Провадження №1-кп/127/865/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15 частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15 частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України.

Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку дії застосованого до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби. Клопотання мотивувала тим, що ризики, які існували на час застосування до обвинуваченої запобіжного заходу, на цей час не відпали. Зауважила, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні замаху на особливо тяжкий злочин, на цей час не допитані потерпіла та свідки кримінального провадження, а тому обвинувачена, на думку прокурора, може чинити тиск на зазначених осіб.

Обвинувачена ОСОБА_5 проти продовження строку дії домашнього арешту не заперечувала.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 наголосила на тому, що їй не був вручений примірник клопотання, натомість обвинуваченій він був вручений без дотримання вимог кримінально-процесуального законодавства щодо вручення клопотання не менш як за 3 години до його розгляду. Зауважила, що прокурор не довела існування ризиків, на які вона посилається, а тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для продовження строку дії запобіжного заходу. З огляду на зазначене просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд приймає до уваги таке.

Частиною шостою статті 181 КПК регламентовано, що у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. При цьому частиною першою статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу, спливає 14.01.2023. В судовому засіданні встановлено, що примірник клопотання був вручений обвинуваченій ОСОБА_5 перед судовим засіданням, тобто менш ніж за 3 години до розгляду клопотання. Отже, стороною обвинувачення вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо вручення примірника клопотання обвинуваченій, а також щодо строку звернення до суду з відповідним клопотанням дотримані не були.

Захисник обвинуваченої, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, звернула увагу суду на те, що прокурором не були дотримані вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо тригодинного терміну вручення клопотання обвинуваченій, а також, що їй таке клопотання не було вручене взагалі.

У зв`язку з такими твердженнями захисника суд вважає слушним зауважити, що чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Крім того,у постанові від 22.02.2021 (справа № 991/1226/21) Верховний суд (далі ВС) звернув увагу на те, що КПК не передбачає відмови у продовженні строку запобіжного заходу через пропущення прокурором строку звернення з клопотанням.

При цьому суд враховує, що наголошуючи на недотриманні прокурором вимог кримінально-процесуального законодавства, захисник обвинуваченої не наполягала на відкладенні розгляду клопотання прокурора. Не заперечували проти розгляду клопотання прокурора і сама обвинувачена.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті й надати доводам сторін кримінального провадження відповідну правову оцінку.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»). Водночас наявність щирої впевненості є недостатньою для обґрунтування підозри. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 48, справа «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінального правопорушення здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченої потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Прокурор як на підставу для застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу послалась на те, що за відсутності цілодобового домашнього арешту обвинувачена може протиправно впливати на потерпілу та свідків кримінального провадження, а також та зможе ухилитись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Зазначені доводи прокурора в частині наявності у обвинуваченого наміру ухилятись від суду суд оцінює критично, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених обставин прокурор не надала.

Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на цей час не завершене, зокрема, не допитані потерпіла та свідки кримінального провадження, про виклик і допит яких клопотали сторони. А тому, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченою позапроцесуального впливу на зазначених осіб, а також для виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне продовжити останній строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 23.00 години до 06.00 години наступної доби на 60 днів, поклавши на обвинувачену обов`язки, визначені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 23.00 години до 06.00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 , на 60 днів, тобто з 10 січня 2024 року до 23.59 годину 10 березня 2024 року.

Відповідно до пунктів 1-4 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_5 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками кримінального провадження.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: