Є.у.н.с.491/776/14-к
Провадження №1-кп/512/13/24
"24" січня 2024 р. смт Саврань
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Саврань, Подільського району, Одеської області, кримінальне провадження, яке внесене до Єдиног о реєстру досудових розслідувань 12.05.2014 за № 0000199, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Затишшя Фрунзівського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця, неодруженого, який не має на утриманні малолітніх дітей, депутатом не є, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2014 року близько 00 годин 30 хвилин ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з раптово виниклого умислу, перебуваючи на господарському подвір`ї, яке належить ОСОБА_5 , розташованого в с. Долинське Ананьївського району Одеської області, де побачили автомобіль марки «АЗЛК 2140» червоного кольору, 1987 року випуску, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 є ОСОБА_6 , мешканець с. Олександрівка Комінтернівського району Одеської області, який знаходиться у фактичній власності і користуванні ОСОБА_5 , вартістю згідно висновку №17062014-3 про оцінку транспортного засобу від 17.06.2014, 5762 грн 00 коп.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_4 разом з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження підійшли до вищевказаного автомобілю, який був відчинений та викотили його з господарського подвір`я до проїжджої частини, де завели двигун автомобіля. Після заволодіння автомобілем ОСОБА_4 з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з місця вчинення кримінального правопорушення направились в сторону смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області, де по приїзду залишили автомобіль у лісосмузі.

Під час експлуатації транспортного засобу ОСОБА_4 разом з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження допустили розлиття бензину на гарячий двигун вищевказаного автомобілю, в результаті чого, виникло загоряння автомобілю, який зазнав механічних пошкоджень. Після цього, вони продовжили пошкодження автомобіля, шляхом порубки його сокирою, а не пошкоджені узли та агрегати від кузову від`єднали, чим призвели автомобіль до стану, який згідно висновку №17062014-3 про оцінку транспортного засобу від 17.06.2014, є економічно недоцільним для відновлювального ремонту.

В ході досудового розслідування встановлено, що кримінальним правопорушенням спричинено майнову шкоду потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 5762 гривень 00 копійок.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 22.06.2014.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, визнав повністю. Пояснив, що обставини викладені у його обвинуваченні та встановлені органами досудового розслідування, ним визнаються та не оспорюються, погоджується з кваліфікацією вчиненого діяння, розкаюється у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі. Крім того, потерпілий вказав, що до обвинуваченого ОСОБА_4 претензій матеріального та морального характеру не має, цивільний позов заявляти не буде (а.с.157).

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просила суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за частиною 2 статті 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна, але звільнити від покарання з іспитовим строком на 1 рік відповідно до положень статей 75, 76 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленому йому обвинуваченні, а також враховуючи те, що він та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, на підставі частини 3 статті 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що стосуються особи обвинуваченого.

Отже, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 2 статті 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає.

При призначенні міри покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує наступне:

- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі статті 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням; обвинувачений підтримав думку прокурора, просив суд застосувати до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України);

- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення);

- ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке в силу частини 5 статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину): форму вини (прямий умисел), мотив (корисливий), мету (заволодіння транспортним засобом), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (завдання власнику майна значної шкоди);

- поведінку обвинуваченого після вчинення злочинних дій, яка була активною, зокрема, обвинувачений сприяв слідству у встановленні обставин справи;

- особу обвинуваченого, який раніше не судимий; визнав свою вину; щиро розкаявся; має постійне місце проживання, проходить службу у лавах ЗСУ;

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 66 КК України, суд відносить щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, передбачені статтею 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого - відсутні.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по вказаному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу частини 5 статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, беручи до уваги особу ОСОБА_4 який повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, проходить службу у лавах ЗСУ, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій частини 2 статті 289 КК України у виді п`яти (5) років позбавлення волі, із застосуванням статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частинами 1, 3 статті 76 цього Кодексу, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України у виді конфіскації майна, суд враховує позицію сторін кримінального провадження та приходить до висновку про відсутність підстав для призначення йому додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Підстав для застосування статті 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Матеріальна шкода по кримінальному провадженню відшкодована.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статтею 50, пунктом 1 частини 1 статті 66, частиною 2 статті 289 КК України, частиною 3 статті 349, статтею 368, частиною 1 статті 369, статтями 370, 371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Затишшя Фрунзівського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця, неодруженого, який не має на утриманні малолітніх дітей, депутатом не є, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять (5) років.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком один (1) рік.

Відповідно до частин 1, 3 статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази, а саме: передню та задню частину кузова автомобіля марки "АЗЛК 2140", вилучені у ОСОБА_7 та які йому передано під зберігальну розписку для повернення їх власнику ОСОБА_5 , залишити останньому за належністю, звільнивши від зобов`язань за зберігальною розпискою.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим або його захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, потерпілим або його представником - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ним в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а) шляхом подання апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1