Справа №591/2871/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/448/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/2871/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 26.06.2023 про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати відносно нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки факт того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК не втратили своєї значимості та продовжують існувати слідчим та прокурором не доведено, ОСОБА_7 від явки до органів досудового розслідування жодного разу не ухилявся та розгляду кримінальному провадженню не перешкоджав, має постійне місце проживання і стійкі соціальні зв`язки, зареєстрований в м. Суми, за місцем проживання характеризується позитивно, утримує неповнолітню доньку, в ході обшуку його житла були вилучені усі наявні речові докази, а свідки допитані, застава є завідомо непомірною та майже у 4 рази перевищує її максимальний розмір.

22.06.2023 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим з прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся ст. слідчий відділу СУ ГУНП в Сумській області, в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування з можливістю внесення застави в сумі 1073600 грн, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 263 КК, досудове розслідування триває, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 26.06.2023 підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 805200 грн. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що досудове розслідування триває, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, зазначені слідчим в клопотанні існують та не зменшилися, а тому підстави для застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу відсутні.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 надійшли письмові заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, підозрюваний ОСОБА_7 не виявив бажання приймати участь у розгляді апеляційної скарги, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження у відсутності сторін, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши клопотання, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість як застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, так і підстав для його продовження, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_7 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути відповідальності за скоєне; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних; вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризикам.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів (п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК), а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88).

Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні на момент розгляду клопотання слідчого про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення злочину є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому, незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини вчинення злочину та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Має місце і заявлений у клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, тому може намагатися уникнути досудового розслідування.

До того ж, врахування тяжкості злочину у даному випадку має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб, які знайомі між собою, у зв`язку із чим може впливати на них та свідків з метою уникнення відповідальності, що з урахуванням усіх фактичних обставин провадження, на думку колегії суддів, і свідчить про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК) також є цілком виправданим, оскільки підозрюваний не працює, самостійного джерела прибутку не має, вчинив злочин з корисливих спонукань, а тому може продовжити злочинну діяльність з метою заробітку грошових коштів.

Колегія суддів, вирішуючи питання про продовження ув`язнення підозрюваного, враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника щодо не доведеності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які вказують на наявність цих ризиків та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, зареєстрований в м. Суми, має стійкі соціальні зв`язки, утримує неповнолітню доньку, за місцем проживання характеризується позитивно не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку можливо лише триманням підозрюваного під вартою.

Твердження сторони захисту щодо розміру застави, який на думку захисника є завищеним та непомірним для підозрюваного, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно вимог ч. 4 ст. 182 КК, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Зокрема, відповідно положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КК, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що розмір застави згідно з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК і судової практики ЄСПЛ, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку порушення покладених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання порушувати свої зобов`язання, тому визначення меншого розміру застави в даному випадку буде нівелювати інститут застави як альтернативний вид запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження сторони захисту про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, на думку колегії суддів, є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 412 КПК).

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 26.06.2023 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4