду, клопотання про дослідження доказів не подавали, а лише висловили незгоду з висновками суду, зробленими на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, з аналізу яких суд дійшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а тому апеляційний розгляд проводиться в межах доводів апеляцій.

Перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржений вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок відповідає вимогам КПК України.

Так, в обґрунтування висновків про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції поклав аналіз показань самого обвинуваченого, який не заперечував наявність конфліктної ситуації під час події та підтвердив факт того, що саме він достав ніж з метою не допустити виходу дружини на вулицю, а також витягнув ніж з тіла дружини, після чого викинув його, а також, що під час зазначеної події вони із потерпілою знаходились в кімнаті наодинці.

Крім того, судом наданий детальний аналіз письмовим доказам, якими прокурор обґрунтовував обвинувачення, а саме: протоколу огляду місця події від 28.08.2022 року; протоколу затримання ОСОБА_8 від 28.08.2022 року; постанові від 28.08.2022 року та протоколами відбору біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_8 ; постановам про залучення речових доказів та ухвалі про арешт майна; протоколу слідчого експерименту із застосуванням відеозапису за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 03.11.2022 року, який переглянутий судом під час судового засідання 19.05.2023 року, в якому ОСОБА_8 розповів та відтворив свою версію події настання смерті ОСОБА_9 ; висновку експерта №3127 від 23.09.2022 року; висновку експерта №2209/3127 від 02.09.2022 року; висновку експерта №814/3127 від 30.08.2022 року; висновку експерта №1663/3127 від 19.09.2022 року; висновку експерта №367 від 31.08.2022 року; висновку експерта №1172/30д від 26.09.2022 року; висновкам комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 №224, №242; висновкам судово-медичних (криміналістичних) експертиз №385, №384, №382, №383, №386, №389, №388, №381; висновкам судово-медичних (імунологічних) експертиз: №826, №827, №878, №865, №868, №864, №867, №866; висновку судово-медичної (цитологічної) експертизи №331 по дослідженню ножа, яким констатовано, що на ножі знайдені кров людини та ядровмісні клітини; висновкам судово-медичних (молекулярно-генетичних експертиз): №526, № 545, №528, №527, №584, №583; протоколу медичного огляду підозрюваного та направленням на його проведення до закладу МОЗ №001084 від 28.08.2022 року, яким зафіксовано, що підозрюваний ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння на момент скоєння злочину; висновку судово-психіатричної експертизи №443, відповідно до якої ОСОБА_8 в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, у тимчасовому хворобливому розладу психічної діяльності не перебував, у зв`язку з чим був здатний повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Колегія суддів, враховує той факт, що в своїй апеляційній скарзі та під час виступу в суді апеляційної інстанції обвинувачений не ставив під сумнів правильність та допустимість зібраних і досліджених доказів сторони обвинувачення, а також правильності відображення у вироку змісту досліджених судом письмових доказів, а лише посилався на те, що потерпіла, на його думку сама «напоролась» на ніж, який приставила до своїх грудей, що сталось випадково через те, що він її штовхнув.

Однак, колегія суддів визнає вказані доводи обвинуваченого безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами, зміст яких викладених в мотивувальній частині оскарженого вироку.

При цьому, апеляційний суд вважає, що місцевий суд детально надав оцінку подіям, що відбувались в момент скоєння обвинуваченим вбивства потерпілої.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до показань обвинуваченого, який стверджував, що не мав наміру на вбивство своєї дружини та перекладає вину у тому, що сталось, саме на її дії.

Місцевий суд вірно зазначив, що саме ОСОБА_8 дістав ніж з метою не допустити виходу дружини на вулицю, а також витягнув ніж з тіла дружини, після чого викинув його. Передування умисному нанесенню ножового поранення потерпілій, слідувала сварка між нею та обвинуваченим.

Крім того, як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд взяв до уваги неодноразові притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1,2 КУпАП України, за вчинення домашнього насилля відносно дружини ОСОБА_9 .

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.88 КПК докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, п.1 ч.2 зазначеної статті передбачено, що докази та відомості, передбачені частиною першою цієї статті, можуть бути визнані допустимими, в тому числі якщо сторони погоджуються, щоб ці докази були визнані допустимими.

Зазначені обставини не оспорюються стороною захисту, оскільки захисник та обвинувачений не подавали заперечення в суді першої, а на стадії апеляційного розгляду також не заявляли про це.

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано, з посиланням на рішення у справах про адміністративні правопорушення щодо домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_9 , зазначив, що між обвинуваченим та потерпілою виникали конфлікти, які сприяли вчиненню обвинуваченим щодо потерпілої домашнього насильства. З огляду на неодноразові притягнення до адміністративної відповідальності, дані дії вказували на систематичний характер дій обвинуваченого щодо спричинення насильства до своєї дружини.

Крім того, версія обвинуваченого спростовується висновком комісійної судово-медичної експертиз трупа ОСОБА_9 №224 та №242, щодо причин смерті потерпілої та спростовує версію подій, відтворену на слідчому експерименті підозрюваним ОСОБА_8 від 03.11.2022 року. Відповідно до висновку №242, версія події, відтворена на слідчому експерименті підозрюваним, суперечить судово-медичним даним вказаної експертизи, оскільки ці дані не співпадають.

З огляду на наведене, апеляційний суд критично ставиться до показів обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на вбивство дружини та механізму отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , оскільки зазначені покази суперечать висновкам експертизи №242. Тобто версія подій, за якої ОСОБА_9 нанесла собі ножове поранення в силу того, що обвинувачений її штовхнув зі спини, є неспроможною і йде в супереч з дослідженими у своїй сукупності доказами.

Таким чином, доводи обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на вбивство та трагічну випадковість подій, апеляційний суд визнає неспроможною з огляду на викладені вище доводи. При цьому, з урахуванням висновку експерта щодо неспроможності версії обвинуваченого, апеляційний суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Із суб`єктивної сторони цей злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає їх настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Зокрема, вбивство з необережності, на відміну від умисного вбивства, має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Так, із встановлених судом першої інстанції фактичних обставин та досліджених доказів вбачається, що між обвинуваченим та потерпілою, які в день вчинення злочину, вживали спиртні напої, що підтверджується дослідженими доказами, виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 усвідомлюючи наслідки, які можуть спричини його дії, наніс потерпілій ОСОБА_9 цілеспрямований умисний удар ножем саме в область грудної клітини, де знаходяться життєво важливі органи, чим спричинив їй, згідно висновку експерта №3127 від 23.09.2022 року ушкодження лівої легені, передньої стінки навколосерцевої сумки та легеневого стовбуру з крововиливом у ліву плевральну порожнину. Такі дії обвинуваченого жодним чином не вказують на те, що вони не були умисними та не мали на мені завдати смерті особі, якій спричиняються такі ушкодження із застосування ножа у відповідну ділянку тіла. При цьому, ушкодження у вигляді колото-різаної рани, виходячи з морфології (відсутність ознак загоєння, темно-червоний крововилив в краях) та даних судово-медичної експертизи (без вираженої клітинної реакції та реактивних змін) спричинено за хвилини до смерті, тобто смерть потерпілої настала за кілька хвилин після спричинення удару ножем.

Апеляційний суд також визнає неспроможними доводи захисника щодо відсутності свідків події, а тому й відсутності доказів вини обвинуваченого у вчиненому умисному вбивстві ОСОБА_9 , оскільки факт перебування обвинуваченого в кімнаті квартири разом з потерпілою, останнім не спростовується, так як не спростовується взяття ножа саме обвинуваченим та наявність конфлікту між ним та дружиною. Доказів для підтвердження наявності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з огляду на обставини події, спричинені тяжкі тілесні ушкодження потерпілій, що потягли її смерть, відсутність сторонніх осіб у кімнаті та загалом не спростування своєї причетності ОСОБА_8 до подій, але за власною версією, разом із висновком експерта, проведеного з урахуванням позиції обвинуваченого, дають підстави дійти висновку про те, що ОСОБА_8 дійсно вчиним умисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 .

За таких обставин версія обвинуваченого щодо перебігу події визнається апеляційний судом неспроможною та розцінюється, як намагання останнього ввести суд в оману та уникнути кримінальної відповідальності або пом`якшити її.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_8 , як під час слідчого експерименту, так і в судах першої та апеляційної інстанції, наполягав на своїй версії подій та саме відомості викладені в протоколі слідчого експерименту щодо відтворення дій, обстановки та обставин події злочину за версією обвинуваченого спричинили смерть потерпілої. Разом з тим, саме вказана версія обвинуваченого щодо події злочину є неспроможною та спростовує його показання щодо спричинення тілесних ушкоджень самою потерпілою за обставин поштовху її в спину з боку обвинуваченого.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно оцінені надані стороною обвинувачення докази, а порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до особливо тяжких, конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб вчинення, особу обвинуваченого, думку потерпілої, обставини, що обтяжують його покарання, а саме скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Враховуючи вказані обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі, тобто майже в мінімальних межах санкції ч.1 ст.115 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, враховуючи положення ч.1 ст.404, ст. 409 КПК, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 24.05.2023 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4