Справа № 353/699/20
Провадження № 1-кп/353/7/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

начальника Тлумацького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тлумачі кримінальне провадження № 0000110, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2020 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жизномир Бучацького району Тернопільської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого водієм у «Бучач Агрохліб Пром», з середньою освітою, одруженого, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на об`єктах природно-заповідного фонду.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.

Стаття 19 Кодексу України «Про надра» визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України № 59 від 27.01.1995 року «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.

У порушення вимог законодавства України ОСОБА_4 , не будучи зареєстрованим, як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи передбаченого законом спеціального дозволу на користування надрами, здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші (гравію), яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року за № 827 (із змінами від 04.12.2019 року № 1065) належить до корисних копалин загальнодержавного значення.

Так, 14.05.2020 року ОСОБА_4 домовився з своїми знайомими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про допомогу у здійсненні забору піщано-гравійної суміші з русла річки в с. Петрилів Тлумацького (на даний час Івано-Франківського) району Івано-Франківської області для власних потреб, на що останні, не будучи обізнаними із злочинними намірами ОСОБА_4 , погодилися.

З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на незаконний видобуток піщано-гравійної суміші, 15.05.2020 року приблизно о 06 год. 00 хв. ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким нічого не було відомо про його злочинні наміри, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідного для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу (ліцензії), акту про надання гірничого відводу, робочого проекту на розробку русла регульованих та руслоочисних робіт, за допомогою двох лопат та автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ» модель 554М, 1985 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , здійснив видобуток піщано-гравійної суміші з русла річки Дністер в с. Петрилів Тлумацького (на даний час Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, прибережна смуга якої відноситься до меж об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення Дністровський регіональний ландшафтний парк, створеного рішенням сесії Івано-Франківської обласної ради від 15.07.1993 року на підставі рішень Тлумацької та Городенківської районних рад, є природоохоронним рекреаційним об`єктом місцевого значення і входить до складу природно-заповідного фонду України, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.

Під час здійснення незаконного видобування піщано-гравійної суміші, 15.05.2020 року близько 06 год. 15 хв. дії ОСОБА_4 на березі ріки Дністер в с. Петрилів Тлумацького (на даний час Івано-Франківського) району Івано-Франківської області було виявлено працівниками Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та припинено.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109/11/3-217МРВ/20 від 15.06.2020 року, зразки ґрунту, вилучені в місці незаконного забору в межах русла ріки Дністер в с. Петрилів Тлумацького (на даний час Івано-Франківського) району Івано-Франківської області та кузова автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ» модель 554М, 1985 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , є середньокарбонатним піщаним ґрунтом сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю, в якій кількість гравію становить 56,2 % та мають спільну родову належність.

Під час судового розгляду кримінального провадження, 07 листопада 2023 року між начальником Тлумацького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди, що злочин обвинуваченим було вчинено саме при викладених вище обставинах, обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, а також зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувачення в судовому провадженні, у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності співпрацювати з Тлумацьким відділом Івано-Франківської окружної прокуратури та іншими правоохоронними органами у викритті та виявленні відомих йому правопорушень.

Згідно вказаної угоди сторони дійшли згоди, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 240 КК України, як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на об`єктах природно-заповідного фонду. Враховуючи, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, працює водієм у «Бучач Агрохліб Пром», одружений, має на утриманні дружину, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, та батьків пенсійного віку, відсутність потерпілих від його дій та тяжких наслідків, а також те, що він щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, то сторони узгодили покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України та переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 240 КК України (в редакції Закону, яка діяла станом на 28.04.2020 року), у виді штрафу в розмірі 1000 (Однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (Сімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на призначення узгодженого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вказаному злочину визнав повністю та беззастережно, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про визнання винуватості від 07 листопада 2023 року просив затвердити.

Захисник ОСОБА_5 підтримав думку обвинуваченого та просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор вважає, що угода відповідає встановленим вимогам закону і може бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 в ході розгляду справи суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також із вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого відносно визнання винуватості та укладенні відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.

Суд також враховує наступне.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 240 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України (в редакції, що була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення), класифікується як нетяжкий злочин, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам, та, виходячи з положень статей 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості при викладених вище обставинах може бути укладена.

Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст. 472 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджується обвинувачений ОСОБА_4 , є обґрунтованим і свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, що підтверджуються доказами та відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.

Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діяння обвинуваченого за ч. 3 ст. 240 КК України, як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на об`єктах природно-заповідного фонду.

Кваліфікація діяння ОСОБА_4 є правильною, оскільки вона ґрунтується на зазначених вище обставинах вчинення злочину і відповідно до ст. 349 КПК України при визнанні обвинуваченим своєї вини не потребує підтвердження іншими доказами.

При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні дружину, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, та батьків пенсійного віку, за місцем проживання характеризується позитивно, працює водієм у «Бучач Агрохліб Пром».

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, беззастережне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Визначаючись у призначенні покарання, із врахуванням особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, сторони обґрунтовано вважають за можливе призначити обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 240 КК України (в редакції, що була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення) із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (Однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (Сімнадцять тисяч) гривень.

Суд, визначаючись у питанні можливості затвердження угоди виходить з того, що кваліфікація діяння ОСОБА_4 є правильною, а запропоноване угодою покарання також відповідає положенням ст. 65 КК України щодо тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам правопорушення, не суперечать інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

У відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України, слід вирішити питання щодо скасування арешту, накладеного на тимчасово вилучене майно.

Питання речових доказів суд вирішує керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 370, 373, 374, 394, 468, 469, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000110, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2020 року, укладену між начальником Тлумацького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання відповідно до угоди про визнання винуватості із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (Однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (Сімнадцять тисяч) гривень.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2020 року, на транспортний засіб марки «ЗИЛ-ММЗ», модель 554М, тип самоскид-С, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 1985 року випуску, який згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_4 , в частині його відчуження та розпорядження, після набрання вироком законної сили скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню:

- транспортний засіб марки «ЗИЛ-ММЗ», модель 554М, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1985 року випуску, який знаходиться на відповідальному зберіганні в ОСОБА_4 , залишити йому як власнику.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

ГоловуючийОСОБА_8