ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/666/24 Справа № 175/612/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000043 та № 0000523, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 190 КК України, -

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 15 лютого 2024 року.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також незаконного впливу та свідків та інших осіб у даному провадженні. На переконання суду першої інстанції, наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу та постановити нову, про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги по суті вказує, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , дійсно відноситься до особливо тяжкого злочину, однак його тяжкість сама по собі не є достатньою підставою для тримання особи під вартою.

Зазначає, що у діях (поведінці) ОСОБА_6 відсутні підстави вважати, що існують ризики, що можуть вплинути на хід досудового провадження або невиконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Захисник вважає, що характеризуючи особу обвинуваченого, у судді були відсутні підстави вважати, що ОСОБА_6 може продовжувати займатись злочинною діяльністю, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За таким обставин, на переконання захисника, існує необхідність у зміні раніше обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу, оскільки немає потреби тримати під вартою особу, яка має постійне місце мешкання, має міцні соціальні зв`язки, та позитивно характеризується за місцем мешкання.

Заслухавши захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу та свідків та інших осіб у даному провадженні та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні в тому числі тяжкого злочину проти власності за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років, останній обвинувачується у вчиненні кількох злочинів, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду або впливу на свідків, а також продовжити свою злочинну діяльність.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Що стосується вимог апеляційної скарги щодо можливості визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави, то слід зазначити, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 було визначено заставу у розмірі 780 000 гривень, який в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підстав вважати вказаний розмір застави непомірним для обвинуваченого ОСОБА_6 не вбачається, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

За наведеного, вимоги апеляційної скарги захисника щодо необхідності повторного визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави, не передбачені чинним кримінальним процесуальним законодавством, а тому не є прийнятними.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце мешкання, має міцні соціальні зв`язки, та позитивно характеризується за місцем мешкання, не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000043 та № 0000523, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 190 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4