Справа № 461/3141/23
Провадження № 1-кс/461/730/24
УХВАЛА

02.02.2024 року, слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області капітана юстиції ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000026 від 02.03.2023, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням, яке обґрунтоване тим, що наказом МО України № 71 від 12.02.2020 полковника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17.02.2020 призначено на посаду начальника військ радіаційного, хімічного та біологічного захисту Збройних Сил України начальника Управління радіаційного, хімічного та біологічного захисту ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він обіймає по даний час.

Відтак, починаючи з 17.02.2020 ОСОБА_4 , обіймає посаду начальника військ радіаційного, хімічного та біологічного захисту Збройних Сил України начальника Управління радіаційного, хімічного та біологічного захисту ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, та як керівник структурного підрозділу органу державної влади (Управління радіаційного, хімічного та біологічного захисту Командування Сил підтримки ЗС України) згідно з п. 2 примітки ст. 368 КК України, являється службовою особою, яка займає відповідальне становище.

В свою чергу, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію РФ проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, продовжений та діє станом на даний час на всій території України, що пов`язано із розв`язанням рф військової агресії проти України та веденням повномасштабних бойових дій на території України.

Однак, діючи у порушення вимог вищевказаних нормативно-правових актів, ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним про заборону використовувати свої службові повноваження або своє службове становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, як це передбачено ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції», діючи у порушення наведених вимог закону ОСОБА_4 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, діючи з прямим умислом та корисливих мотивів, вчинив умисні дії, спрямовані на одержання неправомірної вигоди в великих розмірах при наступних обставинах.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, начальник військ радіаційного, хімічного та біологічного захисту Збройних Сил України начальник Управління радіаційного, хімічного та біологічного захисту Командування Сил підтримки Збройних Сил України ОСОБА_4 , діючи з використанням наданого службового становища, досяг злочинної домовленості із генеральним директором ТОВ «Профф», (далі ТОВ «Профф»), ОСОБА_5 щодо надання першому неправомірної вигоди за його сприяння в укладенні та виконанні господарських договорів між ТОВ «Профф» та Міністерством оборони України.

Поряд із цим, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.12.2023, ТОВ «Профф» зареєстроване як юридична особа з 19.02.2021.

Відповідно до наказу генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФФ», (далі ТОВ «Профф») № 23 від 26.12.2022 ОСОБА_5 у період з 26.12.2022 по даний час обіймає посаду генерального директора ТОВ «Профф», основним видом діяльності якого, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є неспеціалізована оптова торгівля (виробництво неметалевих мінеральних виробів, н.в.і.у.; виробництво електричного освітлювального устатковання; виробництво інших машин і устатковання загального призначення, н.в.і.у.; виробництво інших вузлів, деталей і приладдя для автотранспортних засобів; оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; оптова торгівля одягом і взуттям; оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням; оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього; оптова торгівля іншими машинами й устаткованням; роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; складське господарство; надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; консультування з питань комерційної діяльності й керування; інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.; діяльність у сфері зв`язків із громадськістю; організування конгресів і торговельних виставок; інші види освіти, н.в.і.у.; виробництво готових текстильних виробів, крім одягу; виробництво інших гумових виробів; виробництво іншої продукції, н.в.і.у.; пакування).

У подальшому, 15.11.2023 між Міністерством оборони України (Замовник), в особі начальника військ радіаційного, хімічного та біологічного захисту начальника Управління радіаційного, хімічного та біологічного захисту Командування Сил підтримки ЗС України ОСОБА_4 та ТОВ «Проффф» (Постачальник), в особі генерального директора ОСОБА_5 укладено договір №343/4/2023/58 про закупівлю товарів (індивідуальних комплектів РХБ захисту ІКЗ-1 в загальній кількості 4290 шт.) за державні кошти на загальну суму 36 446 553 грн. з ПДВ.

Після цього, 26.12.2023 за результатами поставки ТОВ «Профф» для потреб Міністерства оборони України за господарським договором № 343/4/2023/58 від 15.11.2023 частини продукції 1290 індивідуальних комплектів РХБ захисту ІКЗ-1, замовником організовано переказ грошових коштів комерційній структурі на банківський рахунок ТОВ «Профф» НОМЕР_1 (відкритий в АТ «АКБ «Львів») у сумі 10 959 453 гривень з ПДВ від загальної ціни договору.

В подальшому, приблизно о 14 год. 40 хв. 15.01.2024 ОСОБА_4 , будучи начальником військ радіаційного, хімічного та біологічного захисту Збройних Сил України начальником Управління радіаційного, хімічного та біологічного захисту ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи на виконання наперед досягнутої злочинної домовленості із ОСОБА_5 , усвідомлюючи факт надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки вчиненого діяння, перебуваючи на автомобільній парковці, розташованій біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зустрівся із останнім та одержав від ОСОБА_5 неправомірну вигоду у сумі 14 600 доларів США (що становило 552318 грн. за курсом НБУ станом на 15.11.2023), за його ( ОСОБА_4 ) сприяння в укладенні та виконанні договору № 343/4/2023/58 від 15.11.2023, які вилучені 15.01.2024 в ході затримання ОСОБА_4 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дружині ОСОБА_4 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис про шлюб № 3847 від 04.08.1989 р.н., складений Центральним ВРШ м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї Міністерства юстиції України) належить на праві приватної власності:

- будинок за адресою: АДРЕСА_2 - на підставі договору дарування № 7726 від 29.12.2010

- квартира за адресою: АДРЕСА_3 - на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 20.09.2010.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Слідчий зазначив, шо відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, існує необхідність у вжитті заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить розглядати клопотання без його участі.

З метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя вважає за можливе в порядку ч.2 ст.170 КПК України, проводити розгляд клопотання про накладення арешту на майно без виклику власника майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Слідчим суддею встановлено, що управлінням СБ України у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000026 від 02.03.2023, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

15.01.2024 ОСОБА_4 затримано на підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 208 КПК України, тобто у звязку із тим, що цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; а також безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

16.01.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до ч.3 ст. 368 КК України кримінально протиправними вважаються одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди у великому розмірі для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданих їй влади та службового становища, яке є тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна.

Водночас, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі Антріш проти Франції , від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та Кушоглу проти Болгарії , заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції , пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства , n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначених вимог закону при зверненні з клопотанням слідчий не дотримався.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, до матеріалів клопотання слідчим долучено: витяг з ЄРДР, копію повідомлення про підозру ОСОБА_4 та витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Вищевказані документи не доводять, що власник зазначеного в клопотанні майна ОСОБА_6 дійсно є дружиною підозрюваного ОСОБА_4 , а відтак і не доведено, що вказане майно належить на праві сумісної власності підозрюваному.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим на час звернення до суду із клопотанням про арешт майна не долучено належних доказів на підтвердження фактичних обставин викладених у ньому, а тому задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.173 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке спільною сумісною власністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,- відмовити.

Повний текст ухвали проголошено 06 лютого 2024 року о 16 год. 50 хв.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1