ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

адвоката ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали у кримінальному провадженні №0000630 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2023 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 про арешт майна, та накладено арешт на майно, а саме на: - 50 купюр номіналом 100 доларів США № LK68903582A (імітаційні засоби), задіяні в контролі з вчиненням злочину; - мобільний телефон «Redmi» IMEIНОМЕР_7 з сім картами № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ; - автомобіль марки «GEELY» д/н НОМЕР_3 ; - два мобільні телефони з пошкодженими екранами; - два стартові пакета мобільного зв`язку № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 . Також накладено арешт на грошові кошти в сумі 400 доларів США; 2672 гривні, які належать підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

На вказане рішення слідчого судді адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2023 року, зокрема в частині накладення арешту на автомобіль марки «GEELY» д/н НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 .

Зазначає, що при накладенні такого суворого обмеження слідчий суддя не врахував те, що на автомобілі немає слідів злочину, такий автомобіль належить ОСОБА_6 , який не має жодного відношення до даного кримінального правопорушення.

ЄУНСС:727/11102/23

НП:11-сс/822/267/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_1 .

Вважає, що слідчим суддею зроблено помилковий висновок про те, що даний транспортний засіб має значення речового доказу, при цьому не наведено передбачених ст. 170 КПК України об`єктивно існуючих ризиків, які становлять завдання арешту майна, а також обставин, які підтверджують той факт, що незастосування заборони або обмеження користування автомобілем призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати чи знищення даного транспортного засобу.

Стверджує і те, що слідчий суддя фактично без вагомих підстав обмежив ОСОБА_6 у праві користування належним йому транспортним засобом, хоча мав би застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до настання негативних наслідків для законного володільця (власника) даного майна.

Також, на думку апелянта, слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт транспортного засобу не встановлено жодних обставин, які б вказували на можливість застосування в межах даного кримінального провадження спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, доводи адвоката ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтримали аргументи поданої апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінальнго провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів доходить такого.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки рішення слідчого судді оскаржується апелянтом лише в частині накладення арешту на автомобіль марки «GEELY» д/н НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 , то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків слідчого судді суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, пересування, відчуження.

Як вбачається із матеріалів провадження, СУ ГУНП в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000630, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за яким ОСОБА_7 15.10.2023 року було повідомлено про підозру у його вчиненні.

14.10.2023р. під час невідкладного обшуку було виявлено та вилучено автомобіль марки «GEELY» д/н НОМЕР_3 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності рідному брату підозрюваного - ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 14 жовтня 2023 року вказаний вище транспортний засіб був визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частина 3 статті 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, у даному випадку транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яким здійснювалося перевезення особи до державного кордону України з метою незаконного її перетину, а тому визнання даного транспортного засобу речовим доказом у кримінальному провадженні цілком узгоджується із критеріями, визначеними у ст. 98 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком слідчого судді про обґрунтованість накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб, з тих підстав, що він є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а тому доводи апелянта щодо неврахування слідчим суддею вимог вказаної статті є необґрунтованими та спростовуються викладеним.

Що стосується доводів апелянта про те, що власник майна - ОСОБА_6 не має відношення до даного кримінального правопорушення, а тому слідчий суддя не мав права накладати арешт на його майно, то такі є безпідставні, оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином апеляційний суд вважає, що рішення слідчого судді є обґрунтованим, оскільки транспортний засіб, на який накладено арешт у цьому кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, відповідає критерію речових доказів та може мати юридичне значення для встановлення обставин такого кримінального правопорушення, тому доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Водночас, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя не врахував положення п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, якими передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, пояснення ОСОБА_6 , а також на матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що ризикам, передбаченим ч.1 ст.170 КПК України, можливо запобігти задовольнивши клопотання слідчого частково, шляхом накладення арешту на транспортний засіб із забороною його відчуження.

Застосування саме такого способу арешту, в даному випадку, буде найменш обтяжливим та є виправданим і не призведене до будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Пунктом 2 ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , діючого в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_6 слід задовольнити частково, а оскаржену ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу.

Керуючись ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2023 року про накладення арешту на майно - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, яке 14.10.2023р. року було виявлено та вилучено під час обшуку в автомобілі марки «GEELY» д/н НОМЕР_3 , а саме на:

- 50 купюр номіналом 100 доларів США № LK68903582A (імітаційні засоби), задіяні в контролі з вчиненням злочину;

- мобільний телефон «Redmi» IMEIНОМЕР_7 з сім картами № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ;

- два мобільні телефони з пошкодженими екранами;

- два стартові пакета мобільного зв`язку № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ;

- грошові кошти в сумі 400 доларів США; 2672 гривні, які належать підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- автомобіль марки «GEELY» д/н НОМЕР_3 , шляхом заборони його відчуження.

Автомобіль марки «GEELY» д/н НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_6 , 2012 року випуску, повернути власнику - ОСОБА_6 .

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3