29.12.2023
Справа № 642/6016/23
Провадження № 1-кп/642/556/23
У Х В А Л А

29 грудня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря- ОСОБА_2

сторін кримінального

провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130, що надійшов з Харківської обласної прокуратури, за обвинуваченням :

ОСОБА_9 , 2003 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 та ч.4 ст. 190 КК України;

ОСОБА_10 , 1969 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 та ч.4 ст. 190 КК України;

ОСОБА_15 , 1993 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 та ч.4 ст. 190 КК України;

ОСОБА_11 , 2003 року народження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України;

ОСОБА_12 , 2003 року народження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України;

ОСОБА_13 ,2004 року народження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України;

ОСОБА_14 , 2005 року народження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України ,-

в с т а н о в и в:

18 жовтня 2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова для розгляду по суті, в порядку ст. 291 КПК України, з Харківської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 01 лютого 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 та ч.4 ст. 190 КК України, та ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України

В судовому засіданні процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні - прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 оскільки, як на його думку, ризики, передбачені п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного їх впливу на потерпілих та свідків, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, які були встановлені під час досудового розслідування не змінилися та продовжують існувати, що виправдовує підстави тримання обвинуваченого під вартою. Фактичні обставини вчинення системних, умисних особливо тяжких злочинів свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченоно, просили суд відмовити в його задоволенні та змінити обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу на домашній арешт, або зменшити визначену судом суму застави. В обґрунтування своїх заперечень сторона захисту зазначила , що в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_11 неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Практика Верховного суду та Європейського суду з прав людини свідчить про те, що тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обвинувачений тривалий час утримується під вартою, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації.

Поведінка обвинуваченого протягом всього досудового розслідування свідчить про що він не збирається переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Інші обвинувачені та їх захисники заперечували проти клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 .

Заслухавши думку сторін кримінального провадження , перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Під час судового провадження вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК (частина 3 статті 315, частина 2 статті 331 КК).

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

В ході досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_11 ухвалою суду було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та була визначена застава в розмірі 214720 грн , при внесенні якої, даний обвинувачений підлягав звільненню з-під варти. Строк дії даної ухвал спиває 13.01.2024 року.

Так, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кількох епізодів злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину .

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В поданих клопотаннях прокурор вказує на ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, посилаючись на необхідність забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків, обвинувачених та експертів у цьому кримінальному провадженн;

- вчинити інше кримінальне правопорушення .

Наявність ризиків, які враховані судом при обранні запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри всім обвинуваченим у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій, висновками експертів.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі « Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні ряду системних злочинів , які є особливо тяжкими злочинами, за які чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною.

Згідно постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Вказані обставини у сукупності та дані про особи всіх обвинувачених, тяжкість покарання, що загрожує їм уразі визнання винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує їм у разі визнання винуватими, може побудити їх на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Суд також вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки дані особи не були ще допитані судом , а обвинувачені, після відкриття їм матеріалів кримінального провадження, достовірно дізналися про місця проживання або перебування даних осіб та не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матимуть змогу здійснювати незаконний вплив на цих осіб з метою спонукання їх до зміни своїх показань, що обумовлене невизнанням обвинуваченими своєї причетності до інкримінованих злочинів.

Отже, наведені прокурором ризики, визначені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає доведеним.

Разом з цим, суд вважає, що прокурором не доведено перед судом наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений раніше не судимий, має постійне місця реєстрації.

Обраний відносно даного обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінується обвинуваченим , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів повязаних з характером осіб обвинувачених, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними звязками та усіма видами звязку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченого у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків , спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують, а строк утримання обвинуваченого під вартою є необхідною мірою з огляду на те, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню ще не розпочатий .

Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, а зміна обраного відносно нього запобіжного заходу на більш мякий запобіжний захід буде недостатньою для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Оскільки ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушень, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених переважають інтереси забезпечення поваги до їх особистих свобод.

Жодних інших обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинуваченого під вартою судом не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Вважаючи молодий вік обвинуваченого ОСОБА_11 , той факт, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, не працює, його майновий стан, суд вважає можливим визначити відносно нього заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 315, 371-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ « Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 27.02.2024 року.

Встановити суму застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 161040 гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії ухвали.

З моменту звільнення ОСОБА_11 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися такою особою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави ОСОБА_11 з-під варти звільнити, поклавши на нього обов`язки прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з Харківської області без дозволу суду.

Строк дії ухвали суду- до 27.02.2024 р.

Відкласти судовий розгляд на 26 січня 2024 року на 11.40 годину.

Копію ухвали направити до ДУ « Харківський слідчий ізолятор»

Ухвала може бути оскаржена стороною захисту безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя - ОСОБА_1