Єдиний унікальний номер 448/169/24
Провадження № 1-кс/448/35/24
У Х В А Л А

про арешт майна

(повний текст)

31.01.2024 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська клопотання т.в.о. слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000004 від 23.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, погоджене з прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області Орестом Трушом, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Т.в.о. слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області Орестом Трушом, в рамках кримінального провадження №0000004 від 23.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, звернувся до суду із зазначеним клопотанням, покликаючись на те, що слідчим відділенням відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 23 грудня 2023 року, з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України.

Покликається на те, що 22 грудня 2023 року до відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області надійшло телефонне повідомлення від ОСОБА_4 , з якого вбачається, що 22.12.2023 року приблизно о 16:00 год., невстановлена особа, за допомогою електронно-обчислювальної техніки, з використанням інформаційних технологій, заволоділа його грошовими коштами, чим заподіяла майнової шкоди на загальну суму 1000,00 гривень.

Вказує, що 23.12.2023 відділенням поліції №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Зазначає, щов ході проведення досудового розслідування встановлено, що 22.12.2023р. о 14:11 год. з належного ОСОБА_4 карткового рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що ємітована АТ КБ «Приватбанк», невстановленим органом досудового розслідування способом, було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 1005,00 грн. на рахунок невідомої особи, яка користується банківською карткою НОМЕР_3 , що емітована АТ «Ощадбанк». Також потерпілий ОСОБА_4 повідомив, що згідно інформації, яка зазначена у виписці №GH757EQCQ1DH5AD9 від 27.12.2023 по витратам по банківській картці НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) АТ КБ «Приватбанк» за період часу з 01.06.2021р. по 27.12.2023р., з його рахунку, невстановленою на даний час органом досудового розслідування особою, несанкціоновано перераховувалися грошові кошти на загальну суму 42601,00 грн., чим заподіяно матеріальні збитки.

Вказує, що 29.01.2024р. на підставі ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області було проведено санкціонований обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено, в тому числі мобільний телефон «Самсунг А13», imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 ; з двома сім-картками оператора «Київстар»: НОМЕР_6 та НОМЕР_7 .

Зазначає, що 29.01.2024р. вказані речі визнано речовими доказами у межах даного кримінального провадження.

Покликається і на те, що вищевказані виявлені та вилучені речі вищевказаний мобільний телефон із двома сім-картками є предметами вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі сліди його вчинення, у випадку не накладення арешту можуть бути знищені чи відчужені, що у подальшому унеможливить проведення низки експертиз у даному кримінальному провадженні, а тому просить накласти арешт на такі.

Т.в.о. слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд вказаного клопотання у його відсутності, вказавши, що вимоги клопотання про накладення арешту підтримує у повному обсязі.

Власниця майна ОСОБА_5 повідомлялася про час, дату і місце розгляду клопотання, однак в судове не з`явилася та не надіслала клопотання про відкладення розгляду такого.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Зважаючи на вказані положення закону, вважаю за можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Згідно з нормою ч.4 ст.107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Проаналізувавши клопотання про арешт майна та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.

Так, згідно зі ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Судом встановлено, що 23.12.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 внесені відомості за ч.4 ст.190 КК України. Підставою для внесення відомостей до реєстру послужила заява ОСОБА_4 .

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.01.2024 року вбачається, що відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме щодо таких подій: 22.12.2023 року приблизно о 16:00 год., невстановлена особа, за допомогою електронно-обчислювальної техніки, з використанням інформаційних технологій, заволоділа його грошовими коштами, чим заподіяла майнової шкоди на загальну суму 1000,00 гривень.

29.01.2024р. на підставі ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області було проведено санкціонований обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено, в тому числі мобільний телефон «Самсунг А13», imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 ; з двома сім-картками оператора «Київстар»: НОМЕР_6 та НОМЕР_7 .

Так, вказане майно (речі) постановою т.в.о. слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_3 від 29.01.2024 року визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження №0000004.

Вилучені у даному провадженні речі відповідають критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів, а саме такі є предметами кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення, жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Слідчий суддя наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення Європейського Суду у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Таким чином, право на володіння речами і документами не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Важливим в даних правовідносинах є те, що в кримінальному проваджені арешт допускається в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що вищевказане майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям речового доказу, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що дане майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, постановою слідчого від 29.01.2024р. дане майно визнано речовим доказом в кримінальному провадженні, а тому враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування, з метою забезпечення збереження речових доказів та з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, вважаю, що є всі правові підстави для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, а відтак клопотання слідчої в цій частині є обґрунтованим і таке слід задовольнити.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим суддею не встановлено та підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.98, 107, 131-132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання т.в.о. слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000004 від 23.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, погоджене з прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області Орестом Трушом, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно: - мобільний телефон «Самсунг А13», imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 ; з двома сім-картками оператора «Київстар»: НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 із забороною відчуження, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Арешт майна може бути скасовано в порядку та за підстав, зазначених в ст.174 КПК України.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 05.02.2024р.

Слідчий суддя ОСОБА_1