Провадження № 1-кс/638/3177/23
УХВАЛА

Іменем України

30 листопада 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_3 про відвід слідчої судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, яка полягає у невнесенні відомостей ЄРДР за заявою №4,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова на невнесення відомостей в ЄРДР на підставі заяви від 25.09.2023 року №4.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.10.2023 року відкрито провадження по скарзі.

28 листопада 2023 року від ОСОБА_3 надійшла заява про відвід слідчої судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 від розгляду даної скарги, як обґрунтована тим, що слідча суддя ОСОБА_4 не заслуговує на довіру через необ`єктивність та упередженість, яку вона продемонструвала в подібній справі № 638/14067/23, свавільно відмовивши у задоволенні скарги на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР.

Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року розгляд заяви про відвід призначено в дистанційному в режимі відеоконференції з Оболонським районним судом м. Києва, про що повідомлено заявника.

Заявник в судове засідання не з`явився, до Оболонського районного суду м. Києва для участі судовому засіданні в режимі відеоконференції не прибув, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

За таких обставин, зважаючи на визначені ст. 306 КПК України строки розгляду скарги на бездіяльність прокурора, в межах якої розглядається заява про відвід, враховуючи положення ч. 3 ст. 81 КПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву без участі заявника.

Дослідивши матеріали заяви про відвід, суд дійшов висновку про таке.

Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні визначені ст. 75 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя не має право брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ч.1 ст.75 КПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України відвід судді може бути заявлений і з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 3 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Зі змісту заяви про відвід вбачається, що по суті підстави відводу судді зводяться до незгоди скаржника з прийнятими раніше слідчим суддею ОСОБА_4 процесуального рішення, а саме ухвали суду від 15 листопада 2023 року у справі № 638/14067/23, яка була постановлена у подібній справі.

Однак, дана обставина не може бути підставою для відводу судді, оскільки Кримінальний процесуальний кодекс України наділяє сторони кримінального провадження, у разі незгоди із судовим рішенням, оскаржити його у встановленому цим кодексом порядку, зокрема на підставі ч. 3 ст. 307 КПК України.

Скаржник зазначає, що має сумніви у неупередженості слідчої судді ОСОБА_4 у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права. Однак вирішення даного питання віднесено до компетенції суду апеляційної інстанції, і не може бути вирішене місцевим судом при розгляді заяви про відвід судді.

Заявник посилається на обставини, наявність яких для відводу судді підлягають доведенню.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивований.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід слідчої судді ОСОБА_4 від розгляду скарги, суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Крім того, у заяві про відвід не наведено фактів прояву слідчою суддею ОСОБА_4 поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи небезсторонність при розгляді скарги.

Отже, аргументи, якими ОСОБА_3 мотивує свою заяву про відвід слідчої судді ОСОБА_4 , зводяться до незгоди з прийнятим раніше процесуальним рішенням та не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності слідчої судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості слідчої судді ОСОБА_4 як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Інших обставин, визначених статтею 75 КПК України, які б свідчили про особисту упередженість слідчої судді ОСОБА_4 або її необ`єктивність під час розгляду скарги у заяві не вказано, а суд під час розгляду заяви таких обставин також не встановив.

На підставі вищезазначеного суд вважає, що заяву про відвід необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 77, 81, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчої судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, яка полягає у невнесенні відомостей ЄРДР за заявою №4, відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1