КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року стосовно ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Також цим вироком вирішено питання щодо запобіжного заходу та речових доказів.

На вказаний вирок суду прокурором у провадженні 15.06.2023 року подана апеляційна скарга, яка 19.09.2023 року разом з матеріалами кримінального провадження надійшла до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2023 року апеляційну скаргу прокурора у провадженні залишено без руху, як подану без додержання вимог, передбачених ст. 396 КПК України, та встановлено 7-денний строк для усунення зазначених недоліків.

На виконання вказаної ухвали суду, 20.10.2023 року прокурор у провадженні подав до суду апеляційну скаргу.

Перевіривши на відповідність вимогам закону апеляційну скаргу, подану на виконання ухвали апеляційного суду від 22.09.2023 року, приходжу до висновку, що вона підлягає поверненню прокурору у провадженні, з таких підстав.

Так, первинно поданій апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, посилаючи на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, і вказуючи, що вирок підлягає зміні, просив вирок Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2023 року відносно ОСОБА_2 _____________________________________________________

Справа №11-кп/824/5203/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3

Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1

в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та звільнити останню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи такі апеляційні вимоги прокурор послався на те, що, постановивши вирок про звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання, застосувавши при цьому норму ст. 49 КК України, яка є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, одночасно зазначивши дві різні норми законодавства одночасно.

Разом з тим, як регламентовано в п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Порядок розгляду питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений §2 Глави 24 КПК України.

Зокрема, ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Також законом надано право підозрюваному, обвинуваченому заперечувати проти закриття кримінального провадження із передбаченої законом України про кримінальну відповідальність підстави для звільнення її від кримінальної відповідальності, і в такому разі досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Відповідно до ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Отже, апеляційним судом вирок ухвалюється лише у тих випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого.

Тож, висловлене в апеляційній скарзі, прохання прокурора щодо ухвалення апеляційним судом нового вироку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, не узгоджується з вимогами кримінального процесуального законодавства, зокрема ст. 284 КПК України, а також положеннями ст. 417 КПК України, які визначають порядок закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанції при встановленні обставин, передбачених ст. 284 КПК України.

Крім того, зі змісту вироку Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року слідує, що суд, за результатами розгляду висунутого ОСОБА_2 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, дійшов висновку про необхідність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та за цією нормою матеріального закону і призначив їй покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, від відбування якого звільнив на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі, як вказувалось вище, не оспорює правильність такої кваліфікації дій ОСОБА_2 та й просив її визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, але обґрунтування того, в якій процесуальний спосіб суд мав би здійснити перекваліфікацію дій, інакше ніж шляхом ухвалення вироку, як те передбачено ст. 374 КПК України, не зазначив.

При цьому звертає на себе увагу і той факт, що в даному випадку прокурором в апеляційній скарзі висловлене прохання про скасування оскаржуваного вироку лише в частині призначеного покарання.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора у провадженні не містила конкретного прохання, яке б узгоджувалось з повноваженнями апеляційного суду за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 407 КПК України, та й обґрунтування, яке б узгоджувалось зі змістом такого прохання.

Отже, за змістом апеляційна скарга прокурора у провадженні не відповідала вимогам ст. 396 КПК України.

З поданої 20.10.2023 року, на виконання ухвали апеляційного суду, нової редакції апеляційної скарги, вбачається, що прокурором у провадженні не усунуті зазначені судом недоліки апеляційної скарги, оскільки у цій редакції апеляційної скарги, прокурор аналогічно, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, посилаючи на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, і вказуючи, що вирок підлягає зміні, просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2023 року відносно ОСОБА_2 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та звільнити останню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи такі апеляційні вимоги прокурор, знову ж таки, послався на те, що, постановивши вирок про звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання, застосувавши при цьому норму ст. 49 КК України, яка є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, одночасно зазначивши дві різні норми законодавства одночасно.

При цьому зазначив, що в даному випадку судом вірно ухвалено обвинувальний вирок, за яким ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні інкримінованих діянь, однак, у порушення норм Кримінального кодексу України, суд призначив покарання замість того, щоб відразу звільнити особу від кримінальної відповідальності, а не від призначеного покарання.

Тож, висловлене в новій редакції апеляційної скарги прохання прокурора щодо ухвалення апеляційним судом нового вироку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, не узгоджується з вимогами кримінального процесуального законодавства, зокрема ст. 284 КПК України, а також положеннями ст. 417 КПК України, які визначають порядок закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанції при встановленні обставин, передбачених ст. 284 КПК України.

Крім того, зі змісту вироку Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року слідує, що суд, за результатами розгляду висунутого ОСОБА_2 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, дійшов висновку про необхідність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та за цією нормою матеріального закону і призначив їй покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, від відбування якого звільнив на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Прокурор, знову ж таки, в новій редакції апеляційної скарги, як вказувалось вище, не оспорює правильність такої кваліфікації дій ОСОБА_2 та й просить її визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та звільнити від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

Однак обґрунтування того, в якій процесуальний спосіб суд має це здійснити не зазначив. При цьому звертає на себе увагу і той факт, що в даному випадку прокурором в апеляційній скарзі висловлене прохання про скасування оскаржуваного вироку лише в частині призначеного покарання.

Тож в новій редакції апеляційної скарги так і не міститься конкретного прохання, яке б узгоджувалось з повноваженнями апеляційного суду за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 407 КПК України, та й обґрунтування, яке б узгоджувалось зі змістом такого прохання.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

За таких обставин, оскільки прокурор у провадженні не усунув недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 22 вересня 2023 року, то апеляційну скаргу, відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК України, слід йому повернути.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 396-399 КПК України, суддя

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року стосовно ОСОБА_2 - повернути особі, яка її подала.

Ухвала про повернення апеляційної скарги може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя

Київського апеляційного суду ОСОБА_1