Провадження №1-кс/522/6566/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна - арбітражного керуючого - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_3 в інтересах Приватного підприємства «ТТТ» (Код ) про скасування арешту майна, -

УСТАНОВИВ:

Представник власника майна - арбітражний керуючий - ОСОБА_3 в інтересах ПП «ТТТ» (Код ) звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту на нежитлові будівлі виробничої бази, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Андрієвського, буд.14, посилаючись на наступне.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.07.2023 року у справі №916/2520/23 про банкрутство ПП «ТТТ» введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядника майна ПП «ТТТ» майна - арбітражного керуючого ОСОБА_3 .

Постановою господарського суду Одеської області від 07.09.2023 у справі №916/2520/23 про банкрутство ПП «ТТТ» відкрита ліквідаційна процедура та призначено ліквідатора - арбітражного керуючого ОСОБА_3 .

При виконанні повноважень розпорядника майна, передбачених приписом п.2 ч.2 ст.12 та абзацу 5-го ч.3 ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства, щодо вжиття заходів із захисту майна ПП «ТТТ» розпорядником майна встановлений факт відсутності ПП «ТТТ» та його керівника за адресою реєстрації, більш того, відсутності господарської діяльності ПП «ТТТ» взагалі. Розпорядником майна встановлений факт смерті керівника ПП «ТТТ» за рік до порушення справи про банкрутство, про що складений відповідний акт. Окрім того, був встановлений факт відсутності податкової та статистичної звітність у відповідні контролюючі органи понад один рік та факт використання майна ПП «ТТТ» невідомими особами, а саме: виробничої бази за адресою: вул. Андрієвського, буд. 154, м. Одеса, 65003, загальною площею 727 м. Кошти від використання майна ПП «ТТТ» у вигляді орендної плати на поточний рахунок ПП «ТТТ» не надходили і не надходять. Тобто, був встановлений факт, що невстановлені особи шахрайським шляхом привласнюють належні Боржнику кошти, скоріш за все з метою уникнення оподаткування з цих операцій. За встановленими фактами арбітражний керуючий у встановленому порядку звернувся до правоохоронних органів із повідомленням про факти порушення законодавства, виявлені арбітражним керуючим при виконанні повноважень розпорядника майна, що містять ознаки дії, переслідуваної в порядку ст.212 КК України.

Арбітражний керуючий ОСОБА_3 , як керівник Заявника/Власника майна, звернувся до Управління Служби безпеки України та Державну службу фінансового моніторингу України із повідомленням про факти порушення законодавства, що містять ознаки злочину, що переслідується у порядку статті 2585 Кримінального кодексу України, а саме: фінансування тероризму.

У зв`язку із накладенням арешту на частину майна Заявника/Власника майна ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_4 від 22.09.2023 у справі №522/18604/21, Заявник/Власник майна звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_4 про скасування ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_4 від 22.09.2023 у справі №522/18604/21, яке було задоволене ухвалою слідчого судді від 03.10.2023 року та скасовано арешт, відчуження, розпорядження, здійснення будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-яких реєстраційних дій щодо наступних об`єктів нерухомого майна, з нежитлових будівель виробничої бази за адресою: м. Одеса, вул. Андрієвського, буд.14, які належать ПП «ТТТ» (Код ).

Далі, ухвалою слідчого судді від 10.10.2023 року, за клопотанням адвоката ОСОБА_5 в інтересах громадянина ОСОБА_6 накладено повторно арешт на одну частину майна Заявника/ /Власника майна, а саме: на нежитлові будівлі виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник/Власник наголошує, що справу №916/2520/23 про банкрутство Заявника/Власника майна порушено та здійснено у повній відповідності до приписів Кодексу України з процедур банкрутства, станом на 16.10.2023 жодних зауважень та оскаржень оприлюднених у законний спосіб судових рішень у справі №916/2520/23 про банкрутство Заявника/Власника майна від сторін, учасників провадження у справі та будь-яких третіх осіб, права чи охоронювані законом інтереси яких могли бути порушені, у тому числі й з боку спадкоємців померлого керівника Заявника/Власника майна ОСОБА_7 , не надходило ані до господарського суду Одеської області, ані до ліквідатора Заявника/Власника майна.

На виконання припису абз.15 ч.1 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства, у частині обов`язку продажу майна з метою задоволення вимог кредиторів в межах справи №916/2520/23 про банкрутство ПП «ТТТ», ліквідатор ПП «ТТТ» надав у торговій електронній системі Прозорро оголошення про проведення першого аукціону із продажу майна банкрута по справі №916/2520/223 про банкрутство ПП «ТТТ».

За приписом частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства «господарський суд, у проваджені якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник, спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна;...».

Також, у клопотанні зазначено, що майно, щодо якого Заявник/Власник майна клопоче про скасування арешту не було знаряддям здійсненого кримінального правопорушення, не зберігає жодних його слідів, не містять будь яких фактів та обставин, що встановлюються у кримінальному проваджені, не отримане внаслідок кримінального протиправного шляху чи кримінального правопорушення. На разі, слідчий не навів жодного доказу вважати Майно речовим доказом.

Кримінальне провадження №001238 від 21.09.2021 не здійснюється щодо юридичної особи Заявника/Власника майна, а тому арешт не має підстав накладати й за критерієм пункту 3 частини другої статті 170 Кримінального процесуального кодексу України.

У разі, якщо дії чи бездіяльність ліквідатора Заявника/Власника майна завдадуть матеріальної шкоди третім особам, у тому числі й спадкоємцям громадянина ОСОБА_7 , який не є власником Майна, а є тільки власником корпоративних прав Заявника/Власника майна, приписом частини першої статті 21 Кодексу України з процедур банкрутства передбачена цивільно-правова відповідальність. А приписом частини третьої статті 25 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що «шкода, заподіяна особі внаслідок умисних дій чи бездіяльності арбітражного керуючого, відшкодовується арбітражним керуючим». Тобто, на майно, право розпорядження яким віднесено до повноваження ліквідатора Заявника/Власника майна за приписом абзацу третього частини першої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, та особисто ліквідатор Заявника/Власника майна у майбутньому буде відповідати за шкоду можливо завдану діями чи бездіяльністю ліквідатор Заявника/Власника майна.

Враховуючи зазначені обставини, на думку заявника/власника майна, на теперішній час відсутня необхідність та правові підстави для подальшого арешту нежитлових будівель виробничої бази, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Андрієвського, буд.14, у зв`язку з чим арбітражний керуючий ОСОБА_3 в інтересах ПП «ТТТ» звернувся до суду з клопотанням про часткове скасування арешту з майна.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив задовольнити його саме в частині, зазначив, що об`єкт належить ПП «ТТТ», а спорів в господарському суді між спадкоємцями щодо даного об`єкту немає.

Прокурор в судове засідання з`явився, не заперечував щодо скасування арешту в частині арешту на нежитлові будівлі виробничої бази за адресою: м. Одеса, вул. Андрієвського, буд. 14.

Розглянувши клопотання, заслухавши особу, яка подала клопотання, дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Статтею 174 КПК України передбачено право підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, іншого власника або володільця майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, заявити клопотання про скасування арешту повністю або частково.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.07.2023 у справі №916/2520/23 про банкрутство ПП «ТТТ» введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядника майна ПП «ТТТ» майна - арбітражного керуючого ОСОБА_3 .

В подальшому, Постановою господарського суду Одеської області від 07.09.2023 була відкрита ліквідаційна процедура та призначено ліквідатора - арбітражного керуючого ОСОБА_3 .

На виконання припису абз.15 ч.1 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства, у частині обов`язку продажу майна з метою задоволення вимог кредиторів у межах справи №916/2520/23 про банкрутство ПП «ТТТ», ліквідатор надав у торговій електронній системі Прозорро оголошення про проведення першого аукціону із продажу майна банкрута ПП «ТТТ».

Слідчий суддя визнає, що майно, щодо якого заявник подає клопотання про скасування арешту майна, належить на праві власності ПП «ТТТ» що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №343792300 від 22.08.2023.

ОСОБА_3 зазначає, що слідчий належним чином не обґрунтував, що нежитлові будівлі виробничої бази, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Андрієвського, буд.14 є речовими доказами по справі, як того вимагає ст.98 КПК України.

Майно, щодо якого ОСОБА_3 клопоче про скасування арешту, не підпадає під жоден критерій ст.98 КПК України. Майно не було знаряддям здійсненого кримінального правопорушення, не зберігає жодних його слідів, не містить будь-яких фактів та обставин, що встановлюються у кримінальному проваджені, не отримане внаслідок кримінального протиправного шляху чи кримінального правопорушення. По справі не надано підтверджень, що вищезазначений об`єкт нерухомості є речовим доказом. Окрім того, даний об`єкт нерухомості не може бути об`єктом спеціальної конфіскації у зв`язку із тим, що статті за якими здійснюється кримінальне провадження №001238 від 21.09.2021, згідно приписів ч.ч.2, 3 ст.190 та ч.1 ст.365 КК України, за ознаками яких здійснюється досудове розслідування, не передбачають як додатковий вид покарання як спеціальну конфіскацію.

Слідчий суддя встановлює, що майно, щодо якого подано клопотання про скасування арешту, належить на праві власності саме ПП «ТТТ», а не громадянину ОСОБА_7 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, громадянину ОСОБА_7 належать корпоративні права у Заявника/Власника майна.

Саме Заявник/Власник майна має права на Майно, а не можливі спадкоємці громадянина ОСОБА_7 ..

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває понад два роки, утім жодній особі не повідомлено про підозру.

Таким чином, доцільності у подальшому арешті вищезазначеного об`єкту нерухомості не має. На протязі усього часу провадження у справі №916/2520/23 про банкрутство ПП «ТТТ» жодна третя особа, у тому числі й спадкоємці громадянина ОСОБА_7 , власника корпоративних прав ПП «ТТТ», не заявляли будь-яких скарг чи майнових вимог.

Повторний арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді від 10.10.2023 року, перешкоджає законному розпорядженню ПП «ТТТ» майна не тільки у законний спосіб, а й у спосіб, який є єдиним обов`язковим, встановленим Кодексом України з процедур банкрутства, з метою виконання грошових зобов`язань ПП «ТТТ» перед третіми особами - кредиторами, вимоги яких досліджені та визнані ухвалою господарського суду Одеської області від 17.08.2023 у справі №916/2520/23 про банкрутство ПП «ТТТ», яка ніким не оскаржена і вступила у законну силу.

Враховуючи зазначені обставини, на теперішній час відсутня необхідність та правові підстави для подальшого арешту нежитлових будівель виробничої бази, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Андрієвського, буд.14.

Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.59 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі за текстом - КУПБ) з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Відповідно до ч.1 ст.61 КУПБ, ліквідатор з дня свого призначення здійснює, серед іншого, такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, здійснює інші повноваження, передбачені КУПБ. Крім того, згідно з п.5 ч.1 ст.12 КУПБ, арбітражний керуючий має право запитувати та отримувати документи або їх копії від юридичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

З моменту відкриття ліквідаційної процедури, ПП «ТТТ» як суб`єкт господарської діяльності і як суб`єкт права, переходить в особливу процедуру, в якій під контролем господарського суду вживаються заходи спрямовані на задоволення вимог кредиторів в порядку установленому законом.

З дня ухвалення Господарським судом Одеської області постанови у справі №916/2520/23 про визнання ПП «ТТТ» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури повноваження директора Товариства припинилися, а учасники Товариства втратили право на здійснення впливу на діяльність Товариства.

Функції з управління та розпорядження майном банкрута одноосібно виконує ліквідатор, який, в силу положень ч. 1 ст. 13 КУПБ є незалежним та діє в інтересах кредиторів Товариства, якими є виключно юридичні та фізичні особи - резиденти України.

За змістом приписів ст.64 КУПБ задоволення вимог кредиторів здійснюється шляхом спрямування коштів, отриманих від продажу майна боржника на користь кредиторів.

На переконання слідчого судді, арешт майна боржника унеможливлює продаж майна, унеможливлює використання грошових коштів для погашення кредиторських вимог, а відтак порушує майнові інтереси кредиторів.

Статтею 16 КПК України передбачено недоторканість права власності як одну із засад кримінального провадження. Цією нормою передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Водночас, слідчий суддя враховує, що в силу статті 41 Конституції України, статті 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24.10.1986, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення статті 1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

З викладених вище норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що захист прав власника чи законного володільця майна, яке має значення для кримінального провадження, є пріоритетним, і ступінь втручання у право власності особи має бути співмірним потребам досудового розслідування.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду (викладених, наприклад, у постанові від 14.03.2018 по справі №10/Б-5022/1359/2011): за загальним правилом зняття заборон та арештів з майна боржника в порядку Закону про банкрутство є безумовним, стосується будь-яких органів і посадових осіб, у тому числі реєструючих, правоохоронних органів.

Таким чином, строк ліквідаційної процедури становить 12 місяців і за вказаний період часу ліквідатор повинен вчинити безліч заходів ліквідаційної процедури в тому ж числі і продаж майна банкрута.

Натомість, наявність арешту на належний банкруту об`єкт нерухомого майна, безперешкодну реалізацію цього майна на виконання Кодексу України з процедур банкрутства та відповідно перешкоджає виконанню обов`язків ліквідатора у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення вказаного клопотання про часткове скасування арешту майна з наведених підстав.

Керуючись ст.ст.167-174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_3 в інтересах Приватного підприємства «ТТТ» (Код ) про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, в частині майна, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2023 року у справі №522/18604/21, провадження №1-кс/522/6404/23, які належать ПП «ТТТ» (Код ), а саме: скасувати арешт на нежитлові будівлі виробничої бази за адресою: м. Одеса, вул. Андрієвського, буд.14

Виконання ухвали покласти на слідчого та прокурора - процесуального керівника у кримінальному провадженні №001238.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1