Справа № 337/7232/23
Номер провадження 1-кп/337/188/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року колегія суддів Хортицького районного суду міста Запоріжжя

у складі головуючого - судді ОСОБА_1

членів колегії: суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжя кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001904 від 30.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який не є особою, щодо якої згідно ст. 480 КПК України передбачений особливий порядок кримінального провадження, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_9 та інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимогам 4. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 року № 2734 (XXV), від 21.12.1965 року № 2131 (XX), від 14.12.1974 року № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів збройних сил РФ на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 року, на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі значної частини Василівського та Пологівського районів Запорізької області.

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Громадянин України ОСОБА_8 , перебуваючи на тимчасово окупованій представниками збройних формувань держави-агресора Російської Федерації території м. Донецьк, 22 лютого 2022 року вступив на військову службу у батальйон НОМЕР_1 ДНР, отримав посади радіо-телефоніста та снайпера займаючи які, добровільно та ініціативно приймав безпосередню участь у бойових діях в районі населених пунктів Донецької області, а саме: Маріуполь, Стила, Миколаївка, Волноваха , Червона Поляна .

16 червня 2022 року громадянин України ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, добровільно перейшов на бік ворога, в умовах воєнного стану: уклавши контракт про проходження військової служби в збройних силах держави-агресора РФ, був зарахований до військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9, ІНФОРМАЦІЯ_10, де отримав військовий квиток під номером НОМЕР_3 та звання - «рядовий» та був призначений на посаду - «кулеметник».

Далі, ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем ЗС держави-агресора РФ, приблизно з травня до кінця липня 2022 року, перебуваючи поблизу населених пунктів Любимівка, Приютне, Новодарівка Запорізької області , приймав активну участь у бойових діях проти підрозділів сил оборони України на вказаному напрямку, під час яких 28 липня 2022 року отримав поранення, та був направлений на реабілітацію до військової частини НОМЕР_2 , з дислокацією у АДРЕСА_5 , за що був нагороджений відомчою нагородою «За бойові заслуги», та державною медаллю «За хоробрість 2 ступеня».

В подальшому, ОСОБА_8 , діючи умисно, продовжуючи реалізацію свого єдиного протиправного умислу, спрямованого на перехід на бік ворога, пройшовши повне лікування від отриманого порання, 31 жовтня 2023 року приступив до виконання бойових завдань.

19 листопада 2023 року ОСОБА_8 усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи невідворотне настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, продовжив свій єдиний злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, перебуваючи в районі села Новопрокопівка Пологівського району Запорізької області, виконуючи бойове розпорядження командирів із числа офіцерів ЗС РФ, спрямоване на захоплення бойових позицій сил оборони України та утримання вже захоплених бойових позицій армією РФ, у вказаному районі здійснював збройний опір силам оборони України, після чого 20.11.2023, перебуваючи на вище вказаних позиціях, був взятий у полон військовослужбовцями сил оборони України.

У судовому засіданні обвинувачений свою провину визнав, суду пояснив, що має позивний ОСОБА_10 », мешкав у м. Донецьк. Після подій 2014 року вирішив залишитися у ДНР, де провів усе дитинство. З громадянства держави України він не виходив. 21.02.2022 року він отримав повістку, за якою не з`явитися не міг, оскільки за неявку передбачена кримінальна відповідальність. 22.02.2022 року вже був збір, їх привезли на Донецький м`ясокомбінат, де вони отримали військову форму та каски, потім поділили на роти та вивезли до Іловайську . Так він вступив на військову службу у ДНР, отримав посади радіо-телефоніста та снайпера. 24.02.2022 року деяким військовим видали зброю. Автомат тоді він не отримував. Потім їх КАМАЗами вивезли до населеного пункту Стила, де йому видали автомат. Вночі їх перевезли в інший населений пункт, де вони ночували в корівниках декілька діб. Потім їх привезли до м. Миколаївка Донецької області, а потім до Волновахи , де перебували до кінця березня 2022 року. Тоді відібрали першу групу на штурм. Особисто йому була доручена охорона речей. Потім почали привозити ранених. 1-2 квітня 2022 року їх перевели у приміщення ангару товариства « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де вони охороняли БК . Потім автобусами їх перевезли в сторону Червоної Поляни Донецької області. Наприкінці квітня 2022 їх перевели до Любимівки, де копали кулеметну точку, у травні переїхали до Приютного. Потім рили окопи в Новоодарівці. Бійці ЗСУ здійснювали прорив позицій. У травні 2022 командир з позивним « ОСОБА_14 » поставив його на кулеметну точку, щоб він дивився на поле, щоб не було прориву. Приблизно 28 травня 2022 року знову приїхав начальник, роздав бланки контракту, які їх примусили підписати. Не підписати контракт можливості не було, бо це дорівнювалося до смерті. Особисто він підписав контракт на початку червня 2022 року. 28 липня 2022 року був важкий бій, він працював з кулеметом, отримав поранення. Його евакуювали. Відвезли до Розівки у госпіталь у селі, потім на обстеження у Волноваху, потім військовим вертольотом до Ростову , з якого літаком переправили до Ахтубинску Астраханської області, де він знаходився до серпня 2022 року. Пізніше отримав наказ з`явитися до військової частини № НОМЕР_4 у АДРЕСА_5 . До жовтня 2023 року він перебував на реабілітації. В Осетії проходив лікування, обстеження, отримував допомогу психологів. Мешкав в казармі у військовій частині. За поранення отримав три мільйони рублів компенсації. Був нагороджений медаллю «За бойові відзнаки» у лютому 2023 року. У липні 2023 року його нагородили державною медаллю «За хоробрість ІІ ступеню». На реабілітації набув громадянства Росії. Наприкінці жовтня 2023 року він отримав наказ з`явитися наступного ранку на відправку до Запорізької області. Його з іншими військовими у групі 10-15 чоловік вантажівкою перевезли до Бердянську. Потім їх перевозили на полігон на морському узбережжі, де навчали стріляти з автомату, РПГ, навчали як надавати медичну допомогу. В середині лютого їх привезли до Новопрокопівки, де треба було погрузити двохсотих, потім їх відправили займати позиції у лісосмузі. Вранці 20 листопада 2023 року вони зайняли позиції, після обідні почався штурм з боку ЗСУ. Вони відкрили вогонь у відповідь, потім їх закидали гранатами бійці ЗСУ. З їхньої групи живим залишився лише він, отримав поранення. Йому запропонували здатися в полон, він погодився. Автомат він залишив у бліндажу, сам здався у полон. Йому надали медичну допомогу, потім доставили до СІЗО. Компенсацію за друге поранення він ще не отримав, очікує на отримання. У полоні у них належні умови утримання, скарг не має; бажає бути обміняним на полонених ЗСУ, а не відбувати покарання в місцях позбавлення волі на території України.

З пояснень обвинуваченого вбачається, що шляхом підписання контракту він розпочав активну військову службу в збройних силах РФ, приймав безпосередню участь у бойових діях проти підрозділів Збройних сил України на території населених пунктів Запорізької області, отримував поранення, за свою діяльність був нагороджений державними відзнаками РФ, після лікування та реабілітації знову встав до збройних сил РФ, виконував бойові завдання на Запорізькій області під час яких був взятий в полон бійцями ЗСУ.

Крім визнання обвинуваченим своєї провини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, його винуватість повністю підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо у судовому засіданні.

Так свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він, він був мобілізований до збройних сил Російської Федерації. Влітку 2022 року він перебував у складі збройних сил РФ в Запорізькій області. Під Приютним він бачився з ОСОБА_8 , який також був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , але особисто з ним не спілкувався. Пізніше він отримав поранення, проходив лікування та реабілітацію. У м.Шалі Чеченської республіки з ним на реабілітації перебував ОСОБА_8 , який також отримав поранення при виконання бойового завдання. В листопаді 2023 року він повернувся до участі в бойових діях в Запорізькій області, де був узятий у полон. Наразі він перебуває в одній камері з ОСОБА_8 , з яким був особисто знайомий до полону.

Покази свідка ОСОБА_16 який підтвердив проходження служби ОСОБА_8 у складі збройних сил РФ та проходження ним курсу реабілітації після отриманого поранення цілком узгоджуються з показами обвинуваченого ОСОБА_8 є логічними, послідовними, доповнюють одне одного та не містять суперечок, а тому сумнівів у колегії суддів не викликають. Ці покази підтверджують обставини, які підлягають доказуванню по даному кримінальному провадженню.

Крім того, зазначені покази відповідають письмовим доказам, наданим стороною обвинувачення на підтвердження провини обвинуваченого, що досліджені судом у судовому засіданні.

Так, згідно змісту протоколу огляду від 5 грудня 2023 року, під час слідчої дії була оглянута інформація, розміщена в Всесвітній мережі Інтернет щодо відомостей відносно військової частини НОМЕР_2 Російської Федерації. В процесі огляду було здійснено перехід на адресу посилання з заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за електронною адресою посилання « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та зафіксовано зміст щодо існування та діяльності військової частини НОМЕР_2 РФ на скріншотах, що відображені у Протоколі огляду. Також було встановлено, що 70-й мотострілецький полк входить до складу 42-ої гвардійської мотострілецької Євпаторійської Червонопрапорної дивізії. Під час слідчої дії відкрито сторінку з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », яка має посилання « ІНФОРМАЦІЯ_6 (РФ)» та встановлено інформацію щодо даного військового об`єднання.

Відеозапис слідчої дії був відтворений у судовому у засіданні, зміст відеозапису в цілому відповідає змісту протоколу слідчої дії. Отже, проведеним оглядом встановлено декілька основних відомостей щодо існування військової частини НОМЕР_2 РФ, а саме історія її створення, відомості щодо структури військової частини та її озброєння, що дає підстави вважати, що така військова частина є складовою частиною збройних сил РФ, існує, активно веде свою діяльність, бійці даної військової частини приймають активну участь у бойових діях проти підрозділів Збройних сил України на території держави Україна.

Протоколом від 5 грудня 2023 року оглянуто інформацію, розміщену у мережі Інтернет, що стосується дійсності громадянства України у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час слідчої дії в ході огляду офіційного сайту Державної міграційної служби України за адресою посилання: «https://dmsu.gov.ua/», встановлено наявність електронних сервісів сайту, серед яких є сервіс під назвою: «Перевірка недійсних документів». Після переходу на вищевказаний сервіс, виявлено сервіс-послугу під назвою: «Перевірка недійсних документів», де є можливість перевірити документ, зокрема паспорт громадянина України на його дійсність або недійсність. Так, після введення відповідних даних паспарту, що належить громадянину України ОСОБА_8 в поле пошуку із зазначенням серії - « НОМЕР_5 » та в поле пошуку із зазначенням номеру - « НОМЕР_6 », в результаті перевірки виявлено наступну інформацію: «Документ: Паспорт громадянина України серія НОМЕР_7 - Інформація про визнання недійсним документ в базах даних ДМС відсутня», що вказує на дійсність даного паспорту.

Диск з відеозаписом відтворений у судовому засіданні.

Таким чином, проведеним оглядом встановлено відсутність відомостей щодо визнання недійсності паспорта громадянина України ОСОБА_8 . Отже, паспорт громадянина України ОСОБА_8 є дійсним, припинення громадянства України ОСОБА_8 у вигляді його втрати або виходу із громадянства не відбувалося, а тому на час скоєння інкримінованого злочину ОСОБА_8 був та на час ухвалення вироку є громадянином держави Україна.

Згідно змісту Протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 06 грудня 2023 року, до інформації, що розміщена на особистій сторінці у додатку «Вконтакте», якою користується ОСОБА_8 , за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7 , до якої останній особисто надав доступ, повідомивши логін: « ІНФОРМАЦІЯ_8 » та пароль: « НОМЕР_8 ». Під час слідчої дії здійснювався пошук інформації відносно причетності ОСОБА_8 щодо проходження військової служби у лавах збройних сил РФ. З оглянутого змісту особистого листування з особами на імена « ОСОБА_17 », « ОСОБА_18 », « ОСОБА_19 » « ОСОБА_20 », « ОСОБА_21 » та « ОСОБА_22 » вбачається, що ОСОБА_8 під час СМС-листування повідомляє останнім особам, що був мобілізований під час першої хвилі мобілізації у лютому 2022 році, приймав участь у бойових діях на території України в складі збройних сил РФ, підписавши з ними безстроковий контракт, на посаду кулеметника-гранатометника , спочатку брав участь у бойових діях у Маріуполі, пізніше у Запорізькій області; у липні 2022 року, під час бойових дій у лісосмузі в Запорізькій області отримав поранення грудної клітини у зв`язку з чим у серпні 2022 року перебував на лікуванні в Актюбінську Астраханської області . При цьому хизувався своїм військовим одягом, надсилаючи світлини зі своїм зображенням, зазначаючи, що німецьку каску та російський бронежилет він здобув на полі бою, бо їм нічого не видавали.

Зміст листування від імені перших осіб відображений у Протоколі слідчої дії за допомогою скріншотів.

Згідно Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 5 грудня 2023 року свідок ОСОБА_23 з чотирьох наданих світлин схожих осіб чоловічої статті на світлині під № 4 впізнав ОСОБА_8 , як особу військовослужбовця, якого він разом з побратимами 20.11.2023 брав в полон в районі с. Роботине Запорізької області. Також під час слідчої дії свідок ОСОБА_23 надав відео взяття в полон ОСОБА_8 , під час перегляду якого свідок зазначив , що це відео з квадрокоптера, на якому зображений він з побратимами та військовослужбовець РФ, якого було взято в полон між населеними пунктами с. Новопрокопівка, Пологівського району, Запорізької області та с. Роботине, Пологівського району, яким виявився ОСОБА_8 .

Відеозаписи слідчої дії були відтворені у судовому засіданні. Зміст відеозапису відповідає змісту дослідженого у судовому засіданні протоколу слідчої дії.

Згідно Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 5 грудня 2023 року свідок ОСОБА_24 з чотирьох наданих світлин схожих осіб чоловічої статті на світлині під № 4 за зовнішніми ознаками впізнав ОСОБА_8 , як військовослужбовця РФ, якого разом з побратимами 20.11.2023 брав в полон в районі с. Роботине, Запорізької області.

Відеозапис слідчої дії був відтворений у судовому засіданні. Зміст відеозапису відповідає змісту дослідженого у судовому засіданні протоколу слідчої дії.

Протоколом від 7 грудня 2023 року за участю ОСОБА_8 та його захисника оглянуто додаток до протоколу впізнання за участю свідка ОСОБА_23 , а саме DVD-R диск із відеозаписом, отриманим із квадрокоптера військовослужбовцями 118-ої окремої бригади територіальної оборони України, яка виконує бойові завдання на території Запорізької області у зоні бойових дій. За змістом відеозапису взяття ОСОБА_8 у полон відбувалося на ділянці місцевості між населеними пунктами с. Новопрокопівка, Пологівського району, Запорізької області та с. Роботине, Пологівського району, Запорізької області. Під час слідчої дії, а саме під час перегляду вказаного відеозапису, ОСОБА_8 , пояснив, що на відеозапису зображений дійсно він, а також вказав на оточення, яке він запам`ятав під час взяття його в полон.

Відеозапис слідчої дії був відтворений у судовому засіданні. Зміст відеозапису відповідає змісту дослідженого у судовому засіданні протоколу слідчої дії.

Протоколом від 7 грудня 2023 року були оглянуті: фотокопія паспорта громадянина України, який виданий на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія: НОМЕР_5 , номер: НОМЕР_6 , що виданий Пролетарським РС у м. Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій обл., дата видачі: 06.10.2012 року; фотокопія картки фізичної особи - платника податків під номером НОМЕР_9 , з датою видачі 26.04.2002 року; фото-копія свідоцтва про народження, яке видане на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата видачі: 10.07.1996 р., номер: НОМЕР_10 ; фото-копія студентського квитка на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий: 15.09.2011 р. Державним вищим навчальним закладом «Донецький технікум промислової автоматики», номер: НОМЕР_11 . В ході проведення огляду, після ознайомлення із вказаними документами ОСОБА_8 зазначив, що ці фотокопії документів дійсно належать йому, оригінали зазначених документів на теперішній час знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживав, від громадянства України не відмовлявся, будь-які документи з цього приводу до відповідних органів, він не подавав.

Постановою від 4 грудня 2023 року фотокопії паспорта громадянина України, фотокопії картки фізичної особи, фотокопії свідоцтва про народження, фотокопії студентського квитка на ім`я ОСОБА_8 визнані речовими доказами. Зазначені речові докази були оглянуті у судовому засіданні.

Протоколом від 7 грудня 2023 року з участю ОСОБА_8 та його захисника оглянуті речі та документи, які належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_12 , виданий 16.11.2022 року, «Министерством внутренних дел Российской Федерации 200-008» ( мовою оригіналу), документ під назвою «Уведомление о регистрации в системе индивидуального (персонифицированного) учета (АДИ-РЕГ) №218-549-115 77 (мовою оригіналу) на ім`я ОСОБА_8 , що видане у м.Донецьк, посвідчення водія, видане 28.12.2022 ГИБДД Денецкой народной республики (мовою оригіналу), пластикову картку банку «TINKOFF» № НОМЕР_13 на ім`я ОСОБА_8 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 , серія НОМЕР_14 , виданий военным комиссариатом г. Джанкой, Джанкойского и Первомайского районов Республики Крым, «25» июля 2022г., личный номер НОМЕР_15 », (мовою оригіналу). У військовому квитку на аркуші 3 наявний текст (мовою оригіналу): «16 июня 2022 г. приступил на военную службу по контракту», що скріплений печаткою з текстом «Министерство оборони Российской Федерации воинская часть НОМЕР_2 »(мовою оригіналу). Також під час слідчої дії був оглянутий предмет болотно-зеленого кольору, ззовні схожий на військову кофту з однією кишенею із стягуючою резинкою, та з місцями для кріплення пагонів та предмет, ззовні схожий на військову форму збройних сил російської федерації стандартного зразка, а саме: предмет болотно-зеленого кольору, ззовні схожий на військові штани з нашитими кишенями та стягуючою на поясі резинкою.

Відеозапис слідчої дії був оглянутий у судовому засіданні. Під час слідчої дії ОСОБА_8 пояснив, що зазначені документи та одяг належать йому, саме у цей військовий одяг він був одягнутий на час взяття у полон.

Постановою від 4 грудня 2023 року паспорт громадянина РФ, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_8 , пластикова картка банку «TINKOFF» № НОМЕР_13 повідомлення про реєстрацію в системі індивідуального (персоніфікованого) обліку (АДІ-РЕГ), мовою оригіналу - «СНИЛС № 218-549-115 77»; військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 , серія НОМЕР_3 ; камуфляжний кітель, камуфляжні штани та берці визнані речовими доказами.

Оригінали зазначених документів були оглянуті у судовому засіданні. Суд зауважує, що у військовому квитку, крім відомостей, що відображені у Протоколі слідчої дії наявні відомості щодо нагородження ОСОБА_8 державними медалями РФ «За бойові відзнаки» та «За хоробрість ІІ ступеню».

Згідно протоколу огляду від 8 грудня 2023 року ОСОБА_8 у присутності захисника під час огляду інформації в Інтернет-ресурсі «GoogleEarth» було знайдено супутникові знімки наступних населених пунктів: с. Новопрокопівка Пологівського району Запорізької області та с.Роботине Пологівського району Запорізької області. Подальшим оглядом інтернет-ресурсу «GoogleEarth» за участю ОСОБА_8 зафіксовано місцезнаходження підрозділу ОСОБА_8 в лісосмузі між с. Новопрокопівка та с. Роботине (GOOGLE координати: 47.429185 ) та місце, де ОСОБА_8 20.11.2023 був взятий у полон військовослужбовцями Збройних Сил України.

Відеозапис слідчої дії відтворений у судовому засіданні.

За змістом протоколу допиту від 5 грудня 2023 року, зафіксованого за допомогою цифрової відеокамери та відтвореного у судовому засіданні, який використаний судом в якості доказу в порядку, передбаченому ч.11 ст.615 КПК України, свідок ОСОБА_23 пояснив, що є командиром першого батальйону військової частини НОМЕР_16 . 20.11.2023 року він з побратимами отримав бойове завдання щодо позицій між населеними пунктами АДРЕСА_4 та с. Роботине, Пологівського району. Під час виконання завдання біля лісосмуги по ним був відкритий ворожий вогонь. У відповідь вони відкрили вогонь по позиціям ворога. Перевага була на їхньому боці. Двоє російських військових було вбито, третій, яким виявився ОСОБА_8 , здався у полон. Одягнутий він був у камуфляжну форму, зброї вже не мав, у нього були виявлені російські документи: військовий квиток та паспорт, супротив він вже не чинив.

За змістом протоколу допиту від 5 грудня 2023 року, зафіксованого за допомогою цифрової відеокамери та відтвореного у судовому засіданні, який використаний судом в якості доказу в порядку, передбаченому ч.11 ст.615 КПК України, свідок ОСОБА_24 , який є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_16 , дав аналогічні покази щодо виконання службового завдання та взяття 20.11.2023 року військовослужбовця РФ ОСОБА_8 в полон між населеними пунктами с. Новопрокопівка, Пологівського району, Запорізької області та с. Роботине, Пологівського району.

Інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було. Надані стороною обвинувачення документи: витяги з ЄРДР, постанови про визначення групи прокурорів та слідчих та зміни груп, доручення про проведення слідчих (розшукових) дій, запити щодо витребування документів, супровідні листи, тощо - які за своїм змістом не містять ознак доказів, але мають значення для вирішення кримінального провадження, колегія суддів в обґрунтування провини обвинуваченого не покладає; зазначені процесуальні документи засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону.

За результатами судового розгляду, колегія суддів за своїм глибоким внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшла до наступних висновків.

Наразі такий факт, як окупація певної території України є загальновідомим.

Водночас законодавчим органом влади, вживаються всі заходи щодо визнання, у тому числі і на міжнародному рівні РФ - державою-агресором. Так, зокрема Резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Агресія проти України" A/RES/ES-11/1 від 2 березня 2022 року, визнано, що Росія вчинила агресію проти України, порушивши базові норми ООН, і якою від Російської Федерації вимагається припинити збройну агресію проти України, включаючи також деокупацію Криму та Донбасу, негайно, повністю та безумовно вивести всі свої збройні сили з території України в межах її міжнародно визнаних кордонів.

Також у проміжному рішенні Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй від 16 березня 2022 року, відповідно до якого на найвищому юридичному рівні констатовано факт вторгнення Росії на територію України, відзначаючи, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України. Крім того, відповідними наказами Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» м. Токмак, м. Молочанськ та м.Пологи є окупованою територією.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку письмових доказів із показами свідків, колегія суддів вважає, що досліджені докази відповідають вимогам передбаченим ст. 85-87 КПК України, і в повному обсязі доводять вину обвинуваченого за наведених у вироку обставин. Сукупність досліджених доказів в цілому відповідає поясненням самого обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обставин скоєння злочину, доповнює та уточнює обставини, наведені у вироку, що встановленні судом .

Порушень процесуального закону щодо відкриття кримінального провадження, його руху, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу колегію суддів не виявлено.

Окрема увага, колегією суддів, приділена руху провадження в контексті перевірки належності доказів, які подала сторона обвинувачення. Процесуальні докази, наведені у вироку, прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які колегія суддів визнала належними та допустимими, зібрані у встановленому законом порядку та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають. Відтак, подані стороною докази збиралися стороною обвинувачення в належний спосіб.

Судом не встановлено таких доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченого ОСОБА_8 , що були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання їх недопустимими.

Отже, судом не встановлено даних, які б свідчили, що зібрані докази по даному кримінальному провадженню отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинуваченого через допущені порушення кримінального процесуального закону у ході досудового розслідування, і оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів дійшла висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за наведених у вироку обставин, доведена у повному обсязі.

При цьому, на своє глибоке переконання, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 безумовно усвідомлював факт окупації та агресії з боку РФ, наявності збройного конфлікту з державою Україна та введеного воєнного стану, свої дії здійснював свідомо, умисно, добровільно, за власним волевиявленням. Суду не надано жодного доказу, що ОСОБА_8 здійснив перехід на бік ворога під безпосереднім впливом або фізичного примусу, внаслідок якого не міг керувати своїми вчинками (йдеться про катування - в розумінні ст. 127 КК, тобто спричинення сильного фізичного болю, побої, мучення тощо з певною метою); або психічного примусу, за сукупності таких умов: такі дії цієї особи були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом правам її або інших осіб, або суспільним інтересам чи інтересам держави; саме цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами та при цьому не було спричинено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода; або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці. Шкала видів заподіяної шкоди відсутня та не доведена суду, але колегія суддів переконана в тому, що шкода життю людини завжди є більш значною, ніж шкода, не пов`язана з посяганням на життя людини; при цьому життя однієї людини не може цінуватися вище, ніж життя іншої.

Правові підстави вважати, що встановлені обставини вчинення ОСОБА_8 зазначених вище дій не є кримінальним правопорушенням, у колегії суддів відсутні. Лише самого факту добровільного перебування у складі армії держави-агресора РФ, на лінії бойових дій , які остання веде проти держави Україна, чинення супротиву бійцям ЗСУ вже достатньо для кваліфікації дій за ст. 111 КК України, адже суспільна небезпечність таких дій є цілком очевидною, а самі дії такої особи є нічим іншим, ніж перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, які, вочевидь, завдають значної шкоди як суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, так і обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що мотив вчиненого жодним чином не впливає на кваліфікацію діяння, оскільки мета і мотив злочину - це факультативні ознаки суб`єктивної сторони злочину, які вимагають свого встановлення лише у тих випадках, коли про це прямо зазначено у законі (в диспозиції статті Особливої частини КК) або коли вони однозначно випливають із змісту злочину.

Також колегія суддів враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_8 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду, не міг не розуміти незаконності вчинених ним дій та можливості завдання своїми умисними діями шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, між тим, заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, обвинувачений не вживав та за власним волевиявленням перейшов на бік ворога під час воєнного стану.

Отже, на глибоке переконання колегії суддів, сукупність зазначених обставин дає підстави стверджувати про свідомий вибір, власне волевиявлення, стійкість поглядів та добровільність дій обвинуваченого ОСОБА_8 , який добровільно перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, уклавши контракт про проходження військової служби в збройних силах РФ та подальшого вступу до військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9, ІНФОРМАЦІЯ_10 та починаючи приблизно з травня 2022 року на стороні збройних формувань РФ приймав безпосередню участь у бойових діях проти підрозділів Збройних сил України на території населених пунктів Запорізької області , під час яких у липні 2022 року отримав поранення; внаслідок чого пройшов лікувальний та реабілітаційні курси, після яких знову приступив до виконання бойових завдань у складі збройних сил РФ, у тому числі в районі АДРЕСА_4 , де виконував бойові розпорядження командирів ЗС РФ, спрямовані на захоплення бойових позицій сил оборони України та був взятий у полон військовослужбовцями сил оборони України.

Також колегія суддів враховує той факт, що стороною захисту не надано суду жодного доказу, який міг би виправдати ОСОБА_8 та спростувати обставини, вчиненого ним кримінального правопорушення, які колегія суддів вважає встановленими.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.111 КК України, а саме державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинене в умовах воєнного стану, у скоєнні якого суд визнає його винуватим.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні виду та розміру покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, сукупність усіх характеризуючих даних обвинуваченого, характер та ступінь його суспільної небезпеки.

ОСОБА_8 на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на утриманні неповнолітніх дітей не має.

Обставини, які пом`якшують покарання або обтяжують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України - відсутні.

Оцінюючи відсутність обставини, що пом`якшує покарання у вигляді щирого каяття, колегія суддів зауважує, що щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів. При цьому, поняття «щире каяття» не є тотожним поняттям до визнання вини (визнання особою факту вчинення нею злочину), як про це стверджувала сторона захисту. Колегія суддів на своє глибоке переконання вважає, що визнання ОСОБА_8 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, було вимушеним під тиском вагомих доказів його винуватості, а його поведінка не свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій, їх осуд та будь-яких суттєвих позитивних змін у соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його небезпечності, останній, будучи громадянином України, не бажає понести та відбути покарання у закладах позбавлення волі на території України, прагне бути обміняним як військовополонений, при цьому висловлюючи певний сумнів щодо подальшої участі у бойових діях у складі ЗС РФ. Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням думки прокурора, колегія суддів вважає, за можливе призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі строком у межах санкції статті, за якою кваліфіковані його дії з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України колегія суддів не вбачає. Таке покарання на переконання колегії суддів буде необхідним та достатнім для виправлення та ресоціалізації ОСОБА_8 , свідомого відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід на досудовому слідстві обвинуваченому не обирався.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про попереднє ув`язнення", попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За приписами ч.6 ст.4 даного Закону, під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з неможливістю доставлення військовополонених безпосередньо до табору для тримання військовополонених, з метою забезпечення їхнього життя та здоров`я такі особи можуть тимчасово перебувати у дільницях для тримання військовополонених, утворених у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Такі висновки узгоджуються із положеннями ч.2 ст.103 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими, згідно з якими будь-який період перебування військовополоненого під вартою в очікуванні суду віднімають від загального строку покарання, призначеного військовополоненому, та беруть до уваги під час винесення вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового провадження не застосовувався, однак останній був взятий в полон 20.11.2023 року, перебував у дільниці для тримання військовополонених, утвореній в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» в очікуванні суду, тому строк відбування покарання, призначеного ОСОБА_8 за даним вироком, слід рахувати з 20 листопада 2023 року.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Арешт на майно на досудовому слідстві накладений не був.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначити йому покарання - у вигляді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 слід обчислювати з 20 листопада 2023 року.

Речові докази:

- фото-копії паспорту громадянина України, фото-копії картки фізичної особи, фото-копії свідоцтва про народження, фото-копії студентського квитка на ім?я ОСОБА_8 паспорт громадянина РФ, водійське посвідчення, пластикову картку банку «TINKOFF», повідомлення про реєстрацію в системі індивідуального (персоніфікованого) обліку, військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 , приєднані до матеріалів провадження - залишити в матеріалах провадження;

- камуфляжний одяг, берці що переданий на відповідальне зберігання до камери речових доказів УСБУ в Запорізькій області - знищити.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Члени колегії :

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3