УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2816/21

27 жовтня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000103 від 23.03.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.189 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.189, ч.2 ст.289, ч.1 ст.357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Костопільського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження №0000103 від 23.03.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.189 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.189, ч.2 ст.289, ч.1 ст.357 КК України.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_6 , заявлено клопотання про скасування арешту майна.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2021 року по справа №569/6323/21, провадження №1-кс/569/3528/21, накладено арешт на мобільний телефон марки iPhone 11 IMEI НОМЕР_1 із сім-картою мобільного оператора «Київстар» абонентський номер НОМЕР_2 , який було вилучено 14.05.2021 під час затримання в порядку ст.208 КПК України в громадянина ОСОБА_4 та встановлено заборону користуватись, розпоряджатись та відчужувати дане майно до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Вважає, що на даний час вказана ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на мобільний телефон ОСОБА_4 підлягає скасуванню та вказує, що всупереч кримінально-процесуальним вимогам стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження того, що вилучене майно, a саме мобільний телефон Марки iPhone 11 IMEI НОМЕР_1 , містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто не доведено, що належне ОСОБА_4 майно було засобом вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим могло б бути використане як доказ.

Також вважає, що оскільки сам технічний пристрій мобільний телефон, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить на собі сліди або інші відомості щодо вказаного кримінального правопорушення, а інформація міститься на сім-карті та пам`яті телефону, яка може бути скопійована органами досудового розслідування для використання та проведення потрібних дій, то технічний пристрій повинен бути повернутий власнику.

Просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2021 року справа №569/6323/21 у кримінальному провадженні №00000103 від 23.03.2021, на мобільний телефон марки iPhone 11 IMEI НОМЕР_1 , який було вилучено 14.05.2021 під час затримання в порядку ст.208 КПК України в ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника відділу СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 негайно повернути власнику майна - ОСОБА_4 - мобільний телефон марки iPhone 11 IMEI НОМЕР_1 .

В судовому засіданні захисник заявлене клопотання підтримав, просив його задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання свого захисника підтримав, просив задоволити та повернути йому мобільний телефон.

Прокурор та інші учасники справи не заперечували проти задоволення клопотання.

Дослідивши клопотання суд дійшов таких висновків.

Так судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області №569/6323/21 від 21.05.2021 року накладено арешт на мобільний телефон марки iPhone 11 IMEІ НОМЕР_1 із сім-картою мобільного оператора «Київстар» абонентський номер НОМЕР_2 , який було вилучено 14.05.2021 під час затримання в порядку ст.208 КПК України в ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено заборону користуватись, розпоряджатись та відчужувати дане майно до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Арешт майна було накладено з метою збереження його, як речового доказу у кримінальному провадженні та проведення ряду необхідних експертиз.

Приписами ст.170 КПК України, серед іншого, визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що передбачено абз.2 ч.1 ст.170 КПК України.

Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною першою статті 316 ЦК України установлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», та статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Принцип непорушності права приватної власності також закріплений ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст.1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах SperrongandLonnrothvSweden" від 23.09.82, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 1.06.2006).

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно- правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у пункті першому від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» конкретизовано, що у разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтею 174 КПК України.

Так судом встановлено, що кримінальне провадження №0000103 від 23.03.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.189 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.189, ч.2 ст.289, ч.1 ст.357 КК України, в межах якого на досудовому розслідуванні було вилучено та накладено арешт на майно, а саме на мобільний телефон марки iPhone 11 IMEІ НОМЕР_1 із сім-картою мобільного оператора «Київстар» абонентський номер НОМЕР_2 і який належить обвинуваченому ОСОБА_4 , перебуває на стадії судового розгляду з 18.10.2021, що свідчить про те, що усі необхідні та можливі слідчі дії щодо вказаного телефону на стадії досудового розслідування завершені.

Крім того, клопотань щодо огляду зазначеного майна в судовому засіданні, як речового доказу, жоден з учасників кримінального провадження не заявляв.

Суд також враховує, що ні прокурор у кримінальному провадженні, ні обвинувачені не заперечували проти скасування арешту на вказане майно.

Більше того, суд потреба в утриманні технічного пристрою - телефону марки iPhone 11 ІМЕІ НОМЕР_1 , після зняття у встановленому порядку інформації з останнього, відпала.

Разом з тим, що мобільний телефон марки iPhone 11 IMEІ НОМЕР_1 , який належить обвинуваченому ОСОБА_4 , постановою слідчого від 14.05.2021 визнаний речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а відтак існує потреба у його збереженні.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.170, 171, 173, 174 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000103 від 23.03.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.189 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.189, ч.2 ст.289, ч.1 ст.357 КК України - задовольнити частково.

Скасувати, в частині користування, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/6323/21 (провадження №1-кс/569/3528/21) від 21.05.2021 року арешт на мобільний телефон марки «iPhone 11» IMEІ НОМЕР_1 та передати вказане майно на відповідальне зберігання його власнику ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 .

В решті клопотання залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1