КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 27 вересня 2023 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року,

за участі:

представника

третьої особи, щодо майна якої вирішується

питання адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, що належить на праві спільної сумісної власності, подружжю ОСОБА_9 та ОСОБА_5 а саме:

- земельну ділянку, площею 0,1500 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:007:0083;

- будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 510,7 кв.м.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року, скасувати її, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 .

Щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що 13 червня 2023 року клопотання розглянуто без виклику власника майна або його представника, копію ухвали не направлено, про її існування стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01 вересня 2023 року, апеляційну скаргу подано 06 вересня 2023 року.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованною, через порушення норм матеріального права та кримінального процесуального законодавства.

Зазначає, що арештоване майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є власністю виключно ОСОБА_5 , що підтверджується відповідними документами, які долучено до апеляційної скарги.

Крім того, вартість арештованого майна перевищує суму потенційно завданої шкоди більше ніж в п`ять разів.

Звертає увагу, що ОСОБА_5 не має відношення до подій, які відбулися у період з грудня 2022 року по січень 2023 року, оскільки подружні відносини між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 припинено з 2020 року, а 16 серпня 2023 року заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області розірвано шлюб.

Вважає, що статусу цивільного відповідача набув саме ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.

В судове засідання представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 та прокурор не з`явилися, на електронну пошту суду надіслали клопотання. Адвокат ОСОБА_7 просив відкласти судове засідання, у зв`язку із зайнятістю у іншому провадженні, доказів поважності причин не явки не надав. Прокурор просив розглянути скаргу у його відсутність та зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника потерпілого та прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводи третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки, 13 червня 2023 року клопотання розглянуто без виклику власника майна або його представника, копію ухвали не направлено, про її існування стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01 вересня 2023 року, апеляційну скаргу подано 06 вересня 2023 року, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

09 червня 2023 року адвокат ОСОБА_7 в інтересах потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_8 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, що належить на праві спільної сумісної власності, подружжю ОСОБА_9 та ОСОБА_5 а саме:

- земельну ділянку, площею 0,1500 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:007:0083;

- будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 510,7 кв.м.

Метою накладення арешту в клопотанні зазначено забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову).

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 задоволено та накладено арешт на вказане нерухоме майно.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя не дотримався.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, тобто з метою забезпечення цивільного позову, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з тим, зазначений цивільний позов пред`явлений до ОСОБА_9 , а власником арештованого майна є ОСОБА_5 , яка не має статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, відтак за наведених обставин на її майно не може бути накладено арешт, навіть з метою забезпечення цивільного позову.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки від 29 лютого 2008 року, державним актом на право власності на земельну ділянку від 09 червня 2008 року, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 грудня 2011 року (житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , витягом про державну реєстрацію прав від 26 грудня 2011 року (а.с.73-77).

Також, до апеляційної скарги долучено шлюбний договір від 29 лютого 2008 року (а.с. 71), відповідно до п. 4 ч. 3 вказаного Договору, майно, набуте чоловіком або дружиною за час шлюбу є власністю того з подружжя, на чиє ім`я оформлене та зареєстровано майно.

Окрім того, повідомлення про підозру ОСОБА_9 в матеріалах справи відсутнє.

За таких обставин, у даному випадку, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року та задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, а саме:

- земельну ділянку, площею 0,1500 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:007:0083;

- будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 510,7 кв.м.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

Єдиний унікальний № 756/7230/23

Справа № 11сс/824/5743/2023 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Категорія ст.170 КПК Доповідач ОСОБА_1