Справа № 375/949/23
Провадження № 1-кп/375/93/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року смт Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт Рокитне обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002259, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 травня 2023 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Рокитне Рокитнянського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого:

17 березня 2015 року Рокитнянським районним судом Київської області за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 289, статтею 70 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 02 лютого 2018 року по відбуттю покарання;

25 травня 2018 року Рокитнянським районним судом Київської області за частиною 2 статті 289 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 06 березня 2023 року по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених частиною четвертою статті 185 та частиною другою статті 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи не погашену в законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив злочин проти власності при наступних обставинах.

Так, 08.05.2023 близько 23 години 50 хвилин ОСОБА_4 достовірно знаючи, що на території яка належить ОСОБА_6 розташованого за адресою: АДРЕСА_2 можна знайти металобрухт вирішив проникнути на зазначену територію з метою викрадення матеріальних цінностей, а саме металобрухту.

Впевнившись, що його дії є непоміченими для сторонніх осіб, ОСОБА_4 діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та продовженим Указом Президента України №254/2023 від 01 травня 2023 року, який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02.05.2023 №3058-ІХ, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна ОСОБА_4 проник на зазначену територію через не зачинені ворота та відключив камеру відеоспостереження, роз`єднавши дроти. Після цього відшукав на території вила і по черзі почав відкривати підсобні приміщення, які були зачинені на навісний замок. В четвертому приміщенні зліва ОСОБА_4 виявив мішки із брухтом кольорових металів міді загальною вагою 67,825 кг. вартістю 248 грн. за 1 кг. Взявши виявлені ним мішки ОСОБА_4 виніс їх за межі території.

Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, а саме сховав на нежитловій території неподалік місця вчинення крадіжки, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 16820 гривень 60 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбачений частиною четвертою статті 185 КК України.

Окрім цього встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, маючи не погашену в законному порядку судимість на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Так, 11.05.2023 близько 23 години 40 хвилин ОСОБА_4 , перебував поблизу будинку АДРЕСА_4, а саме біля СТО ПП "ОСОБА_23".

Перебуваючи біля СТО ПП "ОСОБА_23", ОСОБА_4 виявив автомобіль марки ВАЗ моделі 21033, державний номерний знак НОМЕР_2 , жовтого кольору, 1983 року випуску, номер кузова шасі № НОМЕР_3 , вартістю 25598 гривень 02 копійки, власником якого є ОСОБА_7 , користувачем на теперішній час є ОСОБА_8 . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння зазначеним автомобілем для подальшого використання у власних цілях.

З метою реалізації свого злочинного задуму, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_4 11.05.2023 близько 23 години 45 хвилин скориставшись відсутністю власника автомобіля та сторонніх осіб, діючи повторно, підійшов до автомобіля, та відкрив не замкнуті на замок водійські дверцята автомобіля, де сівши в автомобіль побачив ключі від автомобіля в замку запалювання, які прокрутивши запустив двигун автомобіля та почав рух по вул. Ентузіастів в смт Рокитне Київської області.

В подальшому ОСОБА_4 рухався біля річки Рось в с. Синява Білоцерківського району, Київської області поблизу вул. Набережна, де через несправність автомобіля він зупинився, та вийшовши з автомобіля пішов до місця проживання.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 289 КК України

Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002259, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 травня 2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених частиною четвертою статті 185 та частиною другою статті 289 КК України надійшов до Рокитнянського районного суду Київської області 31 травня 2023 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 травня 2023 року справа передана у провадження судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року проведення підготовчого засідання призначено на 14 годину 00 хвилин 06 червня 2023 року.

За клопотанням прокурора проведення підготовчого судового засідання, призначеного на 06 червня 2023 року відкладено до 14 години 21 червня 2023 року.

У зв`язку з неявкою у судове засідання потерпілих, підготовчий розгляд справи відкладено до 13 години 30 хвилин 13 липня 2023 року.

У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 13 липня 2023 року обвинувачений ОСОБА_4 просив не затверджувати раніше укладену ним угоду про визнання винуватості.

З огляду на викладене, суд перейшов до підготовчого розгляду справи. Однак, у зв`язку з неявкою у судове засідання потерпілого ОСОБА_6 , за клопотанням прокурора підготовче судове засідання відкладено до 09 години 40 хвилин 14 липня 2023 року.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 14 липня 2023 року підготовче провадження закінчено та кримінальне провадження призначене до судового розгляду на 10 годину 00 хвилин 24 липня 2023 року.

У судовому засіданні, призначеному на 24 липня 2023 року ухвалено застосувати загальний порядок дослідження доказів, зокрема по кожному епізоду окремо допитати потерпілих, обвинуваченого, свідків та дослідити інші докази.

За клопотанням прокурора, яке було підтримано захисником обвинуваченого та не заперечувалось самим обвинуваченим, судовий розгляд справи відкладено до 09 години 30 хвилин 07 серпня 2023 року.

У судовому зпсіданні, призначеному на 07 серпня 2023 року було допитано потерпілого та свідків по епізоду вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та у судовому засіданні оголошено перерву до 09 години 30 хвилин 08 серпня 2023 року.

У судовому засіданні, призначеному на 08 серпня 2023 року досліджено письмові докази по епізоду вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, які приєднані до матеріалів справи за клопотанням прокурора.

Крім того, розглянуто клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 08 серпня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 06 жовтня 2023 року. У судовому засіданні оголошено перерву до 08 вересня 2023 року.

У судовому засіданні, призначеному на 08 вересня 2023 року, досліджено відеозапис слідчого експеременту від 11.05.23. За клопотанням захисника змінено порядок дослідження доказів по епізоду за ч.2 ст. 289 КК України, а саме ухвалено допитати обвинуваченого, потерпілого та свідків та враховуючи, що обвинувачений визнав фактичні обставини справи та вину у вчиненні даного кримінального правопорушення ухвалено не досліджувати інші докази. Судом допитано обвинуваченого, потерпілого та свідка по епізоду вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України. У судовому засіданні оголошено перерву до 27 вересня 2023 року.

У зв`язку з хворобою судді, 27 вересня 2023 року справа була знята з розгляду та відкладена до 09 години 30 хвилин 03 жовтня 2023 року.

У судовому засіданні, призначеному на 03 жовтня 2023 року прокурором вручено обвинуваченому ОСОБА_4 обвинувальний акт із зміненим (уточненим) обвинуваченням, а саме кваліфікуючої ознаки, вчиненого останнім кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, та розглянуто клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01 грудня 2023 року. У судовому засіданні оголошено перерву до 09 години 30 хвилин 16 жовтня 2023 року.

У судовому засіданні, призначеному на 16 жовтня 2023 року досліджено, приєднані за клопотанням прокурора, матеріали, які характеризують особу обвинуваченого та проведено судові дебати.

Позиції учасників судового провадження

У ході судового розгляду було досліджено зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду, надані сторонами докази, допитано потерпілих, свідків та обвинуваченого.

Свою вину у вчиненні злочину передбаченого частиною 4 статті 185 КК України обвинувачений ОСОБА_4 визнав, натомість не визнав фактичні обставин вчинення кримінального правопорушення. Незважаючи на невизнання фактичних обставин вчинення даного кримінального правопорушення обставини його вчинення підтверджується наступними зібраними та дослідженими і перевіреними в ході судового розгляду кримінального провадження належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Так, у судовому засіданні було допитано потерпілого ОСОБА_6 , який показав, що 9 чи 10 травня 2023 року, дату він точно не пам`ятає, йому зателефонував сторож, який охороняє складські приміщення у місці здійснення ним господарської діяльності у АДРЕСА_2 , та повідомив, що всі двері приміщень відкриті та із одного із складів викрадено брухт кольорових металів. Приїхавши на місце та побачивши, що двері всіх складів відкриті, він викликав працівників поліції. З приміщення складу було викрадено брухт кольорових металів - міді загальною вагою приблизно 83 кг. Брухт був упакований у мішок білого кольору та у поліетиленові пакети.

Майже все викрадене майно, загальною вагою 70 кг, йому було повернено працівниками поліції. Крім того, він сам ще відшукав на іншому пункті прийому металу ще 5 кг викраденого у нього металобрухту. До обвинуваченого ОСОБА_4 претензій майнового характеру він не має.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що вчинити крадіжку брухту кольорових металів йому запропонував ОСОБА_9 . Він же розповів що і де знаходиться, оскільки йому самому це не було відомо. Також ОСОБА_10 своїм автомобілем підвіз його до території пункту прийому металобрухту. Висадивши його з автомобіля ОСОБА_10 поїхав у своїх справах. Крадіжку металобрухту з території пункту він вчиняв сам. З метою вчинення крадіжки, він, шляхом вільного доступу проникнувши на територію, збив з дверей складських приміщень навісні замки. В одному із складів він виявив брухт кольорових металів - міді, який був упакований у мішки та поліетиленові мішки та пакети різного кольору. Забравши металобрухт, він виніс його за територію пункту приймання металобрухту. Після цього він зателефонував ОСОБА_10 та сказав, щою він його забрав. Разом з ОСОБА_10, на автомобілі останнього вони їздили до хлопця, який міг купити у них металобрухт, але той нічого у них купувати не став та вигнав їх з подвір`я. Оскільки вони з ОСОБА_10 металобрухт не продали, то відвезли його та сховали поблизу басейну цукрового заводу у смт Рокитне. Крадіжку металобрухту він вчиняв сам, але вважає ОСОБА_10 своїм спільником, так як той розповів йому де знаходиться металобрухт, підвіз його своїм автомобілем до території пункту приймання металобрухту та потім разом з ним возив викрадений металобрухт щоб його продати. Крім того, ОСОБА_10 сам продав частину викраденого ним металобрухту.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що потерпілого ОСОБА_6 він знає, оскільки той інколи продає йому металобрухт та підтримує з останнім нормальні відносини. Обвинуваченого ОСОБА_4 він кілька разів бачив. У травні місяці цього року, числа він не пам`ятає, до нього додому близько 2 години ночі приіїхав обвинувачений та коли він вийшов на подвір`я, запропонував купити у нього брухт міді. Він відмовився та сказав, щоб ОСОБА_15 більше до нього не приїздив бо він у нього нічого купувати не буде та вигнав останнього з свого подвір`я.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що з потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 вони просто знайомі. У травні місяці цього року, числа він не пам"ятає, він гуляв зі своїми друзями. У цей час йому зателефонував ОСОБА_16 та сказав, що у нього є мідь, яку він викрав у одного діда та просив, щоб він приїхав до нього до басейну цукрового заводу. Він соїм автомобілем приїхав до басейну цукрового заводу де ОСОБА_17 погрузив у автомобіль брухт міді. Брухт був упакований у мішок білого кольору та поліетиленові пакети. Потім вони поїхали до ОСОБА_18 , який міг купити у них мідь. У подвір`я до ОСОБА_19 ходив ОСОБА_20 .. Однак, оскільки це було приблизно о 01 годині 40 хвилин - 02 години ночі, то ОСОБА_19 вигнав ОСОБА_15 зі свого свого подвір`я. Після цього вони з ОСОБА_15 поїхали назад у смт Рокитне та залишили брухт міді поблизу басейну цукрового заводу. Після чого він поїхав додому спати. Про те, що брухт міді крадений ОСОБА_17 йому говорив, але він не говорив у кого він його викрав. Всього брухту міді було близько 80 кг, можливо трохи більше.

Підстав для сумнівів в показаннях потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_21 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні у суду немає, оскільки дані показання суд знаходить достовірними та логічними, які підтверджені за допомогою інших доказів, які суд знаходить належними та достатніми на підтвердження фактичних обставин справи та винуватості ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині, передбаченому частиною 4 статті 185 КК України.

Крім показань потерпілого та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_4 за вказаним епізодом підтверджується також іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме: протоколом огляду місця події від 09.05.2023 з ілюстрованою таблицею, заявою ОСОБА_4 про добровільну видачу викраденого від 09.05.2023, протоколом отримання предметів від 09.05.2023 з ілюстрованою таблицею, постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 09.05.2023, розпискою потерпілого ОСОБА_6 про отримання на відповідальне зберігання трьох поліметних мішків з вмістом мідних дротів та одного мішка з гіпсової штукатурки з вмістом мідних дротів, протоколом слідчого експеременту від 11.05.2023, проведеному за участю ОСОБА_4 , який дав добровільну згоду на його проведення з відеозаписом його проведення, звітом про фактичні затрати на проведення експертизи № 2292 від 17.05.2023, висновком експерта судово-товарознавчої експертизи від 17.05.2023.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, стороною обвинувачення надано докази, які досліджено судом.

По епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України:

З дослідженої в судовому засіданні заяви ОСОБА_6 вбачається, що невідомою особою вчинено крадіжку брухту кольорових металів зі складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

З протоколу огляду місця події від 09 травня 2023 року з додатком - ілюстративною таблицею, убачається, що було оглянуто складське приміщення та територія прийому вторинної сировини і металобрухту за адресою: АДРЕСА_2 .

Із дослідженої у судовому засіданні заяви ОСОБА_4 убачається, що останнім добровільно видано три полімерних мішків та один мішок з під гіпсової штукатурки з мідними дротами, які він викрав у ніч з 08 на 09 травня із складського приміщення у смт Рокитне.

Із протоколу отримання предметів від 09 травня 2023 року з додатком - ілюстративною таблицею, які досліджені у судовому засіданні, убачається, що ОСОБА_4 добровільно надано чотири мішки з мідними дротами вагою 27,78 кг, 22,74 кг, 11.22 кг та 6,175 відповідно.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні від 09 травня 2023 року, металобрухт міді загальною вагою 67,825 кг визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 .

Згідно із дослідженою у судовому засіданні розпискою ОСОБА_6 , ним одержано на відповідальне зберігання чотирі мішки з мідними дротами до вирішення справи по суті.

Із дослідженого у судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 11 травня 2023 року убачається, що під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 детально розповів та показав на місці як він вчиняв викрадення металобрухту міді із сховища на території пункту приймання вторинної сировити та металобрухту.

Обставини, викладені у вказаному протоколі проведення слідчого експерименту підтверджуються відеозаписом його проведення, який також досліджено у судовому засіданні.

Тк з відіеозапису слідчого експеременту від 11.05.2023 судом встановлено, що ОСОБА_4 добровільно та послідовно показав, що у вечірній час близько 23 години 45 хвилин він перебував біля території де купують вторинну сировину за адресою АДРЕСА_2 . Зайшовши на територію через незачинені ворота та відключивши камеру спостереження вилами, які знайшов на території, зламав навісні замки чотирьох підсобних приміщень. В четвертому приміщенні ліворуч він виявив брухт міді, який знаходився в мішках. Перелізши через металеву сітку, яка загороджувала вхід до даного приміщення він почергово витягнув декілька мішків з брухтом міді та виніс їх через ворота за межі даної території. Після чого зателефонував ОСОБА_10 , який не знав про походження речей, щоб він перевіз своїм автомобілем викрадене майно на територію недіючого цукрового заводу, розташованого по вул. Ентузіастів, 6 в смт Рокитне та показав де знаходяться мішки з брухтом міді.

З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта №2292 від 17 травня 2023 року судово-товарознавчої експертизи убачається, що ринкова вартість одного кілограму брухту кольорового металу (міді) станом на 09 травня 2023 року складає 284 (двісті сорок вісім) гривень.

Із дослідженого у судовому засіданні протоколу допиту підозрюваного від 11 травня 2023 року, вбачається допит ОСОБА_4 як підозрюваного, розпочато о 18 годині 32 хвилини та закінчено о 18 годині 43 хвилин. Під час допиту ОСОБА_4 показав, що з метою викрадення брухту міді він перелізши через металеву решітку дверей, проник у підсобне приміщення, яке розташоване на території пункту приймання метолобрухту, що розташований у кінці АДРЕСА_4. Мішки з брухтом він витягував через нижню частину решітки. Потім він мішки з брухтов перемістив за межі пункту приймання. І тільки після цього зателефонував ОСОБА_22 та попросив його перевезти металобрухт.

Наведені докази у сукупності не викликають сумніву, є достовірними, належними, об`єктивними та допустимими, не суперечать один одному, та повністю узгоджуються між собою.

Покази потерпілого, свідків та письмові докази у провадженні, про обставини вчинення крадіжки металобрухту із складського приміщення узгоджуються між собою, не суперечать один одному, а навпаки доповнюють один одного і у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України.

З огляду на викладене, покази обвинуваченого ОСОБА_4 про причетність до вчинення крадіжки ОСОБА_21 оцінюються судом як намагання перекласти свою вину за вчинення злочину на іншу особу, а тому не беруться до уваги.

Оцінюючи зібрані по справі докази, в їх сукупності на підставі повного, об`єктивного, і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, розглянувши справу в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки брухту кольрового металу (міді) вагою 83 кг зі складського приміщення, яке розташоване на належній потерпілому ОСОБА_6 території за адресою: АДРЕСА_2 , є повністю доведеною, оскільки факт вчинення даного злочину визнається обвинуваченим, а також його вина підтверджується вищевказаними доказами, які є об`єктивними, допустимими і достовірними та приймаються судом до уваги.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив визнати недопустимим доказом протокол проведення слідчого експеременту від 11.05.2023, посилаючись на позицію обвинуваченого в судовому засіданні, який вказав на те, що слідчий експеремент було проведено під тиском працівників поліції та без участі захисника.

Для з`ясування вказаних обставин в судовому засіданні судом встановлено, що під час відтворення відеозапису проведення слідчого експеременту на той час підозрюваний ОСОБА_4 не заявляв клопотання про провення такої слідчої дії за участю захисника та не вказував на тиск на нього з боку працівників поліції. Окрім того на спростування вказаних обставин прокуром в судовому засіданні надано пояснення, що при проведенні слідчого експеременту 11.05.2023, ОСОБА_4 перебував в статусі підозрюваного та напередодні йому було вручено повідомлення про підозру від 11.05.2023, відібрано його покази як підозрюваного в даному кримінальному провадженні, вручено пам`ятку про права та обов`язки, де прописано статтю 42 Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі і право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту та окремо роз`яснено право на захист, оформлене протоколом роз`яснення права на захист від 11.05.2023 де власноручно ОСОБА_4 написав, що право на захист йому зрозуміло та на даний час він захисника не потребує.

Окрім того в судовому засіданні встановлено, що ні обвинувачений ні його захисник з дати проведення слідчого експеременту, тобто з 11.05.2023 не зверталися до правоохоронних органів, ні до керуючого прокурора , ні до слідчого судді з повідомленнями чи скаргами про тиск на підозрюваного ОСОБА_4 при проведенні слідчого експеременту.

Всі ці встановлені в судовому засіданні обвставини в своїй сукупності вказуючть, що протокол слідчого експеременту від 11.05.2023 є належним та допустимим доказом.

По епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України:

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що він визнає свою вину у вчиненні викрадення автомобіля повністю. Також зазначив, що автомобіль він взяв просто покататись. Так, як автомобіль заглох, він не зміг його повернути назад.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України та будучи допитаним у судовому засіданні щодо фактичних обставин вчинення злочину, надав покази, ідентичні викладеним в обвинувальному акті, суд, на клопотання захисту, підтриманого прокурором, дійшов висновку про недоцільність дослідження письмових доказів за вказаним епізодом, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та свідка. Така позиція суду повністю узгоджується з вимогами статті 349 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що обвинуваченого ОСОБА_4 він раніше не знав. Свій автомобіль він залишав на СТО у ОСОБА_23 для ремонту. Автомобіль він залишив на стоянці перед СТО, практично під камерою відеоспостереження. Залишаючи автомобіль, ключ він нього він залишив у замку запалення, але зняв клями з акумулятора. Ключ він залишив для того, щоб працівники СТО могли перегнати автомобіль для ремонту. Наступного дня йому працівники поліції повідомили щодо його автомобіль викрали з СТО і його необхідно забрати з урочища Вербички у смт Рокитне. Автомобіль він забирав тягачем, оскільки він був не у робочому стані: закінчилось пальне та "сів" акумулятор. Сам автомобіль пошкоджений не був. На даний час автомобіль перебуває у нього.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показав, що він займається ремонтом автомобілів на СТО, що розташоване у АДРЕСА_4. Потерпілого ОСОБА_8 він знає як клієнта, який ремонтує у нього свій автомобіль. Обвинуваченого ОСОБА_4 він знає наглядно. За кілька днів до викрадення з території СТО автомобіля ОСОБА_25 , він бачив як ОСОБА_4 ходив поблизу СТО та щось видивлявся. ОСОБА_25 залишив свій автомобіль поблизу СТО з ключем у замку запалення, але були зняті клеми з акумулятора, оскільки автомобіль не замикався. Одного дня у травні місяці, точної дати він не пам`ятає, вранці, близько 06 години, він, проглядаючи запис із камери відеоспостереження, побачив як хтось викрадає автомобіль ОСОБА_25. Про те, що він побачив на запису відеокамери він повідомив працівників поліції та сказав їм, що напередодні бачив поблизу СТО ОСОБА_4 . Пізніше він дізнався, що автомобіль ОСОБА_25 було виявлено в урощищі "Вербички", а крадіжку автомобіля вчинив ОСОБА_4 .

Покази обвинуваченого, потерпілого та свідка про обставини вчинення незаконного заволодіння автомобілем узгоджуються між собою, не суперечать один одному, а навпаки доповнюють один одного і у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України.

Оцінюючи зібрані по справі докази, в їх сукупності на підставі повного, об`єктивного, і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, розглянувши справу в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_8 є повністю доведеною, оскільки факт вчинення даного злочину визнається обвинуваченим, а також його вина підтверджується вищевказаними доказами, які є об`єктивними, допустимими і достовірними та приймаються судом до уваги.

Згідно з частиною 5 статті 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним поза розумним сумнівом, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану, тобто як вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 289 КК України.

Відповідно до статті 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені частиною 4 статті 185 та частиною 2 статті 289 КК України є тяжкими злочинами.

Позиція сторін щодо міри покарання.

Під час судових дебатів прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій, передбачених частиною 4 статті 185 та частиною 2 статті 289 КК України, а саме:

за частиною 4 статті 185 КК України - 6 років позбавлення волі,

за частиною 2 статті 289 КК України - 7 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог частини 1 статті 70 КК України, вважає за можливе призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суворо його не карати та призначити мінімальне покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного та просив призначити йому покарання у нижніх межах санкцій, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 2 статті 289 КК Українита призначити покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Також зазначив, що не можна вважати обтяжуючою обставиною вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, оскільки це є кваліфікуючою ознакою вчиненого кримінального правопорушення.

Прокурор виступив з реплікою заперечивши проти такої позиції захисника обвинуваченого, та зазначив, що вчинення кримінального правопорушення з використанням воєнного стану є кваліфікуючою ознакою за частиною 4 статті 185 КК України, натомість за частиною 2 статті 289 КК України - це обставина, яка обтяжує покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 , у судовому засіданні зазначив, що при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Крім того, відповідно до раніше поданої ним заяви, цивільний позов заявляти не буде та до ОСОБА_4 претензій матеріального і морального характеру не має.

Мотиви призначення покарання

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які відповідно до статтей 36 - 43 КК України, виключають кримінальну протиправність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених статтями 44 - 49 КК України.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусових засобів виховного чи медичного характеру, та обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення у стані неосудності чи обмеженої осудності.

Судом досліджено письмові докази, що характеризують обвинуваченого.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 та частиною 2 статті 289 КК України, повністю доведена.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої його діями потерпілому ОСОБА_6 шкоди шляхом повернення викраденого майна.

Обвинувальним актом обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 КК України, визнано вчинення злочину з використанням умов воєнного стану та рецидив злочинів.

Частиною 2 статті 67 КК України передбачено, що суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Так, із початком збройної агресії російської федерації, на території України було введено воєнний стан, а згодом прийняті закони, які змінили Кримінальний кодекс України, посиливши кримінальну відповідальність за ряд злочинів в умовах воєнного стану. Зокрема, Закони України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини проти основ національної безпеки України в умовах дії режиму воєнного стану» №2113-IX та «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117-IX від 3 березня 2022 року.

Згадані закони дозволяють установити більш справедливу кримінально-правову реакцію держави на вчинені кримінальні правопорушення.

Зокрема, вчинення злочину в умовах воєнного чи надзвичайного стану може мати місце у районах вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ, а також і поза межами згаданих районів. Так, учиненим в умовах воєнного стану слід уважати кримінальні правопорушення, які вчинені щодо осіб, які переміщуються у більш безпечні регіони України чи щодо їх майна, щодо майна, осіб, які тимчасово залишили житло без контролю для укриття в безпечному місці.

Це означає, що винна особа з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує наи?більш несприятливии? для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищении? ступінь суспільноі? небезпеки злочинів, які вчиняються в умовах воєнного стану.

Якщо ж кримінальне правопорушення було вчинено хоча й під час дії режиму воєнного стану, але поза межами зазначених вище районів та без будь-якого використання умов воєнного стану, то не доцільно застосовувати відповідну ознаку, що обтяжує покарання. Таке тлумачення відповідає меті посилення кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.

Крім того, пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначено, що суд, установивши наявність зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 ч. 1 цієї статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання. Обставини, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5, 8, 11, 13 ч. 1 ст. 67 КК, суд залежно від конкретних обставин справи (зокрема, за відсутності зв`язку якоїсь із названих у цих пунктах обставин зі злочином) вправі не визнати обтяжуючими, навівши у вироку відповідні мотиви.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 хоча і вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 КК України, в умовах воєнного стану, однак саме це є кваліфікуючою ознакою вчинення вказаного кримінального правопорушення та вказана обставина не може визнаватися обтяжуючою.

З приводу зазначеної стороною обвинувачення такої обтяжуючої обставини як рецидив злочинів, суд зазначає, що відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" передбачено, що виходячи з того, що згідно зі статтею 34 КК України рецидивом злочину визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин, не зняту або не погашену в установленому законом порядку, у кожній справі необхідно з`ясовувати відповідні дані.

Для вирішення питання про наявність рецидиву злочину не має значення, чи був закінчений умисний злочин, за який особа засуджується за останнім вироком або засуджувалася раніше, а також була вона виконавцем чи співучасником цих злочинів.

Разом з тим, судом, при призначенні ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених частиною 4 статті 185 та частиною 2 статті 289 КК України, враховується така обтяжуюча відповідальність обставина як рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог статтей 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставин кримінальних правопорушень, їх наслідки, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з частиною 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні "Бемер проти Німеччини" від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя.

Реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи обставини справи, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше був неодноразово судимий за злочини проти власності, та вчинив кримінальне правопорушення маючи не погашену та не зняту у визначеному законом порядку судимість, наявність обставин, які пом`якшують його відповідальність та врахувавши обставини, які обтяжують його покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України з використанням умов воєнного стану та рецидив злочинів, ставлення останнього до вчиненого, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій частини 4 статті 185 та частини 2 статті 289 КК України та застосувати до нього додаткове покарання у виді конфіскації майна, що передбачено частиною 2 статті 289 КК України.

Так, санкцією частини 4 статті 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Санкцією частини 2 статті 298 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначено, що вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини.

Щодо призначення покарання

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначено, що при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Отже, покарання ОСОБА_4 слід визначити таким чином: 1) призначити окремо покарання за частиною 4 статті 185 КК України та частиною 2 статті 289 КК України; 2) визначити покарання за сукупністю злочинів, відповідно до вимог частин 1 статті 70 КК України.

З огляду на викладене суд доходить висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді:

за частиною 4 статті 185 КК України - 6 років позбавлення волі,

за частиною 2 статті 289 КК України - 7 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог частини 1 статті 70 КК України, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш сувориму виді 7 (семи) років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України суд не вбачає.

Суд також вважає, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, обставини, які обтяжують його покарання, дані про його особу, характер кримінального правопорушення та інші обставини враховані при призначенні покарання та знайшли своє відображення в остаточному покаранні.

Призначення саме такого покарання, на погляд суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів та дасть можливість останньому переосмислити власну поведінку та зробити належні висновки.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Судом встановлено, що Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 11 липня 2023 року.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме з 21 червня 2023 року по 19 серпня 2023 року.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме з 03 жовтня 2023 року по 01 грудня 2023 року.

Кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_6 завдано шкоди майнового характеру у розмірі 16820 гривень 60 копійок, яка відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами статті 100 КПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, ст. ст. 314, 373-374, 377, 468- 470, 472-475 КПК України, ст. 12, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести)років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 289 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини першої статті 70 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш сувориму виді 7 (семи) років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор", 04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з часу фактичного затримання, тобто з 11 травня 2023 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- брухт міді загальною вагою 67,825 кг, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити у власності останнього.

Судові витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Рокитнянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Вирок проголошено 17 жовтня 2023 року негайно після виходу суду із нарадчої кімнати.

Головуюча суддя ОСОБА_1