Справа № 629/5646/23
Номер провадження 1-кп/629/35/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників - ОСОБА_4 ,

- ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 ,

- ОСОБА_7 ,

- ОСОБА_8 ,

неповнолітньої ОСОБА_9 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_10 ,

перекладача - ОСОБА_11 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова, підготовче судове засідання по кримінальному провадженню №0002211, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.5 ст.186 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2023 року до Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшов затверджений обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.5 ст.186 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що спливає строк тримання під вартою, та існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 мають можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення у яких обвинувачуються, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для них у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення ними кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, їх вік, стан здоров`я, майновий стан, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 просив обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, посилаючись на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 висунуте необґрунтоване обвинувачення та він ніяким чином не може впливати ні на свідків, ні на потерпілих, оскільки ні свідки, ні потерпілі його не бачили. Відносно ОСОБА_6 зазначив, що по іншому кримінальному провадженню, обвинувачена внесла заставу, щоб не перебувати під вартою, але відносно неї не справедливо по даному кримінальному провадженню був обраний запобіжний захід. Також повідомив, що на утриманні у обвинувачених перебувають неповнолітні діти.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали думку захисника ОСОБА_5 .

Обвинувачена ОСОБА_8 та неповнолітня ОСОБА_9 повідомили, що ОСОБА_7 взагалі ні в чому не винен, та просили відпустити його та підтримали думку захисника ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_4 підтримала думку захисника ОСОБА_5 .

Представник служби у справах дітей при вирішення даного питання покладався на розсуд суду.

Дослідивши клопотання, вислухавши учасників процесу, суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В силу ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Отже, суспільний інтерес у сфері кримінального судочинства полягає в обов`язку суду забезпечити належний захист прав не лише обвинувачених, а також потерпілих, свідків, усталених суспільних відносин через заохочення правомірної поведінки їх учасників та вжиття передбачених законом запобіжних заходів для унеможливлення або ж мінімізації вчинення протиправних діянь.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачені мають на утриманні неповнолітніх дітей, на думку суду недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на обвинувачених, у тому числі щодо забезпечення їх явки до суду, оскільки у обвинувачених на утриманні знаходились неповнолітні діти на час вчинення злочинів, які їм інкримінуються, та ця обставина не стали для них стримуючим фактором, а тому наявність на утриманні дітей не може бути достатніми для спростування наявності ризику переховування обвинувачених від правосуддя.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.5 ст.185, ч.5 ст.186 КК України, міра покарання за ст. 186 ч. 5 КК України передбачає позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років із конфіскацією майна, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень в іспитовий строк, обвинувачені не працюють, не мають сталих соціальних зв`язків, враховуючи встановлення існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України: вірогідність переховування обвинувачених від суду, можливість незаконно впливати на свідків, потерпілих, які не були ще допитані в судовому засіданні, з метою, щоб останні змінили свої покази; вчинення інших кримінальних правопорушень та оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує їм в разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачуються, відсутність працевлаштування та самостійного забезпечення, відсутність заощаджень для забезпечення власних потреб, особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у зв`язку з чим для запобігання вказаним ризикам, суд приходить до висновку, що застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не в змозі в повній мірі забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених і унеможливити настання ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому задовольняє клопотання прокурора, продовжує обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та зазначає, що тяжкість вчинення вказаного злочину викликає саме ту реакцію суспільства і наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 як виключну міру запобіжного заходу. Тому суд вважає, що підстави для зміни обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі відсутні, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволені клопотання захисника.

Керуючись ст.ст. 314-316,334,371,372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», на строк до 60 днів, а саме до 09 березня 2024 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», на строк до 60 днів, а саме до 09 березня 2024 року.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 5 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Суддя Наталія ЦЕНДРА