ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 рокуСправа № 495/770/24
Номер провадження 1-кп/495/154/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження у приміщенні суду в м. Білгороді-Дністровському кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 10.01.2024 за №0000017 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Черкеси, Білгород-Дністровський район, Одеська область, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, місце роботи та посада: ОО «Белста», збірник взуття, не депутата, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

УСТАНОВИВ :

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

08 січня 2024 приблизно о 18:00 годині, точний час встановити не представилось можливим, у приміщені магазину «Універсам», що знаходиться за адресою: вул. Франка, буд. 16, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків розпочалася сварка, в ході якої у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщені магазину «Універсам», що знаходиться за адресою: вул. Франка, буд. 16, м. Білгород-Дністровський Одеської області, в ході конфлікту наблизилась на відстань витягнутої руки до ОСОБА_4 та умисно нанесла долонею правої руки декілька послідовних ударів, точну кількість яких в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим в область нижньої частини обличчя з лівої сторони потерпілої ОСОБА_4 , які прийшлись в область підборіддя та роту.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 , штовхаючи ОСОБА_4 , притиснула її до продуктового стелажу та лівою рукою схопила за шию ОСОБА_4 та почала її душити.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді садна проміжної частини нижньої губи зліва в проекції якого забита рана слизової частини губи, чотири синця передньої поверхні шиї в нижній частині, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню та відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII, зокрема пунктом 15 ч.1 ст.1 Закону визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Згідно висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа №453/225/19, провадження №51-4000кмо19) кримінальним правопорушенням, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу кримінального правопорушення.

2. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, що полягає у умисному легкому тілесному ушкодженні.

3. Оцінка доказів на підтвердження встановлених судом обставин.

Судом встановлено, що відповідно ч. 2 ст. 302 КПК України обвинуваченій ОСОБА_3 у присутності її захисника адвоката ОСОБА_5 , прокурором ОСОБА_6 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, після чого ОСОБА_3 у заяві підтвердила роз`яснення їй вказаних положень та надала добровільну згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому до суду разом із обвинувальним актом подано заяву щодо визнання винуватості, згоди із встановленням досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складена в присутності захисника.

Прокурор подав клопотання, в якому просить розглянути обвинувальний акт у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Крім того, до обвинувального акту долучено письмову заяву потерпілої ОСОБА_4 , згідно з якою остання не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без виклику її у судове засідання.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , у якій вона зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і погоджується з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченої з урахуванням її клопотання, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає розгляду в порядку, визначеному статтями 381 - 382 КПК України.

При цьому, в силу дії частини 4 статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Діючи відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 17, статей 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не оспорюються учасниками судового провадження.

Зокрема, доказами, які підтверджують вину ОСОБА_3 у скоєнні нею кримінального правопорушення є: електронний рапорт грпп старшого інспектора-чергового српп №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 від 09.01.2024; заявою ОСОБА_4 від 09.01.2024 на ім`я начальника Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності; письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 09.01.2024; висновком експерта №3 від 10.01.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_4 від 10.01.2024; протоколом огляду від 12.01.2024; таблицею ілюстрацій до протоколу огляду предмета за матеріалами кримінального провадження №0000017 від 10.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 16.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 16.01.2024; письмовими поясненнями підозрюваної ОСОБА_3 від 11.01.2024.

Аналізуючи та оцінюючи усі ці докази суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувачена не вчинила кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності чи у стані неосудності. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

4. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачена перебувала у сімейних відносинах.

5. Мотиви призначення покарання.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченої ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, необхідно призначити їй покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 згідно із ч. 2 ст.12КК України відносяться до кримінального проступку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченої за вчинення кримінального правопорушення, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України бере до уваги: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є кримінальним проступком, дані про особу винного, те, що ОСОБА_3 раніше не судима, її вік, сімейний та матеріальний стан, задовільний стан здоров`я, характеризуючі дані, а саме, що відповідно до характеристики від 17.01.2024, наданої ДОП СДОП ВП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_11 , гр. ОСОБА_3 зарекомендувала себе посередньо, з боку сусідів характеризується посередньо, громадський порядок не порушувала та на превентивному обліку в Білгород-Дністровському РВП ГУНП в Одеській області не знаходиться. На обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога поліклініки КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» не перебуває.

Окрім того суд також враховує те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що покарання ОСОБА_3 слід обрати в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

6. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Долю речових доказів слід вирішити у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у цьому кримінальному провадженні не застосовувалися.

Цивільний позов та процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не обирався і суд вважає, що до набрання вироком законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченій обирати немає необхідності.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази: довідку № 35 видану Білгород-Дністровською міською багатопрофільною лікарнею Білгород-Дністровської міської ради від 09.01.2024 видану на ім`я ОСОБА_4 , оптичний носій Axent CD-R 700mb з записаним на ньому відеозаписом з камер відеоспостереження за адресою АДРЕСА_2 та має назву «08.01.2024 ПН ВИДЕО Фрако 16» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов, процесуальні витрати відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя Ірина БРАТКІВ