УХВАЛА

Іменем України

19 грудня 2023 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю представника власника майна, адвоката ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Житомирської обласної громадської організації «Клуб дозвілля та відпочинку», про скасування арешту майна

В С Т А Н О В И В :

До Корольовського районного суду м. Житомира надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Житомирської обласної громадської організації «Клуб дозвілля та відпочинку», про скасування арешту на майно.

Обґрунтовуючи клопотання адвокат ОСОБА_3 вказав, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 21.03.2023 у справі № 296/2167/23 клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 000000028 про арешт майна, вилученого під час проведення обушку 28.02.2023, за адресою: м. Житомир, вул. Лятошинського, 11, яке фактично перебувало у користуванні Житомирської обласної громадської організації «Клуб дозвілля та відпочинку», задоволено частково.

Адвокат зазначає, що арештоване майно оглянуто, щодо такого призначено та проведено всі необхідні судові експертизи, однак доказів на підтвердження доказового значення вилученого майна у кримінальному провадженні, органами досудового розслідування не надано. З огляду на зазначене, адвокат ОСОБА_3 просить скасувати арешт, який накладено ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/2167/23 від 21.03.2023 та повернути вилучене майно власнику.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання в повному обсязі на просив його задовольнити. Вказав, що люди, які вказані у клопотанні не мають відношення до кримінального правопорушення.

В судовому засіданні слідчий вказав, що досудове розслідування завершено, наразі триває процес розкриття матеріалів кримінального провадженні. Зазначив, що арештоване майно є речовим доказом, а тому таке буде оглядатись на стадії розгляду кримінального провадження по суті, а отже потреба в арешті зазначеного майна не відпала.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч.1 ст.170 КПК України).

Ухвалою слідчого судді Корольовсього районного суду м. Житомира від 21.03.2023р. у справі № 296/2167/23 клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Житомирській області ОСОБА_5 - задоволено частково. Накладено арешт на майно, що було вилучено 28.02.2023 у ході обшуку офісного приміщення за адресою: м. Житомир, вул. Лятошинського, 11, яке фактично було в користуванні Житомирської обласної громадської організації «Клуб дозвілля та відпочинку» ().

Встановлено, що 01.03.2023р. постановою слідчого вилучене майно та документи визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання на предмет задоволення клопотання про скасування арешту майна, слідчим суддею враховується наступне.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна із можливістю надання учасниками процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З матеріалів справи та пояснень в судовому засіданні вбачається, що відносно сейфа білого кольору проведені всі необхідні слідчі дії та зафіксовано всі необхідні фактичні дані (іншого суду не надано).

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифіковано Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Отже, враховуючи вищевикладене, позбавлення добросовісного власника майна, можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи.

Відтак, адвокатом ОСОБА_3 доведено, що сейф білого кольору оглянуто, всі необхідні судові експертизи та слідчі дії проведено. Також судом встановлено, що інше майно на яке відповідно до ухвали слідчого судді від 21.03.2023р. у справі № 296/2167/23 накладено арешт, має значення речових доказів під час розгляду кримінальної справи по суті, а отже клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Житомирської обласної громадської організації «Клуб дозвілля та відпочинку», про скасування арешту тимчасово вилученого майна є таким, що підлягає до часткового задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-175, 309 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Житомирської обласної громадської організації «Клуб дозвілля та відпочинку», про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 21.03.2023р. по справі № 296/2167/23, на сейф білого кольору.

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1