Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/484/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286-1 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2023 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000264 від 29.11.2021 року стосовно ОСОБА_9 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2023 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Могильне Гайворонського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, інваліда ІІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 4462 грн. 12 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням ОСОБА_9 права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає про те, що не оспорює фактичні обставини цієї справи, разом з цим вважає, що суд при призначенні ОСОБА_9 основного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, в порушення вимог ст. 50 та 65 КК України, не врахував цілий ряд пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, а також позитивні характеризуючи дані, а саме те, що ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності притягується вперше, вчинив злочин у молодому віці з необережності, свою вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, давав правдиві свідчення, тим самим активно сприяв слідству у розкритті злочину, одразу ж після ДТП потерпілій надав допомогу, добровільно відшкодував завдані збитки.

Крім того суд, на думку захисника не врахував позитивні характеристики ОСОБА_9 за місцем проживання та останньої роботи, те, що він інвалід ІІІ групи з дитинства, з початку повномасштабного вторгнення російською федерацією в Україну, ОСОБА_9 займався активною волонтерською діяльністю, працював в бригаді швидкої допомоги благодійної української ізраїльської організації, допомагав військовим.

Також захисник стверджує, що суд не врахував, а по суті проігнорував думку потерпілої ОСОБА_7 , яка на початку судового розгляду уклала з ОСОБА_9 мирову угоду, в судовому засіданні підтвердила примирення та відсутність будь-яких матеріальних претензій, просила суд не позбавляти ОСОБА_9 волі.

Вважає, що наведені обставини потребували належної та об`єктивної оцінки, а не дотримання основних принципів призначення покарань, на думку сторони захисту призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначення обвинуваченому ОСОБА_9 надто суворого та несправедливого покарання.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за таких обставин.

Так, ОСОБА_9 , 28.11.2021 року перед початком керування автомобілем «Ореl Astra» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , не перевірив належним чином і не забезпечив технічно-справний стан і комплектність ходової частини транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, розпочав експлуатацію вищезазначеного технічно-несправного автомобіля, на якому, згідно висновку № СЕ -19/112-21/10741-IT від 30.12.2021 судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи технічного стану транспортного засобу ходова частина знаходилась в несправному стані встановлено на задню вісь шини різних моделей з різними малюнками протектора, чим допустив порушення вимог п.п. 31.1, 31.4 та 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року з подальшими змінами та доповненнями (далі - ПДР України), (п. 31.1. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації; п. 31.4 Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.5 (г) на одну вість транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів).

Крім того, та незважаючи на вищевикладене, ОСОБА_9 28.11.2021 близько 23 год. 00 хвилин в порушення вимог п. 2.9 а) ПДР України, згідно з яким водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів алкотестера «Drager Alcotest 6810, прилад №ARAK-0922, тест № 2143 від 28.11.2021 року - становить 0.89 % проміле), керував легковим автомобілем «Ореї Astra», реєстраційним номером НОМЕР_1 , яким здійснював перевезення пасажирів, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по автомобільній дорозі сполученням «с. Хашувате - смт. Завалля» зі сторони с. Могильне в напрямку смт. Завалля на території Голованівського району, Кіровоградської області.

Під час руху ОСОБА_9 , грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) ПДР України, згідно яких: п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), через наявний стан алкогольного сп`яніння позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, був не уважним і не стежив за дорожньою обстановкою, щоб вчасно реагувати на можливу зміну для нього дорожньої обстановки, не дотримуючись вимог п.п. 12.1, 12.2 та 12.4 ПДР України, згідно яких (п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, .... і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.), рухаючись в межах населеного пункту смт. Салькове Голованівського району Кіровоградської області зі швидкістю, яка значно перевищувала допустиму та безпечну швидкість руху (більше 67 км/год. згідно висновку № СЕ-19/112-22/1280-ІТ від 28.02.2022 судової автотехнічної експертизи обставин ДТП), в темну пору доби, за відсутністю освітлення проїзної частини, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем при проїзді на автомобільній дорозі сполученням «с. Хащувате - смт. Завалля» Голованівського району Кіровоградської області, перевищив допустиму та безпечну швидкість в даних дорожніх умовах, не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив його виїзд за межі проїзної частини автомобільної дороги на праве узбіччя з подальшим наїздом на залізобетонний стовпчик, розташований на відстані 2.2 м. до правого краю проїзної частини та 47.9 м. до знаку 1.1 ПДР України, та подальшим перекиданням транспортного засобу на дах.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ОреІ Astra» з реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла лівої лопатки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №28 від 20.04.2022 згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, мають ознаки середнього ступеня тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, як пояснила його захисник адвокат ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в попереднє судове засідання не з`явився із-за хвороби, в даний час працює, із-за віддаленості населених пунктів та зайнятістю по роботі не зміг з`явитися в суд, просила апеляційну скаргу розглянути за відсутності її підзахисного.

На підставі положень ч.4 ст. 405 КК України, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , неявка якого не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, в дебатах захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_7 , які підтримала апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286-1 КК України.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_9 , а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, в апеляційній скарзі захисником не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Разом з цим, колегія суддів визнає слушними доводи захисника ОСОБА_8 , викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, виходячи з наступного.

У роз`ясненнях, викладених у п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рекомендовано судам при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В цій справі, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, в оскаржуваному вироку зазначив, про те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу ОСОБА_9 , який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_9 покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування потерпілій збитків на лікування.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_9 покарання, судом не встановлені.

Підстав для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що лише позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами буде сприяти виправленню та перевихованню ОСОБА_9 , а також запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

З таким доводами та висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, з урахуванням наступного.

Так, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Отже, для застосування положень ст. 69 КК України, необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення при цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченого. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.

Правова конструкція ч.1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих покарання обставин не може автоматично тягнути застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Позицію щодо необхідності правильності застосування положень ст. 69 КК України Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах, зокрема у справах №724/1535/19 від 30.06.2020, №712/4384/20 від 27.04.2021, №629/2739/18 від 03.02.2021, №505/2096/19 від 13.04.2021 та ін.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого ОСОБА_13 , сприяння слідству та відшкодування збитків.

При цьому, з наявних у справі та представлених стороною захисту додаткових матеріалів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_13 за час навчання в Уманському медичному коледжі, за місцем проживання та роботи підсобником в агропідприємстві характеризується позитивно, інвалід 3 групи з дитинства, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, працює підсобником СП « Славутич»

Секретар Заваллівської селищної ОСОБА_14 характеризує ОСОБА_9 як працьовитого, добросовісного, ввічливого та дружелюбного мешканця селища, який завжди готовий прийти на допомогу.

Крім того у характеристиці секретар селищної зазначає, що ОСОБА_9 з початку повномасштабного вторгнення російською федерацією в Україну, активно займався волонтерською діяльністю, спочатку в бригаді швидкої допомоги при евакуації населення з гарячих точок, а потім плів маскувальні сітки для військових ( а.п 105-115, 136-138).

Під час розгляду даного кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_7 просила суд призначити її двоюрідному брату ОСОБА_9 покарання у виді штрафу, вказуючи на примирення та відшкодування шкоди.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне додатково врахувати, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 примирення із потерпілою, стан здоров`я (інвалідність 3 групи з дитинства) активне зайняття волонтерською діяльністю в умовах воєнного стану та враховує наведені обставини як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Колегія суддів також додатково враховує молодий вік обвинуваченого ОСОБА_9 , те, що він працює та вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_9 положення ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не передбаченого частиною інкримінованої статті КК.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, що пом`якшують покарання, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка просить не карати обвинуваченого, повне відшкодування збитків та усунення всіх наслідків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, переконують колегію суддів, що слід призначити більш м`яке покарання.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З огляду на викладені обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, і, з урахуванням особи обвинуваченого та, виходячи із положень ст. ст. 50, 65 КК України, дають підстави прийти до висновку щодо можливості, на думку колегії суддів, застосування положень ст. 69 КК України - призначення обвинуваченому ОСОБА_9 більш м`якого виду покарання у виді штрафу, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України.

За переконанням колегії суддів, саме покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 й запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 408, з врахуванням ч. 2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідно до ч.4 ст. 12 КК України розмір штрафу за нетяжкі злочини не може бути меншим трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 414, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000264 від 29.11.2021 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст.286-1 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_9 вважати засудженим за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну) тисяч гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В решті вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2023 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4