Справа № 489/5902/23
Провадження № 1-кп/489/932/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

14 листопада 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за №0001141 від 05.09.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджан, особи без громадянства, з неповною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, без зареєстрованого місця проживання, зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні рази: 22.09.2020 Ленінським районним судом міста Миколаєва за статтями 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці, звільненого 22.09.2020 за відбуттям покарання, 30.11.2021 Корабельним районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до обмеження волі на строк 3 роки, зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 ,

встановив:

05.09.2023 о 12:50 год. ОСОБА_3 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №3275-ІХ від 27.07.2023, перебуваючи в приміщенні супермаркету «Епіцентр» ТОВ «Епіцентр К», розташованого по вул. Херсонське Шосе, 1, м. Миколаєва Миколаївської області, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав з полиць вказаного супермаркету розбірні з`єднання сантехнічні у кількості п`яти шт., вартістю 177,29 грн кожен, на загальну суму 886,45 грн. У подальшому ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник з викраденим майном, чим заподіяв ТОВ «Епіцентр К» матеріальну шкоду у сумі 886,45 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно 05.09.2023 в денний час, перебуваючи в супермаркеті «Епіцентр», взяв на полиці розбірні з`єднання сантехнічні, у кількості 5 (п`яти) шт., з якими залишив приміщення магазину, не заплативши за вказаний товар, після чого був зупинений охоронцем. По приїзду поліцейських він добровільно видав викрадений ним товар. Із вказаною в обвинувальному акті вартістю майна погодився. Просив призначити йому покарання в мінімальному розмірі.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Із заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.09.2023 вбачається, що ОСОБА_7 звернувся до поліції про вжиття заходів до невідомої особи, яка 05.09.2023 близько 12:50 год., перебуваючи в приміщенні супермаркету «Епіцентр» по вул. Херсонське Шосе, 1, м. Миколаїв Миколаївської області, здійснила крадіжку розбірних з`єднань сантехнічних, в кількості п`яти штук, на загальну суму 886,45 грн.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 05.09.223 та протоколу огляду місця події від 05.09.2023 з фототаблицею до нього, в приміщенні супермаркету «Епіцентр» по вул. Херсонське Шосе, 1, м. Миколаєва Миколаївської області ОСОБА_3 добровільно видав працівникам поліції розбірні з`єднання сантехнічні, в кількості п`яти штук, які намагався викрасти, які дістав з кишені джинсових шортів, що в подальшому були вилучені.

Згідно з гарантійною розпискою від 05.09.2023, представник ТОВ «Епіцентр К» ОСОБА_7 отримав від працівників поліції розбірні з`єднання сантехнічні в кількості п`яти штук, які були викрадені 05.09.2023 з торгової зали ТЦ «Епіцентр К».

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 05.09.2023, ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України 05.09.2023 о 14.50 год. за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно з рахунком ТОВ «Епіцентр К» №Счт/МY-0028366 від 05.09.2023, вартість викрадених ОСОБА_3 розбірних з`єднань в кількості 5 штук становить 886,45 грн.

Відповідно до протоколу огляду предмету від 05.09.2023, слідчим був оглянутий СD- диск, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження з супермаркету «Епіцентр» по вул. Херсонське Шосе, 1, м. Миколаєва Миколаївської області за 05.09.2023, на яких зафіксовано чоловіка, якого встановлено як ОСОБА_3 , що ходить по торговій залі супермаркету, тримає в руках товар, після чого залишає приміщення супермаркету, не розрахувавшись за товар, та виходить на паркувальний майданчик.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі, а також звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуванням. Однак після останнього засудження та звільнення на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням він на шлях виправлення не став та повторно умисно вчинив новий корисливий злочин.

При цьому обвинувачений не працює, не займається суспільно-корисною працею, не має утриманців, що свідчить про те, що він свідомо та умисно вибрав злочинний спосіб життя, направлений на задоволення своїх матеріальних потреб.

До обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить відшкодування шкоди, що підтверджується тим, що останній добровільно власноруч видав поліцейським викрадений ним товар, написавши відповідну заяву про це.

Суд не визнає вказане в якості пом`якшуючої обставини щире каяття обвинуваченого, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому діянні. Також вказана обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому разі, коли щире каяття було дієвим і включає в себе активні дії. Натомість суд враховує, що обвинувачений жодного жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, не висловив, належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та її осуду не зробив, а навпаки зазначив, що здійснив крадіжку на невелику суму, хоча міг та повинен був викрасти більше товару із вказаного магазину.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період іспитового строку, відсутності матеріальних претензій з боку потерпілого через повернення викраденого майна, а також ураховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, що виключає будь-яку можливість повторного звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка вчинила нове кримінальне правопорушення протягом іспитового строку, у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Корабельного районного суду міста Миколаєва від 30.11.2021, після ухвалення якого ним було вчинене дане кримінальне правопорушення.

При цьому суд не погоджується з позицією прокурора про необхідність призначення ОСОБА_3 остаточного покарання з урахуванням вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2023 з таких підстав.

Так, станом на час ухвалення даного вироку вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2023 не набрав законної сили, оскільки сторона захисту в апеляційному порядку оскаржує вказаний вирок з підстав невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, за які він був засуджений зазначеним вироком.

Натомість згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Також відповідно до закріпленого у статті 17 КПК України принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Системний аналіз вказаних положень Основного Закону України та КПК України свідчить про те, що єдиною підставою для підтвердження факту винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення є обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили. У випадку постановлення вироку, який оскаржується з підстав невинуватості особи у вчиненому діянні та може бути скасований, вказаний вирок, що не набрав законної сили, жодним чином не може свідчити про винуватість такої особи.

При цьому суд не погоджується з доводами прокурора про необхідність призначення ОСОБА_3 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України з урахуванням вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2023 з урахуванням практики Верховного Суду, виходячи з такого.

Так, відповідно до висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 01.06.2020 у справі № 766/39/17, «призначаючи остаточне покарання, суди повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК, оскільки в такому разі апеляційний суд фактично лише посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально, а не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вирок у цій частині».

Тобто з обставин справи, в якій об`єднана палата сформувала вказаний висновок про необхідність призначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України після постановлення попереднього вироку, який не набрав законної сили, вбачається, що застосування положень ст. 71 КК України можливе лише у випадку, коли такий вирок оскаржувався в апеляційному порядку з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання.

Натомість, як встановлено вище, вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2023 оскаржується в апеляційному порядку з підстав недоведеності винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, за які він засуджений вказаним вироком. Таким чином, за наслідками апеляційного перегляду вказаного вироку апеляційний суд може прийняти рішення про його скасування у випадку недоведеності винуватості ОСОБА_3 , що, у свою чергу, вказує на неможливість при постановленні вироку у даній справі на підставі ст. 71 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання з урахуванням вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2023.

Посилання ж прокурора про необхідність призначення ОСОБА_3 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю даного вироку та вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2023, з урахуванням практики ВС, сформованої у Постанові від 01.12.2020 у справі №216/4902/19, є помилковими, оскільки за обставинами справи №216/4902/19 на час перегляду апеляційним та касаційним судами вироку, після постановлення якого особа вчинила новий злочин, такий вирок набрав законної сили, тобто була доведена винуватість особи у вчиненому діянні обвинувальним вироком, що набрав законної сили, та призначене їй відповідне покарання, тому Верховний Суду дійшов висновку про наявність підстав для призначення особі остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України після постановлення такого вироку.

Натомість при розгляді даної справи, як зазначено вище, вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2023 не набрав законної сили, він оскаржується з підстав саме невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, за які він засуджений, внаслідок чого відсутні передбачені законом, а також практикою Верховного Суду підстави для врахування такого вироку при призначення особі остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Таким чином, наведені судом обставини та аналіз положень КК України та однозначної практики та висновків Верховного Суду, зокрема об`єднаної палати у постанові від 01.06.2020 у справі № 766/39/17, відсутні підстави для призначення ОСОБА_3 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України з урахуванням вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2023, який не набрав законної сили.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, тому до набрання вироком законної сили необхідно залишити обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Корабельного районного суду міста Миколаєва від 30.11.2021 у справі № 488/3508/21, остаточно до відбуття визначивши ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років чотири місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу затримання з 05.09.2023.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 05.09.2023 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Речові докази:

- п`ять розбірних з`єднань сантехнічних вважати повернутими ТОВ «Епіцентр-К»;

- оптичний носій СD- диск, наданий ТОВ «Епіцентр К» - залишити в матеріалах судової справи.

Застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1