КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7246/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами представників власників майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_13 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_14 ,

власника майна ОСОБА_15 ,

представників власників майна ОСОБА_13 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_16 , ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року задоволено частково клопотанняпрокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_14 про арешт майна у кримінальному провадженні та накладено арешт на нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- нежитлове приміщення № 741, яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_12 ;

- нежитлові приміщення № 754, № 755, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_8 ;

- нежитлові приміщення № 758, № 759, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_17 ;

- нежитлові приміщення № 744, № 744-1,№ 756, № 756-1, № 756-2, № 757, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_18 ;

- нежитлові приміщення № 748, АДРЕСА_2 , які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_10 ;

- нежитлові приміщення № 737, № 746, АДРЕСА_3 , які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_19 ;

- нежитлові приміщення № 738, № 738-1, № 738-2, № 742, № 752/1, № 761, № 761-1, № 762, № 763, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_20 ;

- нежитлові приміщення № 739, № 5 в групі приміщень № 740, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_21 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном, без позбавлення права користування вказаним майном.

В іншій частині клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представники власників майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_13 , подали апеляційні скарги.

Представники власників майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 та ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_13 , в поданих апеляційних скаргах, просять скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , в поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу, якою було накладено арешт на майно, а саме нежитлові приміщення АДРЕСА_4 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме нежитлові приміщення АДРЕСА_4 .

Представник власника майна ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 , в поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу, в частині накладення арешту на майно, а саме нежитлові приміщення № 748, № 749, 745, які знаходяться у АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_10 на праві приватної власності, шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном без позбавлення права користування вказаним майном та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в цій частині повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування обставин справи.

Апелянт вказує на те, що у кримінальному провадженні № 0001559 від 12 травня 2021 року, здійснювалось розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, який є проступком. До матеріалів клопотання так і на огляд суду, прокурором не було надано документ, що підтверджує перекваліфікацію злочину у вказаному кримінальному проваджені на злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України. У якості додатків до клопотання не надано жодного документа щодо продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001559 від 12 травня 2021 року. Так само не надано витягу з ЄРДР із зазначеними відомостями та інформацією щодо зміни кримінально правової кваліфікації на ч. 4 ст. 190 КК України.

Також апелянт зазначає, що з наданих прокурором документів на обґрунтування вимог клопотання вбачається, що прокурором не наведено та не доведено у суді жодного доказу, що відповідно до чинного КПК України вказував би на необхідність арешту майна, що належить різним особам, жоден із яких не є підозрюваними або обвинуваченими у вчиненні кримінального злочину, в межах кримінального провадження №0001559.

Прокурором не доведено існування достатніх підстав вважати, що нежитлові приміщення є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінального правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. При цьому прокурором не вказано жодної підстави, яка обґрунтовано свідчила про те, що зазначене майно може бути втрачено, пошкоджено чи використано таким чином, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Апелянт вказує на те, що з моменту внесення відомостей в ЄРДР, а саме з 2021 року до ОСОБА_22 не застосовано заходи кримінально-правового характеру відповідно до положень частини 8 статті 214 КПК України, не заявлено цивільний позов. На судовому засіданні 06 листопада 2023 року адвокатом ОСОБА_15 було наголошено на тому, що ОСОБА_22 добросовісно придбано два нежитлові приміщення (№740 та № 739), про що було укладено відповідно нотаріально посвідченні договори купівлі-продажу. На сьогоднішній день, як і на день придбання у власність вказаного нерухомого майна, відсутні будь-які обмеження або обтяження такого майна, що свідчить про відсутність юридичних обмежень або заборон на придбання такого майна, зокрема і на момент вчинення правочину щодо виникнення права власності у ОСОБА_21 .

Із договорів купівлі-продажу вказаних об`єктів нерухомого майна, таке майно не було придбано ОСОБА_21 безпосередньо у забудовника, вона не є первинним власником (є третім власником) цих об`єктів, однак, жодний з укладених правочинів щодо переходу права власності на вказане нерухоме майно станом на сьогодні не визнаний недійсним або нікчемним, жодного спору щодо неправомірності їх укладання, а відповідно і до переходу права власності від одного власника до іншого, не існує, що свідчить, насамперед, про добросовісність набуття ОСОБА_21 у власність вказаних вище об`єктів.

Апелянт вважає, що позбавлення власника нежитлових приміщень права розпоряджатися належним йому майном, за умови недоведеності його причетності до вчинення кримінальних правопорушень, що розслідуються у кримінальному провадженні №0001559 від 12 травня 2021 року, та їх невідповідності критеріям ст. 98 КПК України, є втручанням у його право мирно володіти своїм майном.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді була винесена з порушеннями чинного кримінального процесуального законодавства України, слідчим суддею не виконано вимоги ст. 170-173 КПК України в частині з`ясування обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на майно. Клопотання є абстрактним, неконкретним та поверхневим.

Арешт вищезазначеного майна негативно впливатиме та фактично перешкоджатиме здійсненню законної фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_8 .

Апелянт вказує на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, в рамках якого накладено арешт на приміщення 754-755 триває з травня 2021 року, однак за наявними у матеріалах відомостями жодній особі повідомлення про підозру не здійснювалося, слідчі дії не проводяться, що власне відображено на технічному записі судового засідання Дарницького районного суду міста Києва, відповідь прокурора на запитання суду. Крім того, орган досудового розслідування не звертався на протязі усього часу досудового розслідування до власника майна ОСОБА_8 з метою отримання відповідної документації, що забезпечить повне та неупереджене досудове розслідування.

Нежитлове приміщення не є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, оскільки воно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди та не містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Стороною обвинувачення не надано жодних доказів щодо існування будь-яких обмежень щодо приміщень 754-755 станом на 2020 рік тобто на день придбання з боку ОСОБА_8 . Стороною обвинувачення не надано жодних доказів, ні підтвердження ризиків відповідно до ст. 132 КПК України.

Апелянт звертає увагу суду на заявника в рамках даного кримінального провадження, яким є громадська організація але не мешканці будинку чиї права могли би бути порушені. А тому, також підлягає доведенню та доказуванню яким чином порушуються права заявника.

В оскаржуваній ухвалі не мотивовано підстави, які слідчий суддя вважав достатніми для висновку про те, що вилучене майно підпадає під критерії речового доказу та не надано оцінку ризикам, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України

Також апелянт звертає увагу на те, що прокурором не надано жодних даних, що у період з моменту огляду приміщень взагалі проводилися чи проводяться будь-які слідчі та/або процесуальні дії щодо приміщень належних ОСОБА_8 зокрема вжиття заходів, спрямованих на встановлення осіб хто здійснив первинну реєстрацію права власності на вказані приміщення та згодом відчужив добросовісним набувачам одним із яких є ОСОБА_8 . Фактично ОСОБА_8 так і решта власників приміщень є потерпілими та ошуканими з боку невстановлених осіб. Оскільки як зазначили власники усіх приміщень, то всі придбали відповідне приміщення за оголошенням із мережі інтернет, згодом всі як власне і ОСОБА_8 оформили угоду купівлі-продажу, засвідчивши нотаріально таку угоду. Тобто всі особи як і ОСОБА_8 набули приміщення за відплатним договором купівлі-продажу. ОСОБА_8 не здійснював первинну реєстрацію права власності на приміщення 754-755.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги представник власника майна ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 зазначає, що ОСОБА_10 - не має жодного відношення до кримінального провадження №0001559. У 2019 році ОСОБА_10 законним способом набув право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , а саме шляхом укладання договорів купівлі-продажу даних нежилих приміщень. Таким чином, він є добросовісним набувачем даних нежилих приміщень.

Апелянт звертає увагу на те, що прокурором не було надано будь-яких доказів в обґрунтування ризиків які полягають в тому, що майно може бути знищене, пошкоджене чи відчужене. Клопотання прокурора про арешт майна ґрунтується лише на припущенні того, що майно може бути знищене, пошкоджене чи відчужене. Вже неодноразово проводились необхідні слідчі дії з належним ОСОБА_10 нерухомим майном. ОСОБА_10 є добросовісним набувачем вищезазначених нежилих приміщень, а накладений арешт порушує справедливий баланс між його інтересами, як власника і завданням кримінального провадження.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги представник власника майна ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_13 зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів, що майно, відносно якого розглядається клопотання про арешт, є предметом кримінального правопорушення, здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, зазначене слідчий суддя залишив без уваги. Також органом досудового розслідування не доведено, що існують належні підстави чи підозри того, що майно ОСОБА_12 є об`єктом кримінального правопорушення або підлягає конфіскації.

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється напротязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності ОСОБА_12 .

Також апелянт зазначає, що підозра ОСОБА_12 не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, як і не встановлено розміру збитків у вигляді тяжких наслідків. При цьому органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, а тому апелянт вважає зазначене клопотання безпідставним, не обґрунтованим та передчасним.

Заслухавши доповідь судді, доводи представників власників майна та власника майна, які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити, з наведених в них підстав, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаних апеляційних скарг та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представників власників майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_13 , не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у м. Киеві здійснюється досудове розслідування матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001559 від 12.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що до Дарницького УП ГУНП в м. Києві звернулась ГО «Громадський правозахист» про те, що невстановлені особи, шахрайським шляхом в супереч установленому законом порядку, вчинили привласнення допоміжних приміщень, а саме технічних поверхів та підвальних приміщень, у секціях № l-6, багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та за невстановлених обставин зареєстрували приватну власність за невстановленими особами, тобто своїми діями заподіяли мешканцям будинку матеріального збитку у значному розмірі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»

1) багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано

три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

2) допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку тa побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттекамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інш підсобні і технічні приміщення);

3) спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія;

Відповідно до ст. 5 зазначеного Закону спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

У відповідь на запит КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за вих. № 062/14-8108 (И-2021) від 30.06.2021 повідомляє, що згідно з даними реєстрових книг КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» по нежитловому фонду за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення горища та підвалу на праві власності не зареєстровано.

Технічна інвентаризація підвалу проводилась під 1 секцією вказаного будинку, де розташовувались лише місця спільного користування, а також паркінг. Також проводилась технічна інвентаризація технічного поверху над 1 секцією вказаного будинку. Додатково у відповіді на вказаний вище запит повідомлено, що до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» не було звернень з приводу оформлення замовлень за адресою: АДРЕСА_1 (горище та підвал).

Одночасно з відповіддю на запит КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації за вих. № 062/14-8108 (И-2021) від 30.06.2021 надано технічні документи технічного поверху та підвалу, документи технічного поверху та підвалу.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що ряд осіб шахрайським шляхом заволоділи спільним майном жителів будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення № 741 на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_12 , нежитлові приміщення № 754 та № 755 за ОСОБА_8 , нежитлові приміщення № 758 та № 759 за ОСОБА_17 , нежитлові приміщення № 744, 744-1, 756, 756-1, 756-2 та 757 за ОСОБА_18 , нежитлові приміщення № 748, 749 та 745 за ОСОБА_10 , нежитлові приміщення № 737, 746, 747 та 750 за ОСОБА_19 , нежитлові приміщення № 738, 738-1, 738-2, 742, 752/1, 761, 761-1, 762 та 763 за ОСОБА_20 , нежитлові приміщення АДРЕСА_7 та № 5 в групі нежитлових приміщень № 740 за ОСОБА_21 .

Також, відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва по справі № 753/21068/21 від 16.06.2022 року проведено огляд вказаних вище приміщень, в ході якого встановлено, що доступ до приміщень обмежено, та вони використовуються не за призначенням, у деяких із них здійснено будівельні перепланування і вони не можуть використовуватись жителями будинку як спільні приміщення для загального користування.

В ході розслідування допитано власника нежитлового приміщення ОСОБА_23 , проте останній повідомив, що йому нічого не відомо, приміщення він не використовує, а оформленням права власності на нього займався не він.

Крім того, усім іншим власникам приміщень надано запити щодо надання документів на підставі яких останні набули права власності на приміщення спільного користування, проте відповіді на запити не надано, на виклики до слідчого щодо дачі свідчень останні також не з`явились.

31.10.2023 прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_14 , звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001559, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлове приміщення № 741 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_12 , нежитлові приміщення № 754, № 755 за ОСОБА_8 , нежитлові приміщення № 758, № 759 за ОСОБА_17 , нежитлові приміщення № 744, № 744-1, № 756, № 756-1, № 756-2, № 757 за ОСОБА_18 ,нежитлові приміщення № 748, № 749, № 745 за ОСОБА_10 , нежитлові приміщення № 737, № 746, № 747, № 750 за ОСОБА_19 , нежитлові приміщення № 738, № 738-1, № 738-2, № 742, № 752/1, № 761, № 761-1, № 762, № 763 за ОСОБА_20 , нежитлові приміщення № 739, № 5 в групі приміщень № 740 за ОСОБА_21 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Метою арешту нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 є збереження речового доказу та запобігання можливості його пошкодження, знищення, перетворення, відчуження. Також, метою арешту вказаного майна є забезпечення кримінального провадження.

06.11.2023 ухвалою слідчого Дарницького районного суду м. Києва задоволено частково вказане клопотання прокурора про арешт майна та накладено арешт на нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- нежитлове приміщення № 741, яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_12 ;

- нежитлові приміщення № 754, № 755, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_8 ;

- нежитлові приміщення № 758, № 759, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_17 ;

- нежитлові приміщення № 744, № 744-1,№ 756, АДРЕСА_8 , які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_18 ;

- нежитлові приміщення № 748, АДРЕСА_2 , які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_10 ;

- нежитлові приміщення № 737, № 746, АДРЕСА_3 , які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_19 ;

- нежитлові приміщення № 738, № 738-1, № 738-2, № 742, № 752/1, № 761, № 761-1, № 762, № 763, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_20 ;

- нежитлові приміщення № 739, № 5 в групі приміщень № 740, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_21 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном, без позбавлення права користування вказаним майном.

В іншій частині клопотання - відмовлено.

Оскільки апеляційні скарги подані лише в інтересах власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , - тобто дана ухвала оскаржена, тільки в частині накладення арешту на нерухоме майно, нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлове приміщення № 741, яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_12 ; нежитлові приміщення № 754, № 755, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_8 ; нежитлові приміщення № 748, № 749, № 745, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_10 ; нежитлові приміщення № 739, № 5 в групі приміщень № 740, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_21 , тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах вимог поданої апеляційної скарги, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно, колегією суддів не вирішується.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0001559 від 12.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в частині накладення арешту на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлове приміщення № 741, яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_12 ; нежитлові приміщення № 754, № 755, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_8 ; нежитлові приміщення № 748, № 749, № 745, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_10 ; нежитлові приміщення № 739, № 5 в групі приміщень № 740, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_21 , слідчий суддя, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали виходив з наявності, передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а також, що постановою слідчого від 30 жовтня 2023 року нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_9 за № 741, АДРЕСА_10 , № 755, № 748, № 749, № 745, № 739, № 5 в групі приміщень № 740 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, вислухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та доводи представників власників майна ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_16 , ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_13 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 та власників майна ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , які заперечували щодо підстав його задоволення, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0001559 від 12.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора в цій частині про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянтів обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження, як таке, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вище вказане майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Слідчим суддею також перевірено доводи стосовно того, що на цей час жодній особі не пред`явлено підозру у кримінальному провадженні та відсутній цивільний позов, однак вірно встановлено, що це не є підставою для відмови у задоволенні клопотання, оскільки прокурор просить накласти арешт на нежитлові приміщення з метою збереження речових доказів, а відповідно до частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Оцінивши доводи прокурора та власників майна, врахувавши наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження прав власника майна завданнями кримінального провадження, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, а також вид нерухомого майна, його стан на час розгляду клопотання, відсутність належного обґрунтування необхідності заборони користування майном, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що клопотання про накладення арешту на майно підлягало частковому задоволенню шляхом заборони відчуження та розпорядження таким майном, без позбавлення права користування вказаним майном.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянтів стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року в частині часткового задоволення клопотанняпрокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_14 про арешт майна у кримінальному провадженні та накладення арешту на нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- нежитлове приміщення № 741, яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_12 ;

- нежитлові приміщення № 754, № 755, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_8 ;

- нежитлові приміщення № 748, № 749, № 745, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_10 ;

- нежитлові приміщення № 739, № 5 в групі приміщень № 740, які на праві власності зареєстровано за ОСОБА_21 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном, без позбавлення права користування вказаним майном, - залишити без зміни, а апеляційні скарги представників власників майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_13 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4