КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6935/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року, -

за участю:

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на мобільний телефон SAMSUNG фіолетового кольору, модель GALAXYM 11 s/n НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ; мобільний телефон REDMI чорного кольору imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 ; жорсткий диск чорного кольору «TOURO» 1 Tb s/n19KGUHLM; ноутбук Lenovo 580 чорного кольору s/n CB21504264 р/n59365070, які було вилучено за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати орган досудового розслідування в особі слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 10.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України повернути ОСОБА_6 вилучене майно під час проведення обшуку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що вилучені речі не були передбачені ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку. Прокурором не наведено в клопотанні обґрунтування того, що вилучена техніка та інформація на ній необхідна для проведення експертного дослідження.

Прокурором не доведено, яким чином ця техніка та інформація на ній були отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення, якщо досудовим розслідуванням встановлено можливе привласнення та розтрата коштів, а не комп`ютерної техніки. Також не зрозуміло, яким чином саме ця техніка була знаряддям та засобом вчинення злочину.

У протоколі обшуку від 29.09.2023 чітко зазначено, що ОСОБА_6 надала усі паролі подолання логічного захисту до вилученої техніки.

З наведеного вбачається, що орган досудового розслідування не мав права вилучати комп`ютери, жорсткі диски та телефони, адже для цього не було ніякої підстави.

Також апелянт зазначає, що 11.10.2023 ухвалою слідчого судді повернуто дане клопотання про арешт майна для усунення недоліків, а якщо клопотання повернуто то воно вважається не поданим. Тобто, з моменту вилучення майна пройшло більше ніж один робочий день, що свідчить про відсутність підстав для його задоволення.

Крім того апелянт зазначає, що у клопотанні про накладення арешту на вилучене майно не зазначено та не доведено жодної з підстав, яка передбачена ст. 98 КПК України.

Апелянт також звертає увагу на численні порушення процесуальних вимог під час проведення слідчої дії.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду був повідомлений завчасно та належним чином. Однак від прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку із участю прокурора у розгляді справи по суті в Зарічненському суді Рівненської області за обвинуваченням особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 204 КК України.

З урахуванням викладеного та думки власника майна та її представника, які не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги у відсутність прокурора, а також з урахуванням строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України та вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи власника майна та її представника в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останні просили задовольнити з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що 12.10.2023 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000079 від 10.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, а саме: на мобільний телефон SAMSUNG фіолетового кольору, модель GALAXYM 11 s/n НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ; мобільний телефон REDMI чорного кольору imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 ; жорсткий диск чорного кольору «TOURO» 1 Tb s/n19KGUHLM; ноутбук Lenovo 580 чорного кольору s/n CB21504264 р/n59365070, яке було вилучено за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 10.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що службові особи ДП «НОВАТОР», а саме директор ДП «НОВАТОР» ОСОБА_11 діючи усупереч інтересів служби, умисно та протиправно, розуміючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків, діючи за попередньою змовою групою осіб до складу якої, окрім ОСОБА_11 , ввійшли інші службові особи ДП «НОВАТОР», ряд фізичних осіб-підприємців, а також інші особи, створили протиправний механізм розтрати грошових коштів вищевказаного державного підприємства, яка полягала у закупівлі товарів військового призначення із залученням реквізитів підконтрольних суб`єктів господарської діяльності, з метою виведення коштів державного підприємства в «тіньовий» сектор економіки та їх подальшого привласнення.

29.09.2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 де було виявлено та вилучено поза межами ухвали: мобільний телефон SAMSUNG фіолетового кольору, модель GALAXYM 11 s/n НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ; мобільний телефон REDMI чорного кольору imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 ; жорсткий диск чорного кольору «TOURO» 1 Tb s/n19KGUHLM; ноутбук Lenovo 580 чорного кольору s/n CB21504264 р/n59365070.

30.09.2023 до Шевченківського районного суду м. Києва через національного оператора поштового зв`язку «Укрпошта» було скеровано клопотання про арешт майна.

11.10.2023 органом досудового розслідування отримано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва про повернення клопотання про арешт майна у кримінальному провадженню № 0000079 від 10.11.2022 для усунення недоліків.

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК речі та документи, які були вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 належать ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Постановою старшого детектива другого відділу детективів підрозділу детективів із захисту економіки у сфері надання фінансових послуг Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України від 29.09.2023 зазначене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З метою забезпечення схоронності вказаного майна, враховуючи, що з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно, яке вилучене за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, необхідно накласти арешт на вказане тимчасово вилучене майно зокрема із метою забезпечення проведення експертизи.

25.10.2023 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000079 від 10.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, слідчий суддя, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали виходив з наявності, передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вище зазначене майно, з урахуванням правової кваліфікації кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичних обставин кримінального провадження, зокрема щодо залучення засобів мобільного зв`язку, комп`ютерної техніки в ході вчинення злочину, даних за результатами НСРД про вжиття причетними особами конспіративних дій, даних про призначення експертного дослідження вилучених речей. Слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 29.09.2023 року, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні на початковій стадії досудового розслідування. Те, що ОСОБА_6 надала доступ до інформації на технічних засобах, не дозволяє стороні обвинувачення встановити без залучення експерта, всі суттєві фактичні дані, які плануються використати під час досудового розслідування для встановлення обставин, які підлягають доказуванню.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, вислухані доводи прокурора, враховані заперечення власника майна та її представника, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000079 від 10.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку відповідно до постанови керівника відділу Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_12 від 30.09.2023 /а.с. 111-112/ визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження, як таке, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Твердження апелянта про те, що прокурором не наведено в клопотанні обґрунтування того, що вилучена техніка та інформація на ній необхідна для проведення експертного дослідження також не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду. В матеріалах справи наявна постанова про призначення комп`ютерно-технічної експертизи від 09.10.2023 /а.с. 113-116/ для дослідження експертам надано мобільний телефон SAMSUNG фіолетового кольору, модель GALAXYM 11 s/n НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ; мобільний телефон REDMI чорного кольору imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 ; жорсткий диск чорного кольору «TOURO» 1 Tb s/n19KGUHLM; ноутбук Lenovo 580 чорного кольору s/n CB21504264 р/n59365070.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно, відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України, на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4