ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/122/16-к Номер провадження 11-кп/814/442/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілих захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000819 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 квітня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, маючий двох неповнолітніх дітей, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнений від відбування призначеного покарання.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 :

- на користь потерпілого ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 11601,61 грн та моральну шкоду в розмірі 125000 грн;

- на користь потерпілої ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 32121,40 грн та моральну шкоду в розмірі 250000 грн;

- на користь держави витрати за проведення судових експертиз в розмірі 9724 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що він 26 липня 2013 року близько 17 год. 15 хв., керуючи мотоциклом «JAMAHA FZ6» з ідентифікаційним номером виробника « НОМЕР_1 », державну реєстрацію якого в установленому порядку не здійснено, рухаючись у м. Гадяч Полтавської області по вул. Полтавській в напрямку від річки Псел до центру міста, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, здійснюючи поворот на перехресті доріг праворуч, проїхавши перехрестя з вул. Степаненка та від`їхавши після випрямлення дороги по напрямку руху відстань не більше 81,7 м, навпроти домоволодіння №107 по вул. Полтавській допустив зіткнення з пішоходами ОСОБА_8 та малолітньою ОСОБА_11 , які переходили проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди настала смерть потерпілої ОСОБА_11 , а потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді рваної рани середньої третини великогомілкової кістки зі зміщенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду та визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому зазначає про відсутність беззаперечного висновку експертів щодо наявності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Вважає, що дані протоколу слідчого експерименту, проведеного з потерпілим ОСОБА_8 25 листопада 2013 року, суперечать схемі ДТП та показанням самого потерпілого, що були надані ним 15 серпня 2013 року, а також даним протоколу слідчого експерименту від 21 серпня 2013 року.

Не погоджується з висновком експерта від 08 січня 2014 року, оскільки в його основу покладено інші вихідні дані.

Звертає увагу, що згідно з висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №9263/9772 від 27 серпня 2014 року та висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та медичної експертизи №341/80 від 29 травня 2014 року не встановлено його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Наголошує, що відповідно до висновку експерта №9-79 від 02 березня 2015 року у його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України.

Водночас, не погоджується з висновком судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №/29919/18-52 від 11 січня 2019 року про наявність у нього технічної можливості уникнути ДТП.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 надав до суду апеляційної інстанції клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів заявленого клопотання, думку потерпілих та прокурора, які не заперечували проти звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальностіу зв`язку з закінченням строків давності, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні необережного тяжкого злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким дана належна оцінка.

При цьому суд першої інстанції, виконуючи приписи ст.94 КПК України, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку, та дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_10 і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_10 вчинив 26 липня 2013 року.

Обвинувачений надав у судовому засіданні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яке підтримав його захисник.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, відповідно до ст.12 цього Кодексу як у редакції Закону від 15 листопада 2011 року №4025-VI, яка діяла на час його вчинення, так і відповідно до чинної редакції цієї статті Кодексу, віднесено до тяжких злочинів.

Згідно з п.4 ч.1 ст.49 КК України в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Крім того, аналогічні строки давності, із закінченням яких Закон пов`язує можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності, передбачені і чинними положеннями п.4 ч.1 ст.49 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року №2617-VIІІ

На час розгляду 18 жовтня 2023 року кримінального провадження апеляційним судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_10 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме десять років, минули, що є правовою підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст.49 КК України та для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Враховуючи наведене, вирок суду підлягає до скасування, а кримінальне провадження до закриття на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України зі звільненням ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому, невизнання ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення в даному випадку не перешкоджає застосуванню щодо нього положень ст.49 КК України.

Так, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Наведена правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17.

У такому разі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

З огляду на приписи ст.129 КПК України, суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття провадження на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Отже, клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 квітня 2022 року щодо ОСОБА_10 скасувати, звільнивши його від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.4 ч.1 ст.49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000819 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4