В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд)

у складі головуючої судді ОСОБА_1 одноособово,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 серпня 2023 року за № 0002871 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працевлаштований, неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований як ВПО: АДРЕСА_2 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимий, зокрема востаннє 29 грудня 2023 року Деснянським районним судом міста Києва за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу (далі КК) України, з урахуванням ст. 70 КК, до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України в редакції Закону України № 2117-IX від 03 березня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство»

у с т а н о в и в :

І. Суть питання, що вирішується судом

З обвинувального акта від 14 листопада 2023 року, який складено слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_5 та затверджено прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , слідує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні низки крадіжок майна в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 91 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в т.ч. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення .

Особливості наведених правовідносин свідчать, що у провадженні необхідно надати відповідь на такі ключові питання:(1) чи вчиняв обвинувачений діяння, яке охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого КК ?; (2) чи доведено стороною обвинувачення винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення ?;(3) як слід кваліфікувати дії обвинуваченого, у випадку доведення винуватості ?

Суд надає ствердні відповіді на 1 та 2 питання, у зв`язку з чим кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК, з огляду на наступне.

ІІ. Формулювання обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та строк дії якого надалі, згідно зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275, продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року на 90 діб.

Водночас, 14 серпня 2023 року приблизно о 22 год. 14 хв., тобто під час дії воєнного стану, ОСОБА_4 проходив повз кіоск «Господиня», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , та який на праві оренди належить ОСОБА_7 , де у останнього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникнення до приміщення кіоску.

Підійшовши до вхідних дверей кіоску ОСОБА_4 , за допомогою заздалегідь заготовленого металевого предмету, що мав при собі, відчинив їх та проник до середини.

Перебуваючи в приміщенні, ОСОБА_4 , впевнившись у відсутності сторонніх осіб, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з метою особистого збагачення усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, зайшов за прилавок, де знаходиться касовий апарат, з під якого дістав грошові кошти в сумі 3000 грн. 00 коп. після чого, відчинивши шухляду касової зони, дістав грошові кошти у сумі 2300 грн. 00 коп. та помістив усі гроші до кишені куртки в яку був одягнутий.

В подальшому, ОСОБА_4 , утримуючи при собі грошові кошти, що стали об`єктом злочинного посягання при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши ФОП « ОСОБА_7 » матеріальну шкоду на загальну суму 5300 грн. 00 коп.

Крім того, 19 серпня 2023 року приблизно об 11 год. 30 хв., ОСОБА_4 проходив повз будинок АДРЕСА_5 , де побачив незачинені до під`їзду та підвального приміщення двері та в цей час у останнього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою особистого збагачення усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу, увійшов до підвального приміщення, де побачив спортивний велосипед марки «Bergamot» помаранчевого кольору, вартістю 15372 грн. 00 коп., що належить ОСОБА_8 та за допомогою, заздалегідь заготовлених предметів, що мав при собі, перерізав трос, яким був пристебнутий велосипед, після чого викотив його на вулицю.

В подальшому, ОСОБА_4 , утримуючи при собі майно, що стало об`єктом злочинного посягання, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 15372 грн. 00 коп.

Також, ОСОБА_4 у період часу з 17:00 год. 31 серпня 2023 року по 07:30 год. 01 вересня 2023 року проходив повз під`їзд № 4, будинку АДРЕСА_6 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникнення до приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою особистого збагачення усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, ОСОБА_4 увійшов до під`їзду, де піднявся на технічний поверх та за допомогою, заздалегідь заготовлених предметів, що мав при собі, відчинив їх та проник до середини, де побачив бокорізи Dnipro-M Ultra 150 mm - вартістю 399 грн. 00 коп., кліщі Dnipro-M Ultra 250 mm - вартістю 465 грн. 00 коп., пістолет заклепувальний Dnipro-M RV-3 Ultra 2.4-4.8 mm - вартістю 600 грн. 00 коп., набір головок торцевих з тріскачкою Dnipro-M Ultra (12 шт.) - вартістю 633 грн. 00 коп., що належать ОСОБА_9 , після чого склав усі вищевказані речі до сумки, що мав при собі та вийшов з вищевказаного під`їзду.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 увійшов до під`їзду №5, будинку АДРЕСА_6 , піднявся на технічний поверх, підійшов до вхідних дверей, та за допомогою, заздалегідь заготовленого металевого предмету, що мав при собі, відчинив їх та проник до середини, де побачив шліфмашину кутову Dnipro-M GL-125S, вартістю 1494 грн. 00 коп., зварювальний апарат IGBT Dnipro-M SAB-14D mini, вартістю 2199 грн. 00 коп., перфоратор прямий Dnipro-M ПЕ-2698ПС, вартістю 2499 грн. 00 коп., що належать ОСОБА_9 , після чого склав усі вищевказані речі до сумки, що мав при собі та вийшов з вищевказаного під`їзду.

В подальшому, ОСОБА_4 , утримуючи при собі майно, що стало об`єктом злочинного посягання, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 8289 грн. 00 коп.

02 вересня 2023 року приблизно о 22 год. 45 хв., ОСОБА_4 проходив повз МАФ, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , та який на праві суборенди належить ОСОБА_10 , й в цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникнення до приміщення вказаного МАФу, вчинене в умовах воєнного стану.

Підійшовши до кіоску, а саме до вхідних дверей, ОСОБА_4 за допомогою, заздалегідь заготовленого металевого предмету, що мав при собі, відчинив їх та проник до середини.

Перебуваючи в приміщенні, ОСОБА_4 , впевнившись у відсутності сторонніх осіб, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, зайшов за прилавок, де в подальшому відчинив шухляду касової зони, та викрав з неї грошові кошти у сумі 1370 гривень, які помістив до кишені куртки в яку був одягнутий.

В подальшому, ОСОБА_4 , утримуючи при собі грошові кошти, що стали об`єктом злочинного посягання, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 1370 грн. 00 коп.

Надалі, у період часу з 14:00 год. 03 вересня 2023 року по 09:15 год. 04 вересня 2023 року, ОСОБА_4 проходив повз станцію технічного обслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникнення до іншого приміщення (станції технічного обслуговування), вчинене в умовах воєнного стану.

Підійшовши до вхідних дверей вищевказаної станції технічного обслуговування, ОСОБА_4 за допомогою, заздалегідь заготовленого металевого предмету, що мав при собі, відчинив навісний замок, яким були обладнані вхідні двері та проник до середини.

Перебуваючи в приміщенні, ОСОБА_4 , впевнившись у відсутності сторонніх осіб, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з метою особистого збагачення усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, побачив на стелажах різноманітні інструменти, а саме: зварювальний напівавтомат марки «Tesla», синього кольору, вартістю 15 000 грн., спотер саморобний сірого кольору, вартістю 12 000 грн., фарбувальні пістолети у кількості 3 шт., загальною вартістю 6999 грн. 99 коп., (вартість за одиницю складає 2333,33 грн.), орбітальну пневматичну шліфмашину, вартістю 3000 грн. 00 коп., набір інструментів марки «Міол» в коробці синього кольору, вартістю 1500 грн., паяльник, вартістю 150 грн., 2 пари окулярів, загальною вартістю 500 грн. (вартість за одиницю складає 250 грн. 00 коп.), після чого склав вищевказані інструменти до сумки, що мав при собі та вийшов з приміщення станції технічного обслуговування.

В подальшому, ОСОБА_4 , утримуючи при собі майно, що стало об`єктом злочинного посягання, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 39150 грн. 00 коп.

Потім, того ж дня, а саме 04 вересня 2023 року приблизно о 22 год. 28 хв. ОСОБА_4 проходив повз будинок АДРЕСА_9 , де на фасаді будинку, на першому поверсі побачив камеру відеоспостереження марки «ІМХ 335+6K7205», вартістю 2449 грн. 30 коп., що належить ОСОБА_12 та в цей час, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою особистого збагачення усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, ОСОБА_4 , підійшов до вищевказаного будинку, та за допомогою, заздалегідь заготовлених предметів, що мав при собі, перерізав дріт живлення вищевказаної відеокамери, чим пошкодив її кріплення, після чого зняв її з фасаду будинку та заховав до кишені куртки в яку був одягнутий.

В подальшому, ОСОБА_4 , утримуючи при собі майно, що стало об`єктом злочинного посягання, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 матеріального збитку на загальну суму 2449 грн. 30 коп.

Крім того, у період часу з 17:30 год. 06 вересня 2023 року по 08:40 год. 07 вересня 2023 року, ОСОБА_4 проходив повз під`їзд №5 будинку АДРЕСА_10 , де у останнього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникнення, вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою особистого збагачення усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, ОСОБА_4 увійшов до вищевказаного під`їзду, де підійшов до дверей підвального приміщення та за допомогою, заздалегідь заготовленого металевого предмету, що мав при собі, відчинив їх та проник до середини.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) поєднану з проникненням до приміщення, ОСОБА_4 , впевнившись у відсутності сторонніх осіб, з метою особистого збагачення усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, побачив на підлозі перфоратор марки «Dnipro-M RH-100Q 19776000», вартістю 3042 грн. 90 коп., лазерний мультилінійний рівень PM 40-MG марки «Хілті», вартістю 13790 грн. 00 коп., що належать ОСОБА_13 , після чого підняв їх з підлоги та заховав до сумки, що мав при собі.

В подальшому, ОСОБА_4 , утримуючи при собі майно, що стало об`єктом злочинного посягання, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_13 , матеріального збитку на суму 16832 грн. 90 коп.

ІІІ. Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Згідно ст. 185 КК йдеться про

[… 1. Таємне викрадення чужого майна (крадіжка) […]

2. Крадіжка, вчинена повторно […]

3. Крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище […]

4. […], в умовах воєнного […] стану […] …].

Відповідно до п. 3-4 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

ІV. Мотиви суду

Суд провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходить з наступного у своїх висновках.

IV.I. Докази на підтвердження встановлених судом обставин та процедура розгляду

Згідно положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ВС від 28 березня 2019 року в справі № 154/3213/16).

В цьому випадку, будучи допитаним, у порядку ст. 351 КПК, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного діяння визнав повністю, надав покази, в яких підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно за наведеного у вироку алгоритму дій вчинив крадіжки майна у 2023 році, а саме: 14 серпня - ФОП « ОСОБА_7 », 19 серпня - ОСОБА_8 , у період з 31 серпня на 01 вересня - ОСОБА_9 , 02 вересня - ОСОБА_10 , у період з 03 на 04 вересня - ОСОБА_11 , 04 вересня - ОСОБА_12 , у період з 06 на 07 вересня - ОСОБА_13 .

Останній також виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини. Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачений просив визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення, оскільки повністю погоджується з встановленими обставинами.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В цьому випадку, повне визнання вини, не заперечення обвинуваченим фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин діяння, в якому він обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення останнім цих обставин є передумовами для здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно, Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин встановлених судом.

IV.ІI. Щодо кваліфікації дій

Згідно ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20).

В цьому випадку слід врахувати, що ч. 4 ст. 185 КК із змінами, внесеними згідно із Законом № 2117-IX від 03 березня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», котра дії з 07 березня 2022 року, визначено відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене у т.ч. в умовах воєнного стану.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВС забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права (див. п. 28 постанови ВС від 25 травня 2023 року в справі № 457/885/22).

У постанові від 15 січня 2024 року (оприлюднено в ЄДРСР 23 січня 2024 року за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/116446106) в справі № 722/594/22 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформувала такий висновок щодо застосування ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного або надзвичайного стану»: за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений.

З урахуванням того, що

- у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями (п. 1 примітки до ст. 185 КК);

- у разі визнання особи винуватою у вчиненні декількох діянь, які відповідають складу злочину, передбаченого однією і тією самою статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність, всі ці діяння кваліфікуються в сукупності за відповідною статтею (частиною статті) лише один раз і окремої кваліфікації не потребують (див. постанову ВС від 27 вересня 2018 року у справі № 686/6613/16-к);

- у ч. 3 ст. 185 КК йдеться про крадіжку з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

У правовому висновку, викладеному в постанові від 18 квітня 2018 року (справа № 569/1111/16-к), Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення», вказала, що, як правильно зазначено в постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2012 року у справі № 5-15кс12в, під час здійснення такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

Тобто, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».

З урахуванням того, що в хоча чинний КК не містить законодавчої дефініції поняття «інше приміщення», однак його тлумачення дається в усталеній судовій практиці та в доктрині кримінального права.

Такий підхід свого часу був відображений у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6 листопада 2009 року.

Зокрема, під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).

Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Під сховищем у постанові пропонувалося розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.

Схожі визначення вказаним поняттям неодноразово надавалися також Касаційним кримінальним суд у складі Верховного Суду. Зокрема, аналогічне визначення поняття «інше приміщення» міститься в постанові Верховного Суду від 13 червня 2019 р. у справі №428/1457/18 та інших.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к) визначено, що під поняттям «сховище» розуміється певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охорони, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Таким чином, конструкція ч. 3 ст. 185 КК України побудована таким чином, що кваліфікуюча ознака визначається від найбільш вузького поняття «житло» до більш широкого «інше приміщення» і далі до «сховища».

Така конструкція дозволила законодавцю охопити широкий перелік об`єктів проникнення, до яких утворює кваліфікований склад злочину.

Разом із тим, ці поняття в деяких випадках можуть співпадати за обсягом. Так, поняття «житло» та «інше приміщення» охоплюються родовим поняттям «приміщення», а поняття «житло» та «інше приміщення» можуть частково співпадати за обсягом із поняттям «сховище». Іноді житло або приміщення можуть водночас мати певні ознаки сховища (оскільки в них може постійно чи тимчасово зберігатися певне майно), водночас сховище не обов`язково має бути розташованим в приміщенні.

Тому в цілях кваліфікації злочину за ч. 3 ст. 185 КК встановлення факту крадіжки, поєднаної з проникненням до житла або іншого приміщення, не потребує подальшого встановлення і доказування ознак сховища.

Тим самим, в цій справі, враховуючи фактичні обставини, встановлено, що крадіжку чужого майна, поєднану з проникненням до магазину/кіоску (МАФу), на території технічного поверху, станції технічного обслуговування, підвального приміщення, слід кваліфікувати як крадіжку, поєднану з проникненням до «іншого приміщення».

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК, позаяк він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у інше приміщення повторно.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено. При цьому, Суд зауважує, що в цій ситуації термінологічне уточнення, що в даному випадку проникнення за епізодом в період з 06 по 07 вересня 2023 року охоплюється поняттям проникнення до «іншого приміщення», а не «сховища» не впливає на кваліфікацію (див. з цього питання ОП ВС ККС від 02 червня 2020 року у справі № 175/3057/17), а тому не указує на дійсність підстав для застосування положень ст. 337 КПК.

IV.ІІI. Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує

(1) ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання;

(2) те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами;

(3) юридична відповідальність особи, за ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

В цій ситуації, обставинами, що пом`якшують покарання є

? щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення.

Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки;

? активне сприяння розкриттю злочину, що виразилось у активному сприянні у встановленні обставин регламентованих ст. 91 КПК України та розгляду провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК, не установлено.

Також, Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (див. дані установочної частині цього рішення), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання та слушності застосування положень ст. 75 КК; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: класифікацію за ст. 12 КК, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 185 КК у виді позбавлення волі із визначенням остаточного покарання, у порядку ст. 70 КК враховуючи наявність вироку від 29 грудня 2023 року.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо Суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання, в цій ситуації, в ключі характеристик особи, характеру вчинюваного кримінального правопорушення, Суд сприймає, як діяння, яке б указувало на не можливість досягнення мети регламентованої ст. 50, 65 КК, а тому відхиляє доводи захисту щодо застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.

IV.IV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом

Процесуальні витрати вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного цим вироком більш суворим покаранням за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 29 грудня 2023 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна.

В силу ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком Деснянського районного суду міста Києва від 29 грудня 2023 року, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України, та, як наслідок, обрахувати його з 16 вересня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 19 598, 00 гривень.

Речові докази: канцелярський ніж, ніж, 2 циліндрових механізми замка з ключем, зріз кабелю, навісний замок, один слід взуття - знищити; камеру відеоспостереження марки «ІМХ 335+6К7205», передану до камери схову УП, повернути ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я ОСОБА_1