Справа № 487/6779/23
Провадження № 1-кс/487/3835/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Каховської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000042 від 27.01.2023 за ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Каховської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000042 від 27.01.2023 за ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, яке перебуває у власності підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення його можливої конфіскації за вироком суду, а саме: будинок, житловий з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 51.8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ; на майно, яке належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності разом із ОСОБА_5 : квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 73.2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); магазин загальною площею 52,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 5149332).

Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000042 від 27.01.2023 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209 КК України.

05.09.2023, встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення в кримінальному провадженні №0000042 від 27.01.2023, слідчим за погодженням з прокурором, повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: привласненні та розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді конфіскації майна.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на праві власності у ОСОБА_4 знаходиться нерухоме майно, а саме: будинок, житловий з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ; квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 51.8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до актового запису про шлюб № 607 від 14 жовтня 1988 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було зареєстровано шлюб.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 347508384, на праві власності у ОСОБА_5 знаходиться нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 73.2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); магазин загальною площею 52,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 5149332).

Вищезазначена квартира та магазин набуті ОСОБА_5 за час шлюбу із ОСОБА_4 , а отже належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

В судовому засіданні прокурор не був присутнім, надав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання за його відсутності.

Керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України суд ухвалив клопотання прокурора розглядати без повідомлення підозрюваної, її захисника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК).

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Судом встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000042 від 27.01.2023 за ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України.

05.09.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: привласненні та розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.

Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Санкції ч. 5 ст. 191 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Отже, закон про кримінальну відповідальність передбачає можливість конфіскації майна у випадку засудження особи за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.08.2023 за №344579207 підозрюваній ОСОБА_4 на праві приватної власності належить таке нерухоме майно: будинок житловий з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 .

Водночас при оцінці можливості накладення арешту на майно ОСОБА_4 у спільній сумісній власності, яке може бути предметом конфіскації як виду покарання, судом враховується те, що майнові відносини в Україні регулюються цивільним законодавством.

Правовий режим власності в Україні визначається виключно законами України, що передбачає п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 370 ЦК у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Підставою для виділення частки майна в праві спільної сумісної власності має бути вимога співвласника такого майна або державного чи приватного виконавця.

У межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно шляхом поділу його з виділенням часток (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.10.2022 у справі №752/7440/18).

Режим спільної сумісної власності, на відміну від режиму спільної часткової власності, не передбачає виділу часток кожного власника в натурі. Зазначене унеможливлює ідентифікацію конкретної частки підозрюваної у спільному майні, через що обтяження майна в цілому є єдиним можливим та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою можливого виконання конфіскації майна у випадку призначення такого виду покарання.

Відповідно до актового запису про шлюб № 607 від 14 жовтня 1988 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано шлюб.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №347508384 від 21.09.2023, на праві приватної власності ОСОБА_5 належить таке нерухоме майно: квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 73.2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); магазин загальною площею 52,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 5149332).

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 60 СК України, оскільки зазначене вище майно, зокрема, квартира та магазин набуті ОСОБА_5 за час шлюбу із ОСОБА_4 , а тому, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором у клопотанні доведені правові підстави, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, для арешту майна, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину (за ч. 5 ст. 191 КК України), яке передбачає конфіскацію майна як виду покарання, існує ризик відчуження майна підозрюваною іншим особам, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Оскільки арешт накладається з метою конфіскації майна, як виду покарання, відповідно до ст.170 КПК України, існують підстави для тимчасового позбавлення підозрюваної права на відчуження вказаного майна.

Слідчий суддя зазначає, що на даному етапі таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження, а незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності: будинок житловий з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 51.8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1);

на праві спільної сумісної власності: квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 73.2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); магазин загальною площею 52,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 5149332).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1