Провадження № 1-кс/947/768/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000062 від 20.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН ДАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000062, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, щоу зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому було неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України та законами України та який діє по теперішній час.

Пунктом п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Так, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно статті 2 цього закону, Державний кордон України визначається Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 9 вищевказаного Закону України, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державний кордон України» Особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. Контроль організовується та здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Виключний перелік громадян України, які наділені правом перетинання державного кордону, у період воєнного стану, передбачений Правилами перетинання державного кордону громадянами України» (далі - Правила), які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

В той же час, обмеження, визначені у вказаних Правилах стосуються військовозобов`язаних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 8-1 Закону України «Просоціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають рівне з іншими громадянами України право на виїзд за кордон у порядку, встановленому законом.

Згідно із приписами ст. 11 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» військовослужбовці можуть виїжджати з України на загальних підставах.

Разом з цим, будучи обізнаним із вказаним вимогами законодавства України та Порядку, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.10.2023, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на одержання грошової винагороди за організацію незаконного переправлення громадян України, а саме чоловіків яким заборонено виїзд за межі країни під час дій правового режиму воєнного стану, через державний кордон України.

З метою реалізації свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи, що для досягнення злочинного результату поза можливістю бути викритим є необхідним залучення інших осіб, ОСОБА_7 розробив план злочинних дій та вживаючи заходів до організації групи, для досягнення своєї злочинної мети, у не встановлений досудовим розслідуванням дату та час, залучив раніше знайомих йому ОСОБА_8 та невстановлену досудовим розслідуванням особу на ім`я ОСОБА_9 (далі особа на ім`я ОСОБА_9 ) розкривши їм план та схему злочинної діяльності, вимоги законодавства України та способи усунення перешкод, а також їх функції як учасників групи.

В свою чергу, на участь у вчинені групою злочину ОСОБА_8

та особа на ім`я ОСОБА_9 надали свою добровільну згоду, підтвердивши таку згоду своїми подальшими активними діями.

Собі ОСОБА_7 відвів роль організатора, яка полягала у координуванні дій учасників групи, виготовлення завідомо підроблених документів та подальше розподілення грошових коштів між всіма учасниками.

Згідно із розробленим планом ОСОБА_7 відвів ОСОБА_8 роль пособника, який повинен був підшукувати громадян України, а саме чоловіків яким заборонено виїзд за межі країни під час дій правового режиму воєнного стану, через державний кордон України, пояснювати механізм перетину державного кордону, одержувати від підшуканих осіб необхідні документи, фотографії тощо та грошові кошти.

Особі на ім`я ОСОБА_10 відвів роль пособника, який повинен був забезпечити безперешкодний перетин державного кордону України громадянами України, яким заборонено виїзд за межі України під час воєнного стану через або поза пунктами пропуску Державної прикордонної служби України.

З метою конспірації своєї протиправної діяльності та небажання бути викритими правоохоронними органами, особа на ім`я ОСОБА_9 підшукав ОСОБА_11 , який, також в якості пособника, за грошові кошти повинен був супроводжувати громадян України, яким заборонено виїзд за межі України під час воєнного стану, керувати їх діями під час перетину державного кордону та визначати маршрут руху від імені особи на ім`я ОСОБА_9 .

Так, відповідно до розробленого ОСОБА_7 плану, у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 02.11.2023 ОСОБА_8 , підшукав ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому повідомив про можливість переправлення останнього через державний кордон України під час дій правового режиму воєнного стану незважаючи на встановлену заборону шляхом надання документів про нібито перебування ОСОБА_12 на військовій службі та надання відповідних документів про направлення ОСОБА_12 у відпустку за кордон за грошову винагороду сума якої складає 6000 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_12 повідомивши про відомі йому факти до правоохоронних органів, був залучений, за його згодою, до проведення слідчих (розшукових) дій, та діючи під контролем правоохоронних органів погодився на запропоновані йому умови перетину державного кордону України.

В подальшому, 02.11.2023, приблизно о 15 год. 30 хв., перебуваючи поблизу будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_12 .

Під час вказаної зустрічі ОСОБА_8 , діючи відповідно до розробленого ОСОБА_7 плану, із єдиним спільним умислом, з корисливих мотивів, розповів ОСОБА_12 порядок перетину державного кордону, а також зазначив, що йому потрібні копії паспорту ОСОБА_12 , фотографії останнього, за умови надання йому грошових коштів у розмірі 8000 доларів США, з метою виготовлення завідомо підроблених документів про перебування ОСОБА_12 на військовій службі, а саме: посвідчення військовозобов`язаного, наказу про відпустку останнього, відпускний квиток та довідка форми 5. Зазначені документи будуть необхідні ОСОБА_12 для безперешкодного проїзду пункту пропуску, який буде повідомлено ОСОБА_12 додатково.

Окрім того, ОСОБА_8 зазначив що грошові кошти необхідно передавати частинами, а саме 6000 доларів США необхідно надати разом із фотографіями ОСОБА_12 та копіями паспорта останнього, а 2000 доларів США після виготовлення та передачі ОСОБА_12 завідомо підроблених документів про перебування останнього на військовій службі і вибуття ОСОБА_12 у відпустку за кордон України.

На виконання вказівок ОСОБА_8 , 03.11.2023 приблизно

о 16 год. 00 хв. перебуваючи поблизу будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 ОСОБА_12 передав ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 6000 доларів США копію свого паспорта та фотографії для виготовлення підроблених документів про перебування ОСОБА_12 на військовій службі.

У подальшому, у період з 03.11.2023 по 16.11.2023 з метою конспірації своїх дій та унеможливлення викриття своєї протиправної діяльності

ОСОБА_7 вирішив змінити спосіб виїзду ОСОБА_12 через державний кордон України та довів вказані зміни всім учасникам групи.

Діючи відповідно до спільного злочинного умислу та відповідно до раніше розробленого ОСОБА_7 плану, особа на ім`я ОСОБА_9 надав останньому інформацію про дату, час та спосіб перетину ОСОБА_12 державного кордону поза пунктом пропуску із кінцевим пунктом прибуття у м. Кишинів, Республіка Молдова.

22.11.2023 приблизно о 14 год. 00 хв. перебуваючи за адресою:

АДРЕСА_2 під час особистої зустрічі, яка відбулась між ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 останній повідомив ОСОБА_12 що на даний час виїжджати із підробленими документами, за які ОСОБА_12 раніше передавав грошові кошти є досить ризикованим способом перетину державного кордону та є висока вірогідність бути викритим співробітниками Державної прикордонної служби України, у зв`язку із чим, виїзд ОСОБА_12 за кордон буде відбуватись на транспортному засобі без будь-яких документів, які необхідні для офіційного перетину державного кордону.

Для цього ОСОБА_12 буде необхідно прибути у заздалегідь визначений дату, місце та час який йому буде повідомлено додатково у подальшому.

При вказаній зустрічі ОСОБА_8 , діючи із єдиним злочинним умислом, зазначив, що вартість за переправлення ОСОБА_12 буде незмінною, тобто 8000 доларів США, а другу частину грошових коштів необхідно буде передати перед самою поїздкою.

23.11.2023, близько 14 год.00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_12 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , передав останньому другу частину раніше обумовлених грошових коштів у розмірі 2000 доларів США.

25.11.2023 об 11 год. 20 хв. за допомогою месенджеру «Телеграм» особа на ім`я ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_12 , що виїзд планується о 15 год. 00 хв. та визначив місце вибуття.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, відповідно до раніше розробленого ОСОБА_7 плану, ОСОБА_8 на транспортному засобі привіз ОСОБА_12 у визначений особою на ім`я ОСОБА_9 місце, за координатами НОМЕР_1 , на автошляху Е-95 Київ-Одеса, після чого ОСОБА_12 , разом із іншими громадянами, та ОСОБА_11 на транспортному засобі марки Toyota Prado синього кольору, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який не був обізнаний із злочинним умислом ОСОБА_7 та інших учасників злочину, за вказівками ОСОБА_11 , під керівництвом особи на ім`я ОСОБА_9 направились у напрямку державного кордону України.

Під час руху протиправні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та особи на ім`я ОСОБА_9 були припинені працівниками правоохоронних органів.

За підозрою у вчинені вищезазначеного кримінального правопорушення 25.11.2023 були затримані ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким 26.11.2023 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У подальшому було встановлено, що до вчинення даного кримінального правопорушення можливо причетна колишня дружина підозрюваного ОСОБА_11 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка підшукувала осіб призовного віку, з метою незаконного переправлення їх через державний кордон України за грошову нагороду.

Так, 21.12.2023 на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси, проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 , у ході якого було виявлено та вилучено:

- ноутбук «Lenovo» чорно-сірого кольору разом із зарядним пристроєм, який зі слів ОСОБА_14 належить підозрюваному ОСОБА_11 ;

- ноутбук «Acer» модель MS2346 разом із зарядним пристроєм, який зі слів ОСОБА_14 належить підозрюваному ОСОБА_11 ;

- мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max» ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 належить ОСОБА_14 .

Постановою слідчого від 21.12.2023 вилучене визнано речовими доками по даному кримінальному провадженню.

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОДАНОГО КЛОПОТАННЯ:

Сторона обвинувачення зазначає, що вилучений в ході обшуку мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max» ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 може зберігати інформацію, яка органом досудового розслідування у подальшому буде використана, як доказ, зокрема за допомогою мобільного телефону, могли відбуватись телефонні з`єднання осіб що мають відношення до кримінального правопорушення. На вилучених двох ноутбуках які належать підозрюваному ОСОБА_11 може зберігатись бланки документів, за допомогою яких виготовлялись підроблені довідкивійсько-лікарської комісії та тимчасові посвідчення військовозобов`язаного, а також інші документи що мають значення для досудового розслідування, у зв`язку з чим, потребують детального огляду та відповідних досліджень.

Крім того, ОСОБА_11 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, за вчинення якого санкцією статті передбачено конфіскація майна, тому у подальшому на вищезазначені ноутбуки які належать останньому, можливе застосування вищевказаного виду покарання.

Слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , 26.12.2023 винесена ухвала про повернення клопотання про арешт майна, для усунення недоліків, яка під розписку була отримана 10.01.2024, й на теперішній час, в зв`язку з виправленням раніше встановлених недоліків, сторона обвинувачення повторно підіймає питання накладення арешту майна.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ:

Прокурор наполягав на задоволенні поданого клопотання, зазначивши, що вилучені ноутбуки та мобільний телефон можуть зберігати інформацію, що має значення для кримінального провадження.

Представник ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_4 заперечувала лише в частині накладення арешту на мобільний телефон, який належить ОСОБА_14 .

IV. ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступних висновків, а також звертає увагу на наступні правові підстави для прийнятого рішення.

(1). Нормативно-правова основа при вирішенні даного клопотання:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

(2). Правова підстава та мета арешту майна:

Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудове розслідування кримінального провадження наразі триває, встановлюються усі фактичні обставини, які можуть мати значення для доведення предмету доказування у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя враховує доводи сторони обвинувачення з приводу того, що вилучені технічні пристрої ймовірно містять інформацію, яка може бути використана на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-караних дій, зв`язків власника такого технічних пристроїв з іншими, ймовірно причетними до вчинення кримінального правопорушення, особами.

В цьому ж розрізі слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до протоколу додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_11 від 22.12.29023 року, останній повідомив, що вилучені ноутбуки належать особисто йому. На думку слідчого судді, вказане додатково підтверджує обґрунтованість доводів сторони обвинувачення, що такі технічні пристрої можуть зберігатися документи або інші відомості, які використовувалися для ймовірної організації незаконного перетину особами Державного кордону України.

Щодо мобільного телефону, який, як було повідомлено адвокатом ОСОБА_4 , належить ОСОБА_14 , слідчий суддя зазначає, що наразі таке майно підлягає дослідженню органом досудового розслідування на предмет наявності інформації, яка може мати доказове значення в рамках органу досудового розслідування.

У зв`язку з чим, таке майно відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 21.12.2023 року, а отже, вилучене майно потребує збереження, в цілях його подальшого дослідження.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя зазначає, що підставою для арешту майна є відповідність вилученого майна до категорії речових доказів (абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України), при цьому метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170КПК України).

(3). Завдання, необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відтак, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту на вилучене майно, з встановленням заборони розпорядження та користування такого майна, з огляду на встановлені вище ризики.

(4). Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження:

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Додатково, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000062 від 20.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене 21.12.2023 у ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_3 , а саме:

- ноутбук «Lenovo» чорно-сірого кольору разом із зарядним пристроєм, належить підозрюваному ОСОБА_11 ;

- ноутбук «Acer» модель MS2346 разом із зарядним пристроєм, належить підозрюваному ОСОБА_11 ;

- мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max» ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 .

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1