КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000043 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шрома Сухумського району (Абхазія), громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року звільнено ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та кримінальне провадження № 0000043 відносно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 197-1 КК України закрито.

Цією ж ухвалою вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Своє рішення суд мотивував тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 197-1 КК України, яке інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, з дня _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/3785/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 197-1 КК України Доповідач ОСОБА_1

вчинення якого минуло понад десять років, перебіг давності не зупинявся та не переривався, що є підставою, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 49 КК України, для звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, крім того, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує щодо закриття кримінального провадження з цих підстав.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 49 КК України, просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, реалізувавши свій злочинний умисел, ОСОБА_7 у 2012 році здійснив самовільне будівництво, без погодженого у встановленому порядку проекту та без відповідного дозволу на виконання будівельних робіт, одноповерхової споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка розташована в охоронних зонах, площею 0,0046 га, за адресою: АДРЕСА_2 , та по теперішній час продовжує використовувати (шляхом здачі в оренду третім особам, в матеріалах провадженняміститься відповідний договір оренди) самовільно збудовану одноповерхову споруду на самовільно занятій земельній ділянці, в охоронних зонах, за вищевказаною адресою, а тому в діях, вчинених обвинуваченим, на сьогоднішній день вбачаються усі ознаки триваючого злочину, у розумінні кримінального закону України.

За таких обставин, вважає, якщо особа незаконно володіє ділянкою та використовує незаконно збудовану будівлю на ній протягом тривалого часу, то суд повинен розглядати це як злочин, що триває, у зв`язку із чим, ухвала суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, на підставі ст. 49 КК України, є незаконною, необґрунтованою та передчасною, оскільки судом взагалі не досліджено матеріали провадження, що підтверджують вину обвинуваченого та продовження останнім, на сьогоднішній день, вчинення даного правопорушення.

Захисник ОСОБА_9 у запереченнях на апеляційну скаргу прокурора у провадженні просить її відхилити, а ухвалу суду, як законну та обґрунтовану, залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника потерпілого ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Звільнення від кримінальної відповідальності регламентованорозділом ІХ КК України.

Зокрема, порядок та умови звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності визначено у ст. 49 КК України.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Із наданих суду матеріалів вбачається, що до Подільського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000043 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, а саме - у самовільному будівництві споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці щодо земель в охоронних зонах.

Під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 звернулися до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції 22травня 2023 року постановив ухвалу, якою вказане клопотання задовольнив та звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закрив кримінальне провадження щодо нього.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули, в тому числі і такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, а таким є - встановлений термін у три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду, а переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від одного до трьох років.

У відповідності до положень ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів.

З обвинувального акта вбачається, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення було ним вчинене у період до 2012 року, тобто з часу його вчинення до постановлення оскаржуваної ухвали минуло більше 10 років.

Перебіг строку давності у вказаному кримінальному провадженні не зупинявся та не переривався.

Таким чином, з вищенаведеного слідує, що строк давності у кримінальному провадженні № 0000043станом на 22 травня 2022 року вже закінчився, що дає підстави для застосування положень ст. 49 КК України.

Доводи прокурора з приводу того, що в діях обвинуваченого наявні всі ознаки триваючого злочину, оскільки він і на теперішній час продовжує використовувати, шляхом здачі в оренду, споруду збудовану на самовільно зайнятій земельній ділянці, є безпідставними з огляду на наступне.

Законодавець визначає, що триваючий злочин - це одиничний злочин. Він завжди кваліфікується за однією статтею Особливої частини КК. Триваючий злочин має місце там, де злочинне діяння (дія чи бездіяльність) триває безперервно протягом певного часу. Він складається із одного діяння, яке розтягнуте в часі і характеризується безперервним здійсненням складу закінченого злочину за рахунок тривалого невиконання обов`язків, покладених на особу, або за рахунок тривалого порушення встановленої заборони.

ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч. 4 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному будівництві споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці щодо земель в охоронних зонах.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення за ст. 197-1 КК України полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки.

Самовільне зайняття земельної ділянки з об`єктивної сторони може полягати у різних діях - у незаконному огорожуванні ділянки, знищенні і встановленні «своїх» межових знаків, у протиправному використанні землі у своїх потребах: обробка, удобрення землі, насадження насіння, дерев чи кущів, виконання меліоративних, інших робіт, завезення і розміщення будівельних матеріалів тощо. Але у всіх випадках особа протиправно заволодіває земельною ділянкою, вчинює відносно неї певні дії як «власник» чи «законний користувач» і при цьому порушує суб`єктивні інтереси учасників земельних правовідносин у галузі правомірного використання, відтворення та охорони земель.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 197-1 КК України відноситься до кримінальних правопорушень з матеріальним складом, оскільки для встановлення його об`єктивної сторони слід встановити не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків, а відтак, вважається закінченим з моменту настання суспільно небезпечних наслідків.

Між тим, злочин, передбачений ч. 4 ст. 197-1 КК України, - є закінченим з моменту початку ведення будівельних робіт на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що, реалізуючи злочинний умисел направлений на самовільне будівництво одноповерхової споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також не маючи дозвільних документів на будівництво одноповерхової споруди, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, у 2012 році здійснив самовільне будівництво одноповерхової споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: м. Київ, Подільський р-н, вул. Сагайдачного, 23/8, кадастровий квартал :85:389, яка розташована в охоронних зонах.

З наведеного слідує, що ОСОБА_7 інкримінується захоплення земельної ділянки, а будівництво на ній споруди - це спосіб вчинення цього кримінального правопорушення, об`єктивна сторона якого передбачена у ч. 4 ст. 197-1 КК України, та яке закінчилося з моменту здійснення її будівництва. Таким чином, висновки суду першої інстанції з приводу того, що кримінальне правопорушення було закінчено у 2012 році є обґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано прийняв рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження, у зв`язку з чим не вбачає підстав для скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора у провадженні не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року, якою звільнено ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та кримінальне провадження № 0000043 відносно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 197-1 КК України закрито, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3