Справа № 306/706/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.12.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/158/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 02.02.2023.
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, одружений, несудимий, засуджений:
- за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази: медичну картку амбулаторного хворого заповнену на ОСОБА_9 , яка зберігається у матеріалах кримінального провадження залишено в матеріалах кримінального провадження.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
13.02.2021 близько 19 год ОСОБА_6 , перебуваючи в кімнаті будинку за адресою АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, затіяв сварку зі своєю знайомою ОСОБА_9 , у ході якої діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, маючи на меті умисно спричинити тілесне ушкодження потерпілій, схопив останню лівою рукою за пальці правої руки та стиснув, чим саме спричинив потерпілій тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті зі зміщенням уламків з підвивихом, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою розлад здоров`я більше 21-го дня.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду від 02.02.2023 щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити кримінальне провадження до нового розгляду в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає
проте, що в судовому засіданні прокурором не доведено час, місце, спосіб, мета та мотив вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 . Суд першої інстанції у вироку не зазначив в чому полягали неправомірні дії ОСОБА_6 , який між ними зв`язок та чи знаходяться вони в прямому зв`язку з наслідками, що настали. Не маючи доказів про причетність ОСОБА_6 до вчинення яких-небудь протиправних дій, прокурор погодив обвинувальний акт, який не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 не конкретизовані. Також стороною обвинувачення не наведено доказів, які в цілому чи окремо можуть доводити факт причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а також час, місце, спосіб, мету та мотив. Зокрема наявність раптово виниклих неприязних відносин спростовано показами потерпілої в судовому засіданні, також прокурором не доведено умислу обвинуваченого на спричинення потерпілій тілесного ушкодження, а відсутність причинного зв`язку між наявністю діяння та наслідками, не доводить умисного факту заподіяння тілесних ушкоджень. Також вважає сумнівним механізм отримання потерпілою тілесних ушкоджень, який не відповідає показанням потерпілої та не узгоджується з висновком судово-медичного експерта, який до того є суперечливим, зокрема, що стосується травми та механізму її утворення. Окрім того, на його думку, суд першої інстанції задовольняючи цивільний позов потерпілої не взяв до уваги те, що нею не надано жодного документу, який би підтверджував, що саме такі медичні препарати були призначені потерпілій, їх кількість спосіб прийому. Надані потерпілою чеки на придбання медичних препаратів, які не пов`язані з лікування переломів, а є антистресовими засобами, вільні у продажі та не потребують лікарських призначень. Окрім того, судом не обґрунтовано свої висновки про задоволення моральної шкоди, який зв`язок має ОСОБА_6 до наявних стресових ситуацій у потерпілої, які належним чином не доведені.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого, його захисника, потерпілої та її представника, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомостей про поважність причин їх неявки не подавали.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».
Згідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.
З вироку суду вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не визнав та показав, що між ним та потерпілою сталась сутичка, однак перелом пальця, остання отримала внаслідок того, що наносила йому удар, а не він їй його зламав.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, його вина стверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показаннями потерпілої та письмовими доказами.
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні ствердила, що вона проживала з обвинуваченим та 13.02.2021 між ними сталась суперечка, внаслідок якої обвинувачений сильно стиснув її праву руку та зламав палець на руці.
Крім показань потерпілої вина обвинуваченого доводиться дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.02.2021, яким стверджено, що потерпіла ОСОБА_9 заявила про нанесення їй ОСОБА_6 тілесних ушкоджень;
- висновком експерта від 19.02.2021 за № 25/С стверджується, що у потерпілої ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті зі зміщенням уламків та підвивихом, яке кваліфікується, як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою розлад здоров`я більше 21-го дня (так як для зрощення ушкодженої кістки та повного відновлення функції пальця, необхідний термін більше 21 дня);
- протоколом слідчого експерименту від 27.04.2021 з фототаблицями до нього за участю підозрюваного ОСОБА_6 , яким стверджується, що підозрюваний ОСОБА_6 показав та детально розповів про те, як між ним та потерпілою ОСОБА_9 відбувалася сварка, в ході якої він тримав її за кисті обох рук, однак потерпіла нанесла йому удар правою рукою стиснутою в кулак в область чола після чого схопилася за пальці правої руки та повідомила про ймовірний перелом мізинця;
- висновком судово-медичної експертизи № 37/С від 29.04.2021 стверджується, що закритий перелом проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті не міг утворитись за обставин, вказаних підозрюваним під час слідчого експерименту від 27.04.2021.
Таким чином, зібрані у кримінальному провадженні, належним чином досліджені у судовому засіданні докази, у своїй сукупності доповнюють один одного і підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому доводи щодо недоведеності вини обвинуваченого не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами кримінального провадження та дослідженими судом доказами і такі апеляційним судом відхиляються.
На підставі аналізу всіх наявних у провадженні доказів у їх сукупності, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, послідовність і детальність показань потерпілої ОСОБА_9 стосовно обставин події кримінального правопорушення, кількості, локалізації та механізму заподіяння їй ОСОБА_6 тілесного ушкодження, узгодженість цих показань з висновками судово-медичних експертиз, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про належність, допустимість, достовірність цих доказів та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги також враховується те, що у кримінальному провадженні відсутні які-небудь дані про те, що у потерпілої ОСОБА_9 були підстави для обмови обвинуваченого ОСОБА_6 . Показання потерпілої колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.
Таким чином, посилання в апеляційній скарзі захисника на сумнівний механізм отримання потерпілою тілесних ушкоджень, який не відповідає показанням потерпілої та не узгоджується з висновком судово-медичного експерта, який до того є суперечливим, зокрема, що стосується травми та механізму її утворення, не спростовує висновків суду виходячи із сукупності досліджених доказів, у тому числі висновку експерта, у якому не заперечується можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень за обставин, установлених досудовим розслідуванням та судом.
Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками та вважає, що за встановлених обставин діяння ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковано правильно, оскільки судом першої інстанції доведено, що обвинувачений, маючи умисел, спрямований на заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, схопив останню лівою рукою за пальці правої руки та стиснув, чим саме спричинив потерпілій тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті зі зміщенням уламків з підвивихом.
Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин кримінального провадження, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
На думку колегії суддів, зазначені вимоги судом першої інстанції виконано в повному обсязі.
Окрім того, апеляційний суд зазначає проте, що у своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Спростовуючи доводи сторони захисту, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги фактичні дані судово-медичних експертиз, зокрема, висновок судово-медичної експертизи № 37/С від 29.04.2021, яким повністю спростовано версію обвинуваченого про ймовірність отримання потерпілою тілесного ушкодження під час нанесення йому ударів.
Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що показання потерпілої ОСОБА_9 є непослідовними та суперечливими за змістом, сторона захисту не зазначає, яким чином це вплинуло на встановлені фактичні обставини, при тому, що суд встановив ці обставини безпосередньо, в тому числі, й із сукупності інших доказів.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків у вироку суду фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердження не знайшли. Висновки суду, викладені у вироку ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, зокрема, з врахуванням експертних висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні. У вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статті 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статті 94 КПК України.
З огляду на зазначене, невизнання вини обвинуваченим щодо обставин заподіяння ним тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , судом першої інстанції вірно розцінено, як обрану лінію захисту обвинуваченими з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, а тому критично віднісся до цих показань.
У ході аналізу доводів апеляційної скарги, підстав для виправдання та закриття кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість ОСОБА_6 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.
Слід визнати необгрунтованими й доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів цього провадження.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину є безпідставними і такі відхиляє.
Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності.
Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в апеляційній скарзі захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними і такі відхиляються.
З вироку суду вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому захисник наголошує у своїй апеляційній скарзі. На підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_6 у вказаному кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розгляд здоров`я або значну втрату працездатності менш як на одну третину.
Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Цих вимог кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався.
З вироку суду вбачається, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також те, що вчинене обвинуваченими кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким кримінальним правопорушенням, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та дані про особу винного, який за місцем проживання характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Разом з тим, суд першої інстанції відповідно до ст. 67 КК України, необґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 вчинення кримінального правопорушення щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала в стані вагітності.
За правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, та які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не містить посилання органу досудового розслідування на наявність у кримінальному провадженні обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала в стані вагітності.
Врахування цієї обтяжуючої обставини судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України.
З цих підстав, апеляційний суд вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку, посилання суду на обтяжуючу обставину вчинення кримінального правопорушення щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала в стані вагітності при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.
Виключення обтяжуючої обставини у виді вчинення кримінального правопорушення щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала в стані вагітності, не впливає на призначене ОСОБА_6 з урахуванням ст. 50, 65 КК України, покарання.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 122 КК України із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке відповідає даним про особу обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також співмірним вчиненому ним протиправному діянню та його наслідкам і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
Окрім того, згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень частини 5 зазначеної статті цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з положеннями статті 1166 ЦК України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадів, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Так, в суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_9 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 3470,50 грн, а також моральну шкоду в розмірі 200000 грн.
Вирішуючи вказаний цивільний позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого до висновку, що такий в частині стягнення матеріальної шкоди доведений і підлягає до задоволення в повному обсязі та стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальну шкоду в розмірі 3470,50 грн
Також, колегія суддів констатує, що суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а вироку суду - без змін.
При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 02.02.2023, щодо ОСОБА_10 , - без змін.
На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді