Справа № 357/1271/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0005149, внесеному до ЄРДР 30.10.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Єрчики, Сквирського району, Київської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» умисно та безпричинно, в період часу з 22 липня 2023 року по 29 жовтня 2023 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , психологічне насильство, яке виражалось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, що призвело до психологічних (моральних) страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_5 , а саме, викликало в неї зміни в психоемоційному стані у вигляді лабільності емоційних переживань, накопичення емоційних переживань образливості, приниженої гідності та розгубленості почуттів, які перешкоджають її соціальному функціонуванню як особистості.

22.07.2023 року приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання, вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , домашнє насильство, а саме: словесно ображав та погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї та в подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_3 продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 27 серпня 2023 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання, повторно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , домашнє насильство, а саме: словесно її ображав та погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї та в подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

ОСОБА_3 продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 29 жовтня 2023 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання, повторно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , домашнє насильство, а саме: виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, агресивно поводився, наніс декілька ударів кулаками та долонями ОСОБА_5 , внаслідок чого ОСОБА_5 отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому стегні. В результаті вказаних дій ОСОБА_3 , вчинив психологічне та фізичне насильство щодо колишнього подружжя.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , що згідно висновку судово-психіатричної експертизи призвело до зміни в психоемоційному стані у вигляді лабільності емоційних переживань, накопичення емоційних переживань образливості, приниженої гідності та розгубленості почуттів, які перешкоджають її соціальному функціонуванню як особистості. Нестабільний емоційний стан знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим до неї насильством з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_5 завдані психологічні (моральні) страждання.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю. Зазначив, що дати та час вчинених ним кримінальних правопорушень, що зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності. Між ним та колишньою дружиною, за місцем їх проживання за адресою АДРЕСА_1 , часто виникали сварки та він неодноразово вчиняв правопорушення відносно своєї дружини. Дані сварки відбувалися в той час, як він перебував в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що дійсно 29.10.2023 рокі в ході сварки з колишньою дружиною наніс їй декілька ударів, при цьому ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Про вчинене шкодує, зазначив, що зробив для себе відповідні висновки, більше такого не повториться, просив у дружини вибачення, надавав кошти в рахунок відшкодування збитків. На даний час вони примирилися, між ними нормальні стосунки.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ст. 12-6-1 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Суд встановив, що своїми діями, які виразились у вчиненні домашнього насильства, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних та фізичних страждань потерпілої особи, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який не працює, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судиммий, посередньо характеризується за місцем проживання.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення авопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вказані обставини справи, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, що відповідає призначеному покаранню у виді обмеження волі в межах санкції статті 126-1 КК України.

Однак, враховуючи, що обвинувачений, визнав винуватість, щиро розкаявся у вчиненому, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, думку прокурора, висловлену в судових дебатах щодо можливості застосування ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації та вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру вчиненого злочину, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.

Призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи. Таке покарання та звільнення від його відбування, на підставі ст. 75 КК України, буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12-6-1 КК України та призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_6