КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2766/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

13 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2024,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2024 клопотання прокурора - задоволено та продовжено обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України строком на 60 діб, тобто до 28 березня 2024 року включно.

Визначено строк дії ухвали - до 28.03.2024р.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 суд першої інстанції, врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень. Також, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_6 в ході судового розгляду порушила покладені на неї обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КК України, неодноразово оголошувалась в розшук, переховувалась від суду з 2015 по 2022 роки, та після затримання до неї було застосовано найбільш жорсткий запобіжний захід, який відповідає ризикам вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення. Вищезазначене свідчить про нехтування з боку ОСОБА_6 обов`язками обвинуваченої та проявом неповаги до суду.

Крім того, суд зазначив, що з урахуванням неспростовних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованих обвинуваченій правопорушень, на даний час ризики, які були встановлені під час обрання обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме. можливість переховування від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінального правопорушення, продовжують існувати та в повній мірі обґрунтованими, а застосований до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в свою чергу, є передумовою розгляду кримінального провадження у розумні строки.

Також, при вирішенні даного питання, суд враховує такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою, її вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці її постійного проживання, у тому числі наявність або відсутність у обвинуваченої родини, малолітніх дітей на утриманні, постійного місця роботи, її майновий стан, репутацію обвинуваченої, відсутність або наявність судимостей, тому враховуючи вищевикладене суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2024 просить її скасувати та змінити запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат щодо відсутності підстав переховування від суду обвинуваченої посилається на те, що ОСОБА_6 є відповідальною громадянкою, яка максимально сприяє слідству, так як вважає себе не винуватою в інкримінованому злочині. У обвинуваченої вилучено її паспорт, а тому об`єктивна можливість залишити межі території України, у неї відсутня. Крім того, в обвинуваченої є наявність тяжких хронічних захворювань, ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, атеросклероз аорти, СН І. гіпертонічна хвороба ІІ ст., психічні та поведінкові розладив наслідок вживання опіоїдів, токсична енцефалопатія внаслідок вживання опіоїдів, ХВН II-ІІІ ст. набрякова форма, трофічна виразка правої гомілки, хронічна наркоманія та хронічний вірусний гепатит С не дають змоги обвинуваченій отримати належне лікування поза місцем свого проживання, враховуючи перебування ОСОБА_6 на програмі замісної підтримувальної терапії «Соціотерапія» та перебування на обліку лікарів.

Крім того, апелянт зазначає про відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на даний час триває стадія допиту свідків обвинувачення. Так під час судового слідства допитано чотири свідка сторони обвинувачення, місця знаходження інших свідків не встановлено, а судом застосовано примусовий привід до цих свідків. Отже за відсутністю місця знаходження свідків, обвинувачена не може здійснювати на них вплив, а тому даний ризик зазначено формально без зазначення фактичних можливостей такого впливу.

Також апелянт вказує на відсутність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки кримінальне провадження №009930 внесено до ЄРДР 15.06.2013 обвинувачена ОСОБА_6 не вчинила жодного злочину до проведення оперативних закупок працівниками поліції 04 вересня 2014 року, 10 жовтня 2014 року та 16 жовтня 2014 року, які вона вважає сфабрикованою провокацією проти неї. На даний час, впродовж всього судового слідства, тобто понад дев`ять років обвинуваченою ОСОБА_6 не скоєно жодного злочину, що спростовує твердження прокурора про можливість вчиняти обвинуваченою інші кримінальні правопорушення. При цьому, фінансове забезпечення обвинуваченої здійснює її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу у частині НОМЕР_1 , яка підпорядкована НОМЕР_2 окремій механізованій бригаді Сухопутних військ Збройних Сил України. ОСОБА_8 перебуває в лавах Збройних Сил України з липня 2022 року по теперішній час приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Крім того, апелянт зазначає, що 19.05.2023 обвинувачена ОСОБА_6 , затримана за місцем свого проживання (будучи пацієнтом замісної лікувальної терапії від наркозалежності, проходить курс лікування станом на день затримання, хвора на гепатіт С, трофічні язви на ногах, які обмежують її можливість пересування), та ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва їй обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України на 60 днів, тобто до 18 липня 2023 року включно. Отже з 19.05.2023 року обвинувачена ОСОБА_6 перебуває під вартою у Державній Установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України. Під час судового слідства досліджені матеріали кримінального провадження, речові докази, справа перебуває на стадії допиту свідків обвинувачення, за одинадцять судових засідань допитано чотири з восьми свідків сторони обвинувачення, у зв`язку з чим було подано клопотання щодо встановлення строку для сторони обвинувачення щодо забезпечення явки в судове засідання свідків, відповідно до ст. 114 КПК України, для забезпечення сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, однак суд відмовив у задоволенні клопотання, повторно застосувавши привід до свідків обвинувачення.

Також апелянт вказує на наявність ряду обставин щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченої в умовах перебування у ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 19.05.2023, а також, що обвинувачена потребує постійного прийому гіпертензівних препаратів. Окрім того, зі слів обвинуваченої ОСОБА_6 05.12.2023 у неї на передодні судового засідання стався гіпертонічний криз, адвокатський запит щодо зазначених обставин направлено до ДУ «Київський слідчий ізолятор». Під час судового засідання, яке відбулось 06.01.2024 було проведено допит свідка, незважаючи на виклик швидкої допомоги, яка в подальшому надала медикаментозну допомогу обвинуваченій, зазначивши тиск останній як 100/200. Перебування обвинуваченої в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» та не надання належного лікування вплинуло на загострення хронічних захворювань, що може призвести до інвалідності з урахуванням стадій розвитку хвороб.

Апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про розгляд за участю сторін, а тому апеляційний розгляд проводиться в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2024 клопотання прокурора задоволено та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , на 60 днів по 28.03.2024 включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченої та її захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні злочинів, один з яких є тяжким злочином, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченої, її вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків у місці її постійного проживання, майновий стан, репутацію, відсутність у обвинуваченої родини, малолітніх дітей на утриманні та постійного місця роботи, дають достатні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_6 , якав ході судового розгляду вже порушувала покладені на неї обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КК України та неодноразово оголошувалась в розшук, переховувалась від суду з 2015 по 2022 роки, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, ускладнивши тим самим здійснення правосуддя, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше її тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката про те, що його підзахисна має ряд хронічних захворювань, перебуває на програмі замісної підтримувальної терапії «Соціотерапія», і потребує постійного лікування, яке не може бути надане в умовах слідчого ізолятора, що впливає на загострення її захворювань, то колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою судом першої інстанції було враховано стан здоров`я обвинуваченої, а також лист завідувача Київської медичної частини від 21.11.2023 №1729-КММЧ/КИ-23, згідно із яким, обвинуваченій забезпечується належний догляд та лікування, від якого обвинувачена ОСОБА_6 відмовляється.

Жодних належних доказів, щодо неможливості перебування ОСОБА_6 за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятораапеляційна скарга захисника та долучені до неї матеріали не містить, не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції.

Посилання захисника, як на підстави відсутності ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України на те, що ОСОБА_6 з моменту внесення відомостей до ЄРДР у 2013 року жодного злочину не вчинила, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані обставини у своїй сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, жодним чином не свідчать про відсутність встановленого судом першої інстанції ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Твердження захисника про наявність у обвинуваченої сина, який, наразі, проходить військову службу у Збройних Силах України та має фінансову можливість забезпечити матір, не є достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, а такожне дає достатніх підстав вважати, що обвинувачена ОСОБА_6 , не зможе здійснити дії, передбачені п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченої ОСОБА_6 впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченій, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачена може впливати на недопитаних свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів.

Посилання захисника на те, що частина свідків вже допитана, а щодо інших свідків судом першої інстанції застосовано привід, що свідчить про відсутність ризику впливу, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду і докази у повному обсязі ще не дослідженні, не допитані ще всі свідки, показання яких суд повинен сприйняти безпосередньо, а тому враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, існує велика ймовірність того, що обвинувачена, усвідомлюючи тяжкість покарання, що їй загрожує, при цьому не визнаючи вини, може незаконно впливати на недопитаних свідків, з метою зміни ними показів або відмови їх надавати.

Посилання захисника на фактичні обставини справи, з якими не погоджується обвинувачена ОСОБА_6 , колегія суддів до уваги не бере, оскільки це є предметом судового розгляду суду першої інстанції та наступної їх оцінки, тоді як під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченої підтверджують на даному етапі провадження потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2024, якою клопотання прокурора задоволено та продовжено обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України строком на 60 діб, тобто до 28 березня 2024 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

___________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4