Номер провадження: 11-сс/813/1718/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 року,

встановив:

оскарженою ухвалою повернуто скаргу адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст.303 КПК України, за заявою адвоката ОСОБА_5 від 28.09.2023 року.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на те, що адвокатом ОСОБА_5 не надано суду підтвердження того, що він звертався до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, а отже останнім не підтверджено свого процесуального статусу, як особи яка має право оскаржувати бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відповідно до положень ст.303 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апелянт стверджує, що надав усі можливі підтвердження належності звернення до слідчого органу, та слідчий суддя безпідставно повернув скаргу, оскільки не врахував, що заява про скоєння кримінальних правопорушень до Другого СВ (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, була подана ним на електронну адресу вказаної установи, та повідомлено, що її було зареєстровано за вхід. №1535зкп/мк від 28.09.2023 року.

Також апелянт вказав, що надіслана на електронну пошту заява була лише підтвердженням усної заяви від 27.09.2023 року №370, що зареєстрована 28.09.2023 року за вхідним номером №365-гл/23, що слідчим суддею також враховано не було.

Прокурор та адвокат ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, до суду не з`явилися, клопотань про відкладення не подавали. При цьому, адвокат ОСОБА_5 надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора та адвоката ОСОБА_5 .

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої ухвали, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги вказану неявку прокурора та адвоката, колегія суддів оцінює таку позицію, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування врегульовано Главою 26 КПК.

Статтями 303, 304 КПК визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, право на оскарження та строк подання скарги.

Зокрема, п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 КПК, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч.1 ст.304 КПК).

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Беручи до уваги положення ч.1 ст.214 КПК, згідно з якою внесення відомостей до ЄРДР здійснюється не пізніше 24 годин після подання заяви, а також положення ч.5 ст.115 КПК, відповідно до якої при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк, десятиденний строк для подання скарги на оскаржуваний вид бездіяльності починається з дня, наступного за тим, у який закінчився перебіг 24-годинного строку для реєстрації відомостей.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, адвокатом ОСОБА_5 оскаржується бездіяльність, яка полягає у невнесенні посадовими особами Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, за його заявою від 28.09.2023 року.

В поданій скарзі адвокат ОСОБА_5 вказує, що 27.09.2023 року ним за телефоном ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві приблизно о 18:05 год. залишено повідомлення про вчинення співробітниками ГУНП в Одеській області та УСБУ в Одеській області злочинів, передбачених ст.ст.162, 365, 367, 397 КК України.

28.09.2023 року в доповнення до вищевказаного повідомлення адвокатом ОСОБА_5 на електронну адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві також було подано заяву про вчинення вищевказаних злочинів, відомості про які просив внести до ЄРДР та розпочати розслідування кримінального провадження.

Адвокат ОСОБА_5 вважає, що існує бездіяльність посадових осіб правоохоронного органу щодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді про те, що адвокатом ОСОБА_5 не надано доказів того, що уповноваженою особою Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві дійсно було отримано його заяву про вчинення кримінальних правопорушень від 28.09.2023 року, для можливості встановлення чи спростування наявності підстав стверджувати про бездіяльність уповноважених осіб саме вказаного слідчого підрозділу правоохоронного органу.

Доводи адвоката про те, що його повідомлення телефоном до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві було зафіксовано за №370 від 27.09.2023 року, зареєстроване 28.09.2023 року за №365-гл/23, а надіслану на електронну адресу цього ж органу заяву було зареєстровано за №1535зкп/мк від 28.09.2023 року, не підтверджені доказами та не доводять того, що уповноваженою особою саме Другого СВ (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві було отримано його заяву про вчинення кримінальних правопорушень від 28.09.2023 року.

При цьому, долучене до скарги роздрукування з електронної пошти не є належним доказом отримання заяви безпосередньо Другим СВ (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

Інших документів на підтвердження вищевказаних обставин, матеріали скарги не містять.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що адвокатом ОСОБА_5 не підтверджено доказами його звернення із заявою про скоєння кримінальних правопорушень до Другого СВ (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що на момент розгляду скарги адвоката ОСОБА_5 у суді першої інстанції, слідчий суддя виконав вимоги п.1 ч.2 ст.304 КПК, та прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про повернення скарги, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст. 214, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 року, якою повернуто скаргу адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст..303 КПК України, за його заявою від 28.09.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4