КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0000767 стосовно, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, без реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: 13.03.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2022 за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185, ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року про виправлення описки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 259 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року, більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Також ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року виправлено описку допущену у третьому абзаці резолютивної частини вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України та прийнято рішення вважати правильною таку редакцію:

«На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням покарання призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі».

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 15.03.2021 року ОСОБА_7 , керуючись особистими мотивами, а саме зривом судового засідання, яке мало відбутися 15.03.2021 року в Дніпровському районному суді м. Києва, маючи на меті порушення графіку роботи працівників суду, вирішив вчинити завідомо неправдиве повідомлення про вчинення вибуху.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, в цей же день, тобто 15.03.2021 року, приблизно об 11 год. 15 хв., перебуваючи неподалік станції метро «Харківська» та розуміючи, що вчасно прибути до судового засідання не встигає, яке мало відбутися 15.03.2021 року об 11 год. 15 хв. за його участі, вирішив його «зірвати». В цей момент, у ОСОБА_7 винник злочинний умисел спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про замінування будівлі Дніпровського районного суду м. Києва, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Кошиця 5, маючи на меті перенесення судового засідання та недопущення неявки останнього до суду з причин, які не є поважними, так як ОСОБА_7 усвідомлював, що його неприбуття може негативно вплинути на вирішення питання при обранні (зміні) міри запобіжного заходу в подальшому.

Усвідомлюючи це, ОСОБА_7 знаходячись неподалік станції метро «Харківська» придбав у магазині сім-карту оператора «Київстар» з номером телефону НОМЕР_1 для приховування свого реального номеру телефона та одночасно слідів злочину та пішов в напрямку зупинки, яка розташована неподалік станції метро «Харківська» та вставив до власного мобільного телефону придбану картку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх намірів і дій, при цьому достовірно знаючи, що поширена ним інформація про підготовку вибуху є неправдивою вставив до власного мобільного телефону марки «Nokia» картку оператора «Київстар» з номером НОМЕР_1 та здійснив виклик на лінію «102», повідомивши про загрозу вибуху Дніпровського районного суду міста Києва, що розташований за адресами: м. Київ, вул. Сергієнка, 3 та вул. Кошиця, 5.

Виконавши усі дії, що вважав необхідними для завершення злочину, ОСОБА_7 витягнув придбану картку оператора «Київстар» з номером НОМЕР_1 з власного мобільного телефону марки «Nokia», викинув її до сміттєвого бака та попрямував до будівлі Дніпровського районного суду, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5.

У подальшому, до будівель Дніпровського районного суду м. Києва було викликано слідчо-оперативну групу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві та проведено огляд місця події із залученням працівників управління вибухотехнічної служби та працівників кінологічної служби з використанням службового собаки, однак підозрілих та вибухонебезпечних предметів виявлено не було.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_7 , було спричинено тяжкі наслідки, які виразились у погрозі вчинення вибуху та порушення нормальної роботи працівників Дніпровського районного суду та відвідувачів, з метою зриву судового засідання.

В апеляційній скарзі на вирок суду та ухвалу про виправлення описки у вказаному вироку перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року про виправлення описки у вказаному вироку через істотне порушення кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 259 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених вироками Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року та Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року, у виді позбавлення волі строком на 7 років.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановления вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановления попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

При цьому, прокурор вказує, що згідно оскаржуваного вироку судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 259 КК України до ухвалення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року, проте всупереч вищезазначеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не зважаючи на те, що на момент ухвалення нового вироку останній вже був засуджений вироками Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців та Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі, суд помилково не застосував положення ч.4 ст. 70 КК України, які у даному випадку підлягали обов`язковому застосуванню та не призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням всіх покарань, призначених попередніми вироками.

Внаслідок такої помилки ОСОБА_7 призначено покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Також прокурор вказує, що при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 6 (шести) років позбавлення волі, суд помилково поглинув менш суворе покарання призначене вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року більш суворим, незважаючи на те, що призначене покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року є більш суворим ніж покарання, призначене оскаржуваним вироком, і саме воно, відповідно до застосованого принципу повинно було поглинати менш суворе покарання призначене за ч.1 ст. 259 КК України.

Крім цього зазначає, що виявивши зазначену помилку, суд першої інстанції незаконно намагався усунути її своєю ухвалою від 11.04.2023 року про виправлення описки, однак, характер допущеної помилки не дає підстав вважати її опискою і в даному випадку Дніпровський районний суд м. Києва незаконно, привласнюючи повноваження апеляційного суду, намагався усунути помилку, пов`язану з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, який не оспорював фактичні обставини справи і повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються.

Згідно приписів ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

При ухваленні судового рішення стосовно ОСОБА_7 суд вірно зазначив у мотивувальній частині вироку про наявність підстав для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, проте у його резолютивній частині при призначенні останньому покарання за сукупністю кримінальних правопорушеньсудом першої інстанції вказаних вимог не було дотримано, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Крім того, незважаючи на те, що згідно даних про особу обвинуваченого та наявної в матеріалах кримінального провадження копії вироку (а.п. 106-107) ОСОБА_7 був засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, суд, при призначенні останньому остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі п. п.1, 2 ст.70 КК України, застосував принцип поглинення покарання "у виді 6 (шести) років позбавлення волі призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року", після чого своєю ухвалою від 11.04.2023 року вніс виправлення описки у третьому абзаці резолютивної частини вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України та ухвалив рішення вважати правильною таку редакцію:

«На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням покарання призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі».

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції та ухвалу про виправлення описки у вказаному вироку в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора, що при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 259 КК України, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню, оскільки кримінальне правопорушення за вчинення якого останній засуджений цим вироком, він вчинив 15.03.2021 року, тобто до ухвалення вироку Святошинським районним судом м. Києва від 01.09.2022 року, яким був засуджений за ч. 2 ст.15, ч.4 ст. 185; ч.4 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, який міститься в матеріалах провадження (а.п.106-107), тобто не призначив остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч. 4 ст.70 КК України.

Також колегія суддів погоджується і з доводами апеляційної скарги прокурора щодо незаконності постановленої судом 11.04.2023 року ухвали про виправлення описки у третьому абзаці резолютивної частини вироку від 11.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, оскільки намагаючись усунути допущену помилку, пов`язану з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, суд своєю ухвалою фактично вніс зміни у вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, що є неприпустимим.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За приписами п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Таким чином, колегія судів приходить до висновку, що під час постановлення вироку стосовно ОСОБА_7 судом не було дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, а зазначені вище порушення згідно ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, як це передбачено ст. 370 КПК України, а тому, виходячи із системного аналізу ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, застосовуючи положення частини шостої ст. 9 КПК України, вирок Дніпровського районного суду від 11.04.2023 року стосовно ОСОБА_7 та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року про виправлення описки у цьому вироку слід скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути вказані недоліки, перевірити апеляційні доводи прокурора щодо наявності підстав для призначення ОСОБА_7 остаточного покарання, у тому числі з урахуванням покарання призначеного останньому вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року та постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року у кримінальному провадженні №0000767 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року про виправлення у вироку описки - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3