Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.01.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11 кп/4806/152/23, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , ромської народності, громадянина України, не працюючого, з неповною середньою освітою, судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 26.08.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років 11 місяців, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на строк 3 роки.

Зміст судових рішень і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2023 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду від 26.08.2021 і остаточно до відбування обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (одного) місяця.

Обраний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без зміни - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 02.11.2022.

Судові витрати за проведені експертизи в розмірі 1510,24 грн ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 , на користь держави.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22 вересня 2022 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи повторно, з прямим умислом, прагнучи задовольнити особисті потреби за рахунок незаконного вилучення майна, з корисливим мотивом та метою, в умовах воєнного стану, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на крадіжку, діючи непомітно для потерпілого та інших осіб, тобто діючи таємно, перебуваючи у приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до якого проник через вікно шляхом його віджиму, таємно незаконно, безоплатно та поза волею власника викрав належний потерпілому ОСОБА_7 телевізор марки «Samsung», вартістю 13667 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію скоєних ним дій, вказує на те, що вирок у частині призначеного покарання є незаконним. Зазначає, що у суді першої інстанції ОСОБА_6 визнав вину у вчиненому, однак, судом залишено поза увагою те, що обвинувачений хворіє на епілепсію, що підтверджується відповідними медичними довідками. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити менш суворе покарання.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних вище учасників кримінального провадження береться до уваги те, що: обвинувачений та захисник належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, а потерпілому повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги надіслано відповідно до вимог законодавства і вони вважаються належним чином повідомленими про час та місце судового засідання; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи на інший день та відомостей про поважність причин неявки сторони захисту та потерпілого не надходило; в матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілого ОСОБА_7 (а. к. п. 33), відповідно до якої потерпілий просить розглянути кримінальне провадження без його участі, що в свою чергу свідчить і про те, що потерпілий не бажає брати участі в розгляді кримінального провадження; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому його явка не є обов`язковою, і при цьому, заяв про бажання брати участь у судовому засіданні обвинувачений не подавав; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався, а відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, та апеляційного суду, який перевіряє доводи апеляційної скарги та оскаржувані судові рішення.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів також враховує те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги щодо суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Мотиви суду першої інстанції при призначенні покарання.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє.

Апеляційний суд погоджується і з висновками суду першої інстанції у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Погоджуючись із цим висновком апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ч. 4 ст. 185 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, скоєних проти власності; дані про особу обвинуваченого - раніше неодноразово судимий, непрацюючий; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено за ч. 4 ст. 185 КК України покарання в межах санкції цієї статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) роки, яке є мінімальним відповідно до цієї санкції.

Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_6 засуджений згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.08.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України із призначенням покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 11 місяців, від відбування якого звільнений з іспитовим строком 3 роки, та частково приєднав невідбуту частину покарання за цим вироком, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_9 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину у вчиненому та хворіє на епілепсію, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції при призначенні покарання, зокрема на вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що в апеляційній скарзі не вказується і апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж призначене йому судом першої інстанції.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Вирок суду першої інстанції відповідає приписам ст. 370- 374 КПК України.

При оцінці доводів апеляційної скарги, та прийнятті судового рішення, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження вважає, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження учасникам процесу були створені необхідні умови для реалізації своїх процесуальних обов`язків та здійсненні ними наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні ними доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Разом із тим, законними та обґрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання про долю речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , - у тому ж порядку та строк з часу отримання копії даної ухвали.

Судді: