Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 315/334/20
Провадження № 1-кп/332/113/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих: ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гуляйполе, громадянина України, який має середню освіту, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2018, приблизно о 17-30 годині (в світлу пору доби), водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Шевченка в м. Гуляйполі Запорізької області, з боку вул. Н. Махна в напрямку вул. Спортивної, зі швидкістю не менше 79,6 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху у населених пунктах, наближаючись при цьому до перехрестя з вул. Герцена.

В цей же час, водій ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи мопедом «Honda Lead», без реєстраційного номеру, незареєстрованим в органах МВС України, не маючи поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, здійснював рух по проїзній частині вул. Герцена з боку вул. Першого травня в напрямку вул. Шевченка, по якій рухався водій ОСОБА_7 , на перехресті вказаних доріг, виїхав на перехрестя, перетинаючи проїзну частину вул. Шевченка справа наліво по ходу руху автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 . В якості пасажира на мопеді перебував ОСОБА_12 .

Наблизившись до перехрестя вул. Шевченка з вул. Герцена в м. Гуляйполі, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити мопед «Honda Lead», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_9 , який наближався до нього праворуч, та маючи при цьому технічну можливість уникнути зіткнення з ним, шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця зіткнення, при русі з максимальною швидкістю, зазначеною в п. 12.4 Правил дорожнього руху, відповідних заходів, спрямованих на дотримання дозволеного швидкісного режиму не вжив.

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху, відповідно до яких:

- п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»;

- п. 12.9. «Водієві забороняється:

«б» перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7»

Невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам пп. 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з мопедом «Honda Lead», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_9 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеду ОСОБА_12 загинув на місці ДТП, а водію мопеду ОСОБА_9 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи від 01.11.2018 № 240, смерть ОСОБА_12 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів, які ускладнилися розвитком шоку. Всі ушкодження у ОСОБА_12 утворилися прижиттєво, по механізму тупої травми, від дії тупих, твердих предметів, могли утворитися при конкретній дорожньо-транспортній пригоді.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 21.11.2018 № 1381 МД, закрита травма грудної клітини у вигляді закритих переломів 2, 3, 5-го ребер ліворуч з розвитком гемотораксу у ОСОБА_9 у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Утворення тілесних ушкоджень в умовах вказаної дорожньо-транспортної пригоди не виключається. Давність утворення ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи та медичній документації.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину визнав у повному обсязі, заявлені цивільні позови потерпілими ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнав частково, лише в частині матеріальної шкоди, розкаявшись в скоєному, своїми показами підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що 20 вересня 2018 року о 17-30 годині він їхав на автомобілі «Мерседес Спрінтер» в м. Гуляйполе в бік с. Залізничне. Перед перехрестям вул. Шевченко - вул. Н. Махно, на пішохідному переході, він пригальмував, далі почав набирати швидкість, їхав по своїй полосі руху. Він бачив знак «головна дорога» по вул. Шевченка. Перед будівлею Укртелекома були припарковані автомобілі, які він об`їжджав, також там росла велика ялинка, яка йому закривала огляд на вул. Герцена. За 5-6 метрів він побачив як скутер вилетів на перехрестя і він почав гальмувати, на середині вул. Шевченка стався удар, скутер влетів йому під передню вісь, машина стала некерована і її віднесло ліворуч, ближче до зустрічної смуги, від моменту зіткнення автомобіль зупинився через 6-7 метрів, оскільки передні колеса повною мірою не гальмували, адже скутер попав під передню балку. Він вибіг з авто та почав телефонувати у «швидку медичну службу», праворуч на клумбі лежала одна людина, з іншого боку - друга. У автомобіля були погнуті праві двері, капот та розбита права фара, продерте праве крило. Удар прийшовся в правий бік автомобіля. Не заперечує, що перевищив встановлену швидкість руху у місті, що стало наслідком ДТП, оскільки не зміг уникнути зіткнення з мопедом. Щиро кається у скоєному, просив вибачення за свої необережні дії у потерпілих.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що 20.09.2018, в денний час, він разом із ОСОБА_12 їздили на скутері купатися на ставок «Інтернат» м. Гуляйполе, де вжили пляшку горілки на двох. Поверталися додому по вул. Герцена на скутері, він був за кермом, де перед перехрестям з вул. Шевченко, вони їхали з невеликою швидкістю руху, пригальмовував, оскільки бачив відповідний дорожній знак «Дати дорогу». Дорога була не завантажена, він побачив « ОСОБА_14 », який наближався до перехрестя та був далеко від нього. Він почав перетинати перехрестя, однак, оскільки автомобіль рухався швидко, з виїздом на зустрічну смугу, відбулось зіткнення, яке сталося на зустрічній смузі руху автомобіля між пішохідними переходами. Автомобіль вдарив їх своїм передом по центру, скутер опинився під передніми колесами автомобіля. Технічний стан скутера дозволяв їхати на ньому удвох. В результаті ДТП йому було спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. На місці ДТП він втратив свідомість, прийшов до тями у лікарні. Потерпілий зазначив, що права керування скутером не має, керував скутером у стані алкогольного сп`яніння без шолому, також не мав шолому і померлий пасажир ОСОБА_12 , який також перебував у стані сп`яніння. Потерпілий не заперечував, що стан його сп`яніння позбавив його об`єктивної можливості адекватно оцінювати дорожню обстановку перед зіткненням. Пасажир ОСОБА_12 добровільно сів на скутер під його керуванням. Вироком суду від 20.07.2021 його визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та притягнуто до кримінальної відповідальності. На даній стадії судового розгляду претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_7 не має.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначила, що вона є матір`ю померлого ОСОБА_12 . Подія сталася 20.09.2018. Очевидцем ДТП вона не була. На місце ДТП вона приїхала із сусідом, де побачила труп сина, який лежав на дорозі біля автомобіля, скутер був під автомобілем. Заявлений цивільний позов про стягнення моральної та майнової шкоди підтримує у повному обсязі. Просить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що він є рідним братом померлого ОСОБА_12 . Подія сталася 20.09.2018. Очевидцем ДТП він не був, однак бачив місце ДТП та його наслідки - загибель брата. Після смерті брата він, як «хрещений батько», опікується долею племінників, які залишились без батька. Заявлений цивільний позов про стягнення моральної та майнової шкоди підтримує у повному обсязі. Просить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 сувору міру покарання через невідшкодування ним шкоди та надмірно тривалий розгляд справи, що негативно впливає на стан здоров`я матері загиблого.

За клопотанням сторони обвинувачення судом долучені та досліджені наступні документи:

- висновок експерта від 01.11.2018 № 240, згідно змісту якого, смерть ОСОБА_12 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів, які ускладнилися розвитком шоку. Всі ушкодження у ОСОБА_12 утворилися прижиттєво, по механізму тупої травми, від дії тупих, твердих предметів, могли утворитися при конкретній дорожньо-транспортній пригоді (Т. 2, а.с. 56-60);

- висновок експерта від 21.11.2018 № 1381 МД, згідно змісту якого, закрита травма грудної клітини у вигляді закритих переломів 2, 3, 5-го ребер ліворуч з розвитком гемотораксу у ОСОБА_9 у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Утворення тілесних ушкоджень в умовах вказаної дорожньо-транспортної пригоди не виключається. Давність утворення ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи та медичній документації (Т. 2, а.с. 110-112);

- висновок додаткової, комплексної, комісійної судової дорожньо-технічної та автотехнічної експертизи від 01.11.2022 № 7758/19331, згідно змісту якого, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Мерседес Спрінтер ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.3, 12.4 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Мерседес Спрінтер ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мопедом Хонда, шляхом виконання ним вимог п. 12.4 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 12.4 ПДР України та, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій мопеда Хонда ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 16.11 ПДР України та вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», цих Правил. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія мопеда Хонда ОСОБА_9 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 16.11 ПДР України та у відповідності до вимог дорожнього знаку 2.1 цих Правил, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 16.11 ПДР України та у відповідності до вимог дорожнього знаку 2.1 цих Правил, і з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. (Т. 4, а.с. 5-12);

- постанова слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_15 від 06.02.2020 про визнання речових доказів (Т. 1, а.с. 224-227);

- постанова слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 від 21.09.2018 про визнання речових доказів (Т. 1, а.с. 239).

Інших доказів учасниками процесу суду не надано.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, потерпілих та вище досліджених доказів.

Суд вважає пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення доведеним і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законодавцем віднесений до категорії тяжких, вчинений з необережності;

- особу обвинуваченого, який: раніше не судимий; на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; офіційно не працевлаштований; має позитивну характеристику з місця реєстрації; є тимчасово переміщеною особою, внаслідок збройної агресії рф, під час якої 24.05.2022 зруйновано його будинок у м. Гуляйполе; проживає у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; згідно акту медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 20.09.2018 - на момент ДТП був тверезий; згідно змісту досудової доповіді, складеною представниками Гуляйпільського РС філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення волі на певний строк, вчинене ним діяння не становить високої небезпеки для суспільства, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень;

- обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину;

- обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння злочину, необережних дій обвинуваченого, тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_12 , даних про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, позицію потерпілих, суд вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини справи, вину іншого учасника ДТП - потерпілого ОСОБА_9 , яка відображена у вироку Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20.07.2021, віктимну поведінку загиблого ОСОБА_12 , яка виразилась у тому, що останній, без мотошолома, у стані алкогольного сп`яніння перебував у якості пасажира мопеду під керування водія ОСОБА_9 , який також був у стані алкогольного сп`яніння та не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою і за доцільне вважає застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з покладанням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. У зв`язку з конкретними обставинами справи, викладеними вище, статусом тимчасово переміщеної особи ОСОБА_7 , який зазначив, що право керування транспортними засобами є його єдиним джерелом доходу, хоча і не офіційним, наявність якого буде сприяти найшвидшому відшкодуванню спричинених потерпілим збитку, суд вважає можливим не застосовувати до обвинуваченого додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд не вирішує питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, оскільки на час винесення вироку строк його дії закінчився, клопотань щодо обрання, скасування або заміни запобіжного заходу від учасників кримінального провадження не надходило.

У судовому засіданні потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення моральної та майнової шкоди (Т. 1, а.с. 61-83). Згідно змісту позову, ОСОБА_8 є матір`ю загиблого ОСОБА_12 25.04.2018 між ОСОБА_7 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» укладався договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно полісу № АМ/7111844 та на момент ДТП поліс був дійсний. Посилаючись на норми ст.ст. 55, 61, 128 КПК України, ст.ст. 22, 23 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанову Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постанову ВС України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», ОСОБА_8 просить стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_7 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» завдану моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн та стягнути з ОСОБА_7 залишок завданої майнової та моральної шкоди, яка не може бути стягнута солідарно зі страхової компанії, оскільки виходить за межі страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 127 060,98 грн. Завдану моральну шкоду ОСОБА_8 обґрунтовує тим, «що після смерті мого сина ОСОБА_12 , у нього залишились двоє дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який з вересня 2018 року навчається у Польщі і нам усією сім`єю потрібно ставити їх на ноги. Тільки вартість навчання ОСОБА_18 та його фінансова підтримка у Польщі складає приблизно 200 000 грн на рік. Майнову шкоду я оцінюю у 27 060,98 грн, що підтверджується доданими доказами. Оскільки саме я організовувала поховання та несла усі витрати».

В судовому засіданні ОСОБА_8 підтримала доводи своєї позовної заяви, просила її задовольнити.

ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_8 визнав частково, лише в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 27 060,98 грн. Моральну шкоду не визнав з огляду на її необґрунтованість. Також зазначив, що під час судового розгляду справи він намагався сплатити добровільно вищезазначену матеріальну шкоду, однак потерпіла ОСОБА_8 від цього відмовилась, оскільки хоче її стягнення лише в примусовому порядку за рішенням суду.

У судовому засіданні потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення моральної та майнової шкоди (Т. 1, а.с. 84-96). Згідно змісту позову, ОСОБА_10 є рідним братом загиблого ОСОБА_12 25.04.2018 між ОСОБА_7 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» укладався договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно полісу № АМ/7111844 та на момент ДТП поліс був дійсний. Посилаючись на норми ст.ст. 55, 61, 128 КПК України, ст.ст. 22, 23 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанову Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постанову ВС України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», ОСОБА_10 просить стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_7 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» завдану моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн та стягнути з ОСОБА_7 залишок завданої майнової та моральної шкоди, яка не може бути стягнута солідарно зі страхової компанії, оскільки виходить за межі страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 100 264,30 грн. Завдану моральну шкоду ОСОБА_10 обґрунтовує тим, «що після смерті свого брата ОСОБА_12 , я беру на себе більшу частину фінансового забезпечення його дітей та своїх племінників ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який з вересня 2018 року навчається у Польщі, я постійно висилаю кошти за сплату навчання та його проживання у гуртожитку, оскільки вважаю своїм святим обов`язком дати його дітям найкращу освіту і допомогти їм фінансово та морально стати гідними членами нашого суспільства. Окрім цього, допомагаю фінансово нашій матері пенсійного віку та його дружині. Стягнуті грошові кошти судом у повному обсязі підуть на фінансову підтримку дітей, які залишились без батька, та якого я їм фактично замінюю. Тільки вартість навчання ОСОБА_18 та його фінансова підтримка у Польщі складає приблизно 200 000 грн на рік. Завдана мені майнова шкода, яку я можу довести відповідними доказами, складає 16 074,30 грн, які були сплачені мною на користь КУ «ЗОБСМЕ» та ФОП « ОСОБА_20 ».

В судовому засіданні ОСОБА_10 підтримав доводи своєї позовної заяви, просив їх задовольнити. При цьому він заявив, що відмовився би від всіх позовних вимог до обвинуваченого, якби останній отримав найсуворішу міру покарання.

ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_10 визнав частково, лише в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 264,30 грн. Моральну шкоду не визнав з огляду на її необґрунтованість.

У судовому засіданні потерпілою ОСОБА_13 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення моральної шкоди (Т. 1, а.с. 97-102). Згідно змісту позову, ОСОБА_13 є дружиною загиблого ОСОБА_12 25.04.2018 між ОСОБА_7 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» укладався договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно полісу № АМ/7111844 та на момент ДТП поліс був дійсний. Посилаючись на норми ст.ст. 55, 61, 128 КПК України, ст.ст. 22, 23 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанову Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постанову ВС України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», ОСОБА_13 просить стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_7 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» завдану моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн та стягнути з ОСОБА_7 залишок завданої моральної шкоди, яка не може бути стягнута солідарно зі страхової компанії, оскільки виходить за межі страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 100 000,00 грн. Завдану моральну шкоду ОСОБА_13 обґрунтовує тим, «що після смерті мого чоловіка ОСОБА_12 , у мене залишилось двоє дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який з вересня 2018 року навчається у Польщі і нам усією сім`єю потрібно ставити їх на ноги. Тільки вартість навчання ОСОБА_18 та його фінансова підтримка у Польщі складає приблизно 200 000 грн на рік».

В судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_21 - адвокат ОСОБА_11 , підтримав доводи позовної заяви, просив їх задовольнити.

ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_13 не визнав з огляду на їх необґрунтованість.

Від представника ПрАТ «Страхова група «ТАС» - ОСОБА_22 , в матеріалах справи міститься клопотання щодо розгляду справи без їх участі, а також відзив на позовні заяви (Т. 4, а.с. 151-160). Згідно змісту відзиву, страхова компанія просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Свою позицію страхова компанія, посилаючись на норми спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обґрунтовує тим, що:

- позивачі пропустили трирічний термін на звернення із заявою про страхове відшкодування і в силу п. 37.1.4 ст. 37 Закону не мають права на отримання страхового відшкодування;

- 200 000,00 грн є максимально можливою сумою виплати страхового відшкодування на одного померлого, що виплачується в розмірі та порядку, передбаченому Законом;

- оскільки смерть потерпілого настала внаслідок взаємодіє двох джерел підвищеної небезпеки, а отже в силу п. 36.3 ст. 6 Закону розмір страхового відшкодування ділиться на кількість учасників ДТП;

- лише в разі своєчасного звернення позивачів в передбаченому законодавством порядку із заявою про страхове відшкодування, моральна шкода в розмірі 12 мінімальних заробітних плат на день настання ДТП, що становить 44 676,00 грн, та відшкодовується рівними частинами лише дружині, батькам та дітям, а отже для встановлення розміру моральної шкоди, яка відшкодовується страховиком кожному члену сім`ї необхідно встановити кількість осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого;

- жодним договором та законом не передбачений солідарний обов`язок страхової компанії та ОСОБА_7 , а ст. 1194 ЦК України чітко передбачено відшкодування страхувальником різниці між страховою виплатою та розміром шкоди, а отже вимоги позивачів про солідарне стягнення є взагалі безпідставними та необґрунтованими.

В матеріалах справи міститься відзив одного із захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_4 , на заявлені по кримінальному провадженню цивільні позови (Т. 4, а.с. 146-150). Згідно цього відзиву, автор пропонує позови залишити без задоволення або без розгляду з роз`ясненням потерпілим їх права на звернення з цивільними позовами в порядку цивільного судочинства з огляду на наступне:

- подання окремих, самостійних позовів до двох обвинувачених за одну й ту саму подію є незаконним, необґрунтованим та не відповідає вимогам Закону (мається на увазі вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20.07.2021 відносно ОСОБА_9 , в якому розглянуті позовні вимоги потерпілих з аналогічних підстав по відношенню до ОСОБА_9 ). Потерпілими заявлені до ОСОБА_7 абсолютно самостійні три окремі позови, без визначення частки його відповідальності, без врахування того, що ОСОБА_9 повинен нести разом із ОСОБА_7 солідарну відповідальність перед потерпілими;

- усі три позови потерпілих є шаблонними, не індивідуальними і не містять у собі взагалі жодних посилань та обґрунтувань на додані до нього докази;

- доказів понесення витрат на навчання сина померлого - ОСОБА_23 у розмірі, зазначеному у позовах - жодним потерпілим не надано, не відображена точна дата навчання ОСОБА_23 за кордоном, що ставить під сумнів обґрунтування заявлених позовних вимог;

- у позовах є необґрунтованими факти спричинення їм матеріальних збитків і моральної шкоди, ступеню їхніх фізичних та психологічних страждань, ступеню їхніх немайнових втрат, вимушених змін до повсякденного життя потерпілих тощо;

- жодним потерпілим по справі не надано до суду доказів того, що вони є непрацездатними та перебували чи знаходились на утриманні загиблого, а тому у розумінні до вимог ст. 1200 ЦК України - вони не мають права на відшкодування будь-якої шкоди.

З`ясувавши позицію учасників судового розгляду щодо заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

При вирішенні заявлених позовних вимог суд керується положеннями ст.ст. 127, 128, 129 КПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168, 1187, 1188, 1190, 1200 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна». Суд не вбачає підстав для цитування згаданих норм права, оскільки вони є загальнодоступними.

Також суд бере до уваги встановлені обставини, що:

- вина ОСОБА_7 у ДТП, внаслідок якого загинув ОСОБА_12 , доведена матеріалами кримінального провадження;

- ОСОБА_7 визнав свою провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні, щиро кається у скоєному та вживав заходів задля відшкодування спричинених матеріальних збитків, заявлених потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ;

- окрім вини ОСОБА_7 у вказаному ДТП є вина і потерпілого ОСОБА_9 , який в рамках іншого кримінального провадження є засудженим вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20.07.2021 за ч. 2 ст. 286 КК України;

- вироком суду І інстанції від 20.07.2021 відносно ОСОБА_9 , задоволені позовні вимоги потерпілих та стягнуто з останнього на користь потерпілої ОСОБА_8 200 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь потерпілого ОСОБА_10 - 100 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_13 - 200 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- виходячи з встановлених та підтверджених обставин ДТП, внаслідок якого загинув потерпілий ОСОБА_12 , водій ОСОБА_9 порушив вимоги п.п. 2.1 «а», «г», 2.3 «г», 2.9 «а», «в», 16.11 та розділу 33 ПДР; водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 12.9 ПДР;

- наслідком ДТП є також віктимна поведінка загиблого ОСОБА_12 , яка виразилась у тому, що останній, без мотошолома, у стані алкогольного сп`яніння перебував у якості пасажира мопеду під керуванням водія ОСОБА_9 , який також був у стані алкогольного сп`яніння та не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Суд погоджується з позицією ПрАТ «Страхова група «ТАС» про те, що позивачі пропустили трирічний термін на звернення із заявою про страхове відшкодування та в силу п. 37.1.4 ст. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не мають права на отримання страхового відшкодування зі страхової компанії. На запитання суду представник потерпілих підтвердив, що позивачі не звертались до СК із заявою про страхове відшкодування.

Суд вважає слушною позицію захисника ОСОБА_4 про те, що наявні позовні вимоги до ОСОБА_7 , з урахуванням положень ст. 1190 ЦК України, повинні розглядатись разом із позовними вимогами до іншого винуватця ДТП - ОСОБА_9 та останні повинні нести солідарну відповідальність перед потерпілими. Однак це не є підставою для залишення позовних вимог без задоволення або без розгляду, як пропонує захисник ОСОБА_4 . Суд враховує наявний вирок суду І інстанції відносно ОСОБА_9 , в рамках якого відбувся розгляд позовних вимог до останнього та поважає право позивачів на обраний ними вид способу захисту - пред`явлення самостійних позовів в рамках двох кримінальних проваджень.

З урахуванням заявлених вимог потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди, яка підтверджена відповідними копіями квитанцій та визнана у повному обсязі обвинуваченим ОСОБА_7 , суд вважає за доцільне їх задовольнити.

За своїм змістом заявлені три позови є однотипними та шаблонними, складаються з цитування вищеперелічених норм права, а саме обґрунтування спричиненої моральної шкоди потерпілих зводиться до того, що загиблий ОСОБА_12 мав двох дітей, один з яких навчається у Польщі, та фінансова підтримка якого складає приблизно 200 000 грн на рік. В обґрунтування цього до позову ОСОБА_10 долучені копії трьох аркушів документа, складеного ймовірно польською мовою без належного завірення та перекладу (Т. 1, а.с. 93-95). Інших доказів та мотивувань в обґрунтування спричиненої моральної шкоди потерпілим, суду не надано. До позову не долучені копії свідоцтв про народження дітей померлого, дата народження доньки померлого у трьох позовах зазначена невірно, документально не підтверджено час навчання сина померлого за кордоном, до чи після ДТП, відсутні дані про перебування на утриманні загиблого безпосередньо позивачів тощо.

Незважаючи на низьку якість складених позовів в обґрунтування їх змісту, суд, керуючись засадами законності та справедливості констатує, що загибель сина та чоловіка є великою втратою для кожної матері та дружини. І ця втрата, при обставинах, встановлених судом, беззаперечно призвела до глибинних фізичних та душевних страждань, змінила уклад життя близьких родичів загиблого: матері та дружини, які підпадають під ознаки ст. 1200 ЦК України. Тому, враховуючи кримінальний характер діянь обвинуваченого ОСОБА_7 , його ставлення до вчиненого, матеріальний стан обвинуваченого, часткове визнання ним позовних вимог та намагання добровільно відшкодувати спричинену матеріальну шкоду, наявність вироку суду відносно ОСОБА_9 та задоволені в ньому позовні вимоги потерпілих, характер, тривалість, обсяг та глибину душевних страждань потерпілих, непоправність втрати близької людини, наслідки, у тому числі, пов`язані із порушенням нормального життєвого укладу потерпілих, імовірним погіршенням стану здоров`я та загального психоемоційного стану потерпілих, їх переживання за подальшу долю дітей загиблого та, виходячи із принципу розумності, виваженості, співрозмірності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_13 в частині заявлених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, у розмірі 50 000,00 грн кожній.

Щодо позовних вимог ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди, суд констатує, що заявник, враховуючи норми ст. 1200 ЦК України, не є непрацездатною особою, яка була на утриманні загиблого чи мала право на це. Судом встановлено, що ОСОБА_10 є рідним братом загиблого, жив окремо від загиблого в іншому населеному пункті та не перебував на його утриманні. З огляду на це, позовні вимоги ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Вказаним висновком суд жодним чином не нівелює глибину душевних страждань потерпілого ОСОБА_10 та його переживання за долю дітей загиблого та їх фінансову підтримку.

Вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Відповідно до вимог ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно з довідкою про витрати на проведення експертизи № 9-839 від 20.12.2018, пов`язані з проведенням судової експертизи, складають 2 288,00 грн. (Т. 2, а.с. 202) та актом № 7758/19331 від 03.05.2022 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експертів, складають 36 243,84 грн (Т .4, а.с. 2).

Доля речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 : повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення моральної та майнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 50 000,00 грн та матеріальну шкоду в розмірі 27 060,98 грн.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення моральної та майнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 264,30 грн.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення моральної та майнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 50 000,00 грн.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави:

- 2 288,00 грн процесуальних витрат (рахунок № UA0008479, одержувач: ГУК у Зап.обл/ТГм. Запоріжжя/24060300, МФО: 899998, );

- 36 243,84 грн процесуальних витрат (рахунок № UA0020649, одержувач: ГУК у Харків.обл/МТГ м. Харків, ).

Речові докази:

- вилучені копії матеріалів з кримінального провадження № 0000282 від 21.09.2018 та долучені у подальшому до даного кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- СД-диск з фото- та відеоматеріалами з огляду місця пригоди від 21.09.2018, який долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1