Провадження №1-кп/127/630/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

інших учасників судового провадження потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2016 за № 0000870, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, працюючого експедитором АТП «Компані», неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з наданими документами раніше не судимого:

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 187, частиною четвертою статті 189 та частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, громадянина України, з середньою освітою, працюючого приватним підприємцем, вдівця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 15, частиною першою статті 115; частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2016 близько 18.00 год. ОСОБА_9 зустрівся за місцем власного проживання за адресою: АДРЕСА_2 зі своїм знайомим ОСОБА_12 та його дружиною ОСОБА_13 . Перебуваючи на подвір`ї зазначеного домоволодіння, ОСОБА_9 під час особистого спілкування з ОСОБА_13 з метою власного злочинного збагачення вирішив заволодіти її золотим браслетом, який був одягнутий у останньої на нозі.

Реалізовуючи зазначений злочинний умисел, ОСОБА_9 18.06.2016 дблизько 18.30 год., діючи умисно, з корисливого мотиву, зловживаючи довірою, попросив ОСОБА_13 надати йому подивитись золотий браслет, який був у неї на нозі. У цей час ОСОБА_13 , не перебуваючи з ОСОБА_9 у жодних неприязних відносинах та не маючи заборгованості перед останнім, надала ОСОБА_9 свій золотий браслет вагою 53 г із золота 585 проби, попередньо знявши його з ноги.

Взявши у ОСОБА_13 зазначений браслет, ОСОБА_9 з метою протиправного заволодіння ним дістав з кишені халату, в якому був одягнутий, предмет ззовні схожий на пістолет, направив його в сторону ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , демонстративно погрожуючи їм зазначеним предметом та погрожуючи застосувати до них насильство, небезпечне для їхнього життя та здоров`я у вигляді вогнепальних поранень, висловив вимогу залишити територію його домоволодіння. Сприйнявши ці дії ОСОБА_9 як реальну погрозу, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , побоюючись за свої життя, відразу залишили територію домоволодіння.

У подальшому ОСОБА_9 браслетом, який здобув злочинним шляхом, розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 65034,67 грн.

Крім того, ОСОБА_9 , керуючись корисливим мотивом, для власного злочинного збагачення вирішив вчинити вимагання у ОСОБА_11 директора ТОВ «Технобізнес» грошових коштів в сумі 50000 доларів США, не маючи при цьому жодних правових підстав для отримання зазначених грошових коштів та не перебуваючи з потерпілим у жодних відносинах.

Реалізовуючи зазначений умисел, ОСОБА_9 19.06.2017 близько 10.00 год., перебуваючи на території станції технічного обслуговування автомобілів по вул. Д. Нечая, 108 у м. Вінниці, підійшов до ОСОБА_11 , який також перебував там, та висловив свою вимогу останньому про передачу грошових коштів в сумі 50000 доларів США особам, яким потерпілий їх нібито винен, не вказуючи кому саме. При цьому ОСОБА_9 висловив погрозу спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень у разі невиконання висловленої вимоги.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_11 не реагував на протиправні вимоги ОСОБА_9 щодо передачі грошових коштів в сумі 50000 доларів США ОСОБА_9 в кінці січня 2018 року звернувся до раніше знайомих йому жителів м. Києва ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і запропонував їм спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_11 , щоб змусити останнього віддати грошові кошти в сумі 50000 доларів США, на що ті погодились. Після цього ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, на автомобілі марки Toyota, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 23.01.2018 приїхали на територію Вінницької області та поселились у готельно-ресторанному комплексі «Вагнес», розташованому по вул. Київська, 17 в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області.

ОСОБА_9 , приїхавши 25.01.2018 до зазначених осіб, у подальшому спільно з ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, спланували свої подальші дії, направлені на залякування та спонукання ОСОБА_11 віддати грошові кошти в сумі 50000 доларів США, що станом на 26.01.2018 еквівалентно 1437262,4 грн.

З метою реалізації спільного злочинного умислу ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 і особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 26.01.2018 близько 17.20 год. вирушили від готельно-ресторанного комплексу «Вагнес» на автомобілі Toyota, д.н. НОМЕР_1 , до вул. Пирогова в м. Вінниці, де спостерігали за гаражем ОСОБА_11 , розташованим в дворі будинку АДРЕСА_4 по цій же вулиці, на появу останнього.

Цього ж дня близько 21.40 год. ОСОБА_11 приїхав до зазначеного гаража автомобілем марки Volkswagen, д.н. НОМЕР_2 , відчинив ворота та заїхав у середину. В цей час ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вийшли з автомобіля і направились до гаража. При цьому ОСОБА_9 залишився в автомобілі з метою спостереження за обстановкою та повідомлення їх про раптову появу сторонніх осіб. Будучи озброєними вогнепальною зброєю по типу «пістолет» невстановленої моделі, ножем та газовим балончиком з вмістом газу сльозогінної дії, ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підійшли до ОСОБА_11 та вчинили на нього напад, в ході якого одразу бризнули ОСОБА_11 в обличчя та очі газом, почали наносити множинні удари руками і ногами в голову та по тулубу ОСОБА_11 , від чого останній впав на землю.

Внаслідок цих дій ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки зліва, садна верхньої губи та щоки справа, закрита травма грудної клітини забій обох легень з післятравматичним лівобічним нижнєдолевим пульмонітом і лівобічним ексудативним плевритом, закрита травма живота розрив селезінки, розрив брижі тонкої кишки з внутрішньо-черевною кровотечею, забій, підшкірні гематоми 3-4 пальців лівої кисті.

Завдавши ОСОБА_11 зазначені вище тілесні ушкодження, ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, почали відходити від потерпілого. Однак у ОСОБА_14 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 у зв`язку з чим він розвернувся в напрямку потерпілого та побіг до нього. Наблизившись, ОСОБА_14 дістав пістолет невстановленої моделі, який знаходився при ньому, і направив його в сторону потерпілого. У свою чергу ОСОБА_11 , побоюючись за власне життя, схопив ОСОБА_14 за руку, намагаючись забрати пістолет, внаслідок чого вони вдвох упали на землю. Під час боротьби ОСОБА_11 намагався вирвати з рук ОСОБА_14 пістолет, обхопивши його двома руками. В подальшому між ними виникла шарпанина зазначеного пістолету, в результаті якої із зазначеного пістолету було здійснено три постріли. Внаслідок вказних пострілів кулі влучили в ОСОБА_14 , заподіяли йому три кульові вогнепальні поранення голови, шиї та грудної клітини, в результаті чого ОСОБА_14 помер на місці вчинення злочину. Побачивши ці події, ОСОБА_10 підбіг до ОСОБА_11 , наступив йому коліном на тулуб, вирвав з рук останнього пістолет, направив його в сторону потерпілого і декілька разів натиснув на спусковий гачок, намагаючись вчинити вбивство ОСОБА_11 . Однак з причин, що не залежали від волі ОСОБА_10 , останній не вчинив всіх дій, які вважав за необхідне для доведення злочинного умислу до кінця і з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , який зайшов до двору будинку під час зазначеної вище боротьби, зникли з місця вчинення злочину, забравши з собою вищезазначений пістолет.

У подальшому в ніч з 26.01.2018 на 27.01.2018 ОСОБА_9 з метою приховання своїх протиправних дій, а також дій ОСОБА_10 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у автомобілі марки «Богдан», д.н. НОМЕР_3 , під власним керуванням відвіз ОСОБА_10 до м. Сквира Київської області, де і залишив. Особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, залишив місце вчинення злочину на автомобілі марки Toyota, д.н. НОМЕР_1 , виїхавши з м. Вінниці.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 також обвинувачується у тому, що останній, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, у невстановлені час та місці придбав у невстановленої особи вогнепальну зброю пістолет, який є гладкоствольною вогнепальною зброєю, перероблений саморобним способом з пістолету моделі Форт-12Г № НОМЕР_4 калібру 9 мм, виробництва України, шляхом заміни ствола для стрільби патронами 9х18 мм, пристрій для нього для безшумної стрільби та 10 набоїв до нього.

Маючи зазначений пістолет з набоями, ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи, що придбаний ним пістолет та набої до нього відносяться до вогнепальної зброї, основне призначення якої ураження живої цілі шляхом спричинення вогнепальних поранень, на вчиненому не зупинився і використав його для вчинення злочину.

Зокрема, 18.06.2016 біля 18.00 год. ОСОБА_9 зустрівся за місцем власного проживання за адресою: АДРЕСА_2 зі своїм знайомим ОСОБА_12 та його дружиною ОСОБА_13 . Перебуваючи на подвір`ї зазначеного домоволодіння, ОСОБА_9 під час особистого спілкування з ОСОБА_13 з метою власного злочинного збагачення вирішив заволодіти її золотим браслетом, який був одягнутий у останньої на нозі.

Реалізовуючи зазначений злочинний умисел, ОСОБА_9 18.06.2016 біля 18.30 год., діючи умисно, з корисливого мотиву, зловживаючи довірою, попросив ОСОБА_13 надати йому подивитись золотий браслет, який був у неї на нозі. У цей час ОСОБА_13 , не перебуваючи з ОСОБА_9 у жодних неприязних відносинах та не маючи заборгованості перед останнім, надала ОСОБА_9 свій золотий браслет вагою 53 г із золота 585 проби, попередньо знявши його з ноги.

Взявши у ОСОБА_13 зазначений браслет, ОСОБА_9 з метою протиправного заволодіння ним дістав з кишені халату, в якому був одягнутий, пістолет моделі Форт-12Г № НОМЕР_4 , який привів у бойову готовність шляхом відведення його кожуха затвору, направив його в сторону ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , демонстративно погрожуючи їм зазначеним пістолетом та маючи намір застосувати до них насильство, небезпечне для їхнього життя та здоров`я у вигляді вогнепальних поранень, висловив вимогу залишити територію його домоволодіння. Сприйнявши ці дії ОСОБА_9 як реальну погрозу, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , побоюючись за свої життя, відразу залишили територію домоволодіння.

У подальшому ОСОБА_9 браслетом, який здобув злочинним шляхом, розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 65034,67 грн. Натомість пістолет з набоями до нього ОСОБА_9 продовжив незаконно зберігати за місцем свого проживання.

09.08.2016 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 був виявлений та вилучений пістолет моделі Форт-12Г № НОМЕР_4 , пристрій для безшумної стрільби до нього та 10 набоїв калібру 9х18 мм.

Обвинувачений ОСОБА_9 винуватість у вчиненні інкримінованих йому діянь не визнав і суду пояснив, що він став очевидцем, як потерпілий убив його друга.

Дату він не пам`ятає, приблизно 5 років тому до нього подзвонив ОСОБА_15 і повідомив, що буде у Вінниці. Він зустрівся з ОСОБА_16 , який був з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Потім вони ( ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ) поїхали у ОСОБА_21 , однак машину не придбали. Коли вони мали повертатись у ОСОБА_22 , він допоміг їм поміняти гроші, вони всі разом перекусили, по дорозі зупинились біля магазину, при цьому ОСОБА_15 та ОСОБА_19 пішли у двір одного з будинків. Він почув шум, а коли зайшов у двір, побачив, що потерпілий лежав на животі та цілився у хлопців з пістолета. Він крикнув хлопцям, що у потерпілого є пістолет, але потерпілий застрелив ОСОБА_23 і поліз в кишеню, щоб перезарядити пістолет. Він з ОСОБА_17 пішов до машини, розбудили ОСОБА_24 , сказали, що ОСОБА_23 застрелили. У подальшому він завіз ОСОБА_25 і мав йти в поліцію, щоб повідомити про вбивство ОСОБА_23 , однак не встиг цього зробити, оскільки був затриманий працівниками поліції.

Коли він зайшов у двір, бійка вже закінчувалась і ОСОБА_19 забирав ОСОБА_23 від потерпілого. Вони пішли до машини і потерпілий почав до них лаятись. ОСОБА_15 пішов у напрямку потерпілого. Коли він повернувся, він побачив, що потерпілий лежав на землі та цілився у ОСОБА_23 , тому він крикнув про пістолет і почув постріли. ОСОБА_15 впав на потерпілого, а потерпілий у цей час намагався перезарядити пістолет. ОСОБА_19 наблизився до потерпілого, запитав, навіщо той застрелив ОСОБА_23 і після цього він разом з ОСОБА_17 пішов до машини.

Він кошти у ОСОБА_11 не вимагав. ОСОБА_26 його також нічого не просив.

ОСОБА_15 йому зброю не показував, говорив, що їде у Вінницю за машиною.

Потерпілу за епізодом розбою він вперше побачив у суді. Розбою чи будь-якого іншого діяння він не вчиняв. Вважає, що потерпіла його оговорює, наполягав на тому, що з потерпілою він раніше знайомий не був.

Пістолет знайшли у будинку, де нікого не було. Він жодного відношення до пістолету не мав.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованих йому діянь не визнав і суду пояснив, що він працював на «Новій пошті» на власному автомобілі. Його автомобіль зламався і він попросив знайомих знайти йому інший автомобіль на «бляхах». До нього подзвонив ОСОБА_15 та повідомив, що у Вінниці є автомобіль. Він не зміг приїхати з ОСОБА_16 , оскільки його дружина була у лікарні, тому поїхав пізніше у 20-х числах.

У 20-х числах знайомий ОСОБА_23 мав їхати у ОСОБА_21 , тому вони домовились, що останній забере його біля 7-ї ранку. Знайомий ОСОБА_23 на ім`я ОСОБА_27 , з яким він раніше знайомий не був, заїхав за ним, вони заїхали за ОСОБА_16 і поїхали у Вінницю. Біля ОСОБА_28 вони зупинились у готелі «Вагнес» у Стрижавці, де залишились відпочивати, а ОСОБА_27 кудись поїхав у справах.

Наступного дня ОСОБА_27 потрібно було їхати у ОСОБА_21 , тому він поїхав разом із ОСОБА_27 . ОСОБА_27 перед митницею в Могильові завіз його в кафе, а сам поїхав у справах. Ввечері вони поїхали у готель. Вони вирішили залишитись, оскільки ОСОБА_15 повідомив, що люди, з якими він мав зустрітись, не виходять на зв`язок.

На третій день він повідомив, що йому вже потрібно повертатись додому, однак ОСОБА_15 запропонував зачекати до вечора. У них не було гривні, тому до них приїхав ОСОБА_29 , який показав, де можна поміняти гроші. Вони поміняли гроші, перекусили і мали їхати в готель, але по дорозі ОСОБА_15 попросив зупинитись. Він з ОСОБА_16 пішов у магазин, потім ОСОБА_15 випив куплену горілку, біля машини вони випили каву і ОСОБА_15 запропонував зайти у двори справити природні потреби. Коли вони зайшли у двір, один з гаражів був відчинений і там горіло світло. Він став неподалік гаража, а ОСОБА_15 трохи далі. Потім він почув якийсь шум і побачив, що ОСОБА_15 боровся з якимось чоловіком. Він намагався відтягнути ОСОБА_23 , однак у нього це не вийшло. Через деякий час до них підійшов ОСОБА_29 , допоміг розняти їх і вони всі разом пішли до машини. Однак вони почули лайку, повернувшись, побачили, що чоловік лежав на землі та лаявся до них. ОСОБА_15 почав бігти в сторону чоловіка і в цей момент ОСОБА_29 крикнув, що у чоловіка пістолет. Чоловік почав вставати і він почув постріл. ОСОБА_15 по інерції налетів на чоловіка, після цього пролунало ще декілька пострілів. Він також почав бігти до них, чоловік скинув з себе ОСОБА_23 , направив на нього пістолет, але відбулась осічка. Чоловік побіг в сторону будівництва, він крикнув навздогін чоловіку, що той вбив людину і побачив, що чоловік почав щось шукати в кишенях.

Він з ОСОБА_30 побіг до машини, ОСОБА_27 завіз їх у готель, а сам кудись поїхав. Він попросив ОСОБА_31 завезти його у ОСОБА_22 , однак той повідомив, що не встигне до ранку повернутись у Вінницю, тому завіз його у ОСОБА_32 , де він на таксі поїхав додому.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він стояв у черзі на СТО. В нього подзвонив телефон, коли він почав діставати телефон, хтось вибив його з рук і до нього підійшов ОСОБА_29 , який запитав, чи він не ОСОБА_33 . ОСОБА_29 при цьому тримав щось за пазухою, також повідомив, що він (потерпілий) має віддати борг в сумі 50000 доларів США. ОСОБА_29 не говорив, кому саме і коли він має віддати борг. Після цього він ОСОБА_31 не бачив.

Окрім ОСОБА_31 йому про борг говорив і колишній голова сільської ради ОСОБА_34 . Ці розмови виникли у зв`язку з тим, що він раніше був запрошений для участі у будівництві для афганців, однак виникли проблеми з документами і він у подальшому відмовився приймати участь у цьому проекті на користь «Набережного кварталу».

ОСОБА_26 повідомляв йому, що потрібно 50000 доларів США для вирішення питань щодо закриття справ. Він повідомив ОСОБА_35 , що нічого не обіцяв і відношення до проектів не має. Ця розмова відбулась навесні, а влітку до нього підійшов

ОСОБА_9 січні 2018 року він трошки прихворів і не виходив з дому, але ввечері 26.01.2018 до нього подзвонив товариш і попросив підвезти його в місто. Коли він ставив біля 21.45 чи 21.50 год. автомобіль у гараж, він боковим зором побачив якийсь рух. Про наявність у нього цього гаража мало хто знав, однак його біля гаража випадково побачив ОСОБА_36 товариш ОСОБА_31 та ОСОБА_37 . Саме ОСОБА_36 випитував у нього, на яку СТО він їхав на ремонт. Тому вважає, що саме ОСОБА_36 повідомив ОСОБА_38 , на яку саме СТО він поїхав для ремонту автомобіля.

Гараж розташований по вул. Ф. Кона в м. Вінниці, але заїзд до нього з вул. Пирогова. Їдучі до гаража, він не звернув увагу на наявність автомобілів та людей, які могли бути по дорозі.

Він загнав автомобіль у гараж, закрив половину воріт та побачив, що до нього хтось біжить з балончиком. Він сховався за двері гаража і почав відбиватись, але його забризкали газом і почали бити. Він відбивався і почув, що підбіг ще хтось і його продовжили бити. Він у цей час знаходився у гаражі. Удари наносили в різні частини тіла та по голові, повідомляли, що дістанеться ще і дружині та дочці. Накидка, яка була одягнута, трохи пом`якшила нанесені удари. У нього з собою були кошти, але нападники ці кошти не шукали, натомість витягнули його з гаража і продовжили його бити, коли він лежав на землі. Його били за допомогою якогось металевого предмету, він не міг роздивитись деталі, оскільки його очі були залиті газом. У одного з нападників він бачив ніж.

Коли після його побиття від нього почали відходити, він побачив, що було три особи і він почав потихеньку вставати і обізвав їх. Один з нападників розвернувся і почав бігти до нього. Що відбулось далі він пам`ятає погано: він схопився за пістолет, почув постріли і потім все затихло. Після цього він побачив ОСОБА_23 , який лежав на землі. До нього підбіг ОСОБА_19 , вихопив у нього пістолет, спробував вистрелити в нього, але пострілу не відбулось. Після цього ОСОБА_19 втік. ОСОБА_31 він не бачив, бачив лише, що було три особи, коли він почав підніматись.

До цього пістолет він бачив у ОСОБА_23 , він схопив руками пістолет, навалився на нього і вони з ОСОБА_16 почав боротись. В ході боротьби ОСОБА_15 почав стріляти та наносити удари, а потім він затих. Можливо, в ході боротьби він натиснув на палець ОСОБА_23 , який був на спусковому гачку пістолета він точно цього не пам`ятає. Він спеціально не намагався призвести до пострілу, він намагався відвести пістолет від себе.

Після того, як відбулись постріли, ОСОБА_15 впав і пістолет випав на землю. Він схопив пістолет, але до нього почав бігти ОСОБА_19 , який вихопив пістолет і намагався вистрелити в нього, але пострілів не відбулось. ОСОБА_19 глянув на ОСОБА_23 і після цього побіг в сторону вул. Пирогова.

Він після цього побіг до охорони будівельного майданчика, але його не впустили, тому він забився у кут. Через деякий час у двір заїхав автомобіль марки BMW, там опустилось скло і він повідомив, що на нього напали. Думає, що водій автомобіля BMW викликав швидку допомогу.

Пістолет він не роздивився. Ніж він побачив у руці ОСОБА_23 , коли той лежав на землі.

Він не може сказати, хто саме йому погрожував під час його побиття, оскільки у нього були залиті очі. Нападники мали можливість його вбити ще біля воріт гаража, але вважає, що вони таку мету не переслідували. Після того, як він облаяв нападників і почав підніматись, ОСОБА_15 почав до нього бігти коли він був навприсядки. Він не бачив, коли саме ОСОБА_15 вихопив пістолет, він побачив пістолет перед собою і схопив його руками. В цей момент ножа у ОСОБА_23 він не бачив. Очі він відкривав періодично, оскільки вони були залиті газом і сильно пекли. ОСОБА_15 тримав пістолет у лівій руці. Вважає, що йому були нанесені удари ножем у складеному стані.

ОСОБА_31 під час досудового розслідування він впізнав як особу, яка йому погрожувала. До цього він ОСОБА_31 не бачив. Слідчому він не міг говорити, що ОСОБА_29 сидів у машині, він машину не бачив.

Потерпіла ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що 18.06.2016 ввечері ОСОБА_29 подзвонив до чоловіка і попросив привезти продукти. Вона з чоловіком привезли ОСОБА_38 продукти. Коли вони мали їхати додому, ОСОБА_29 попросив повернутись, а потім попросив надати подивитись браслет, який був у неї на нозі. Коли вона попросила повернути браслет, ОСОБА_29 дістав з халату пістолет і наказав, щоб вони уходили. Тримаючи браслет у руці, ОСОБА_29 зняв пістолет із запобіжника. Вона злякалась і вони пішли.

Свій телефон вона забула вдома. Приїхавши з чоловіком додому, вона подзвонила брату, щоб той поговорив з ОСОБА_30 , оскільки вони знайомі.

Під час досудового розслідування вона впізнала пістолет. Вона пістолет бачила неодноразово, у тому числі й у неї вдома, коли ОСОБА_29 приходив до них і діставав його.

Неприязних стосунків з ОСОБА_30 у неї не було. Браслет ОСОБА_29 їй не повернув. ОСОБА_29 добре знав чоловіка і на його прохання вони привозили йому продукти.

Свідок ОСОБА_39 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_40 її чоловік. З обвинуваченими вона не знайома, про них дізналась зі справи.

В 2017 році чоловік працював директором ТОВ «ТВ-Систем» і був засновником ряду підприємств. Влітку чоловік прийшов додому стурбований і сказав, що мав зустріч з ОСОБА_41 , який вимагав певну суму зі спільної справи. Можливо, це було за рік до події, точно не пам`ятає. Здається чоловік говорив про 50000 доларів США. Зі слів чоловіка їй відомо, що чоловік повідомив ОСОБА_35 , що грошей немає, на що останній повідомив, що його це не цікавить. Після цього почали надходити погрози.

Зі слів чоловіка їй відомо, що останній поїхав на СТО, де до нього підійшов ОСОБА_29 і почав йому погрожувати. З цього приводу чоловік писав заяву в поліцію, але їй не дали ходу.

26.01.2018 вони забрали з гаража машину, поїхали в РЕС. У неї склалось враження, що за ними хтось стежив. Вони приїхали додому і чоловік поїхав у справах. Біля 22-ї год. подзвонив чоловік та повідомив, що його біля гаража ледь не вбили. Вона побігла до гаража, в снігу побачила людину, в якого з голови текла кров, і подумала, що то чоловік. Потім вона зрозуміла, що то не чоловік і зі сторони будівництва почула його голос. Вона не встигла обійти труп, під`їхало багато машин і чоловіка забрала швидка допомога. Біля трупа лежав ніж у відкритому стані з потужною рукояткою, але чи були гільзи вона не пам`ятає.

До чоловіка вона потрапила вночі в лікарні. Він був сильно побитий. Внаслідок побиття чоловіку видалили селезінку, були пошкоджені нирки, був крововилив у голову, пошкоджені внутрішні органи.

Зі слів чоловіка їй відомо, що коли він ставив машину в гараж, до нього підійшли три чоловіка і почали його бити. Він прикривався, але в нього не було можливості чинити опір.

Щодо трупа вони це не обговорювали, бо для чоловіка це була болюча тема.

Свідок ОСОБА_42 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_43 , з обвинуваченими не знайомий. Щодо заволодіння браслетом ОСОБА_43 він знає зі слів потерпілої, але про обставини заволодіння браслетом точно йому не відомо.

Дату він не пам`ятає, це було дуже давно, до нього подзвонила ОСОБА_43 і попросила, щоб він виготовив їй золотий браслет. Браслет виготовив ювелір, який працював у нього. Описати браслет він не може. Надати документи щодо виготовлення браслету також не може, оскільки такі документи зберігаються протягом 3 років.

Свідок ОСОБА_44 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченими він не знайомий.

Форт це газовий пістолет, який у нього пропав на початку 2000-х. З цього приводу він звернувся у поліцію. Обставини зникнення пістолета він не пам`ятає. Вимоги щодо зберігання газового пістолета в сейфі немає, після проведення ремонту він виявив зникнення пістолета і звернувся у поліцію.

Його викликали в поліцію для впізнання пістолета, але сам пістолет йому не показували.

До нього ОСОБА_29 у гості не заходив. Він знайомий з потерпілим ОСОБА_45 , про обставини вчинення нападу на потерпілого йому відомо зі слів потерпілого.

Свідок ОСОБА_46 у судовому засіданні пояснив, що він знайомий з потерпілим ОСОБА_45 протягом тривалого часу та підтримує з ним дружні відносини, з обвинуваченими не знайомий.

Влітку 2017 року він був присутній під час зустрічі ОСОБА_11 з ОСОБА_41 , з яким вони знайомі теж давно. Під час цієї зустрічі ОСОБА_26 говорив, що потерпілий має віддати 50000 доларів США. ОСОБА_26 хотів, щоб ОСОБА_40 передав йому гроші, оскільки ОСОБА_40 будував котеджі на території сільради, яку очолював ОСОБА_34 .

Також потерпілий йому розповідав, що на старому місті до нього підійшов чоловік, який сказав, щоб потерпілий віддав борг. Суму та прізвища він не знає. Чи були після цього погрози потерпілому він не знає.

Ввечері в січні 2018 року до нього подзвонила дружина потерпілого і повідомила, що потрібна допомога, оскільки на чоловіка напали біля гаража ОСОБА_11 побили і порізали, а біля гаража застрелили людину.

До потерпілого він прийшов через 3-4 дні після події. Потерпілий повідомив, що він ставив машину в гараж, до нього підійшло 3-4 чоловіка та почали його бити. Після його побиття чоловіки пішли, але один з них повернувся і намагався його застрелити з револьвера, проте між ними почалась бійка, в ході якої він (потерпілий) вихопив пістолет і застрелив нападника. В ході розповіді потерпілий говорив про ОСОБА_47 .

Потерпілий не говорив, хто вимагав кошти. Про 50000 доларів США мова йшла під час розмови з ОСОБА_41 той не вимагав гроші, а говорив, що потерпілий має їх передати. Конфлікту між потерпілим та ОСОБА_41 під час цієї розмови не було. Потерпілий при цьому заперечував наявність боргу.

Він також засновник фірми, яка здійснювала будівництво котеджів. Його на зазначену вище зустріч запросили і ОСОБА_26 , і ОСОБА_48 . Він також вважає, що ні він, ні ОСОБА_40 нікому не повинні були передавати гроші. Він при цьому не питав, чому ОСОБА_26 вважає, що ОСОБА_40 має передати кошти і не питав, чому потерпілий вважав протилежне. ОСОБА_26 вимагав вдячність за будівництво, потерпілий на це відреагував нормально і повідомив, що на той час грошей не було, але обіцяв віддячити ОСОБА_49 . Мова про конкретні суми не йшла. Йому не відомо, чи віддячив потерпілий ОСОБА_35 у подальшому.

Свідок ОСОБА_50 в судовому засіданні пояснила, що вона знає ОСОБА_31 як сусіда. Про вилучення пістолета у ОСОБА_31 вона не знала, дізналась про це зі слів сусідів. Зі слів чоловіка вона знає, що ОСОБА_29 раніше судимий, однак про вчинення ним злочинів їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_51 у судовому засіданні пояснила, що вона знайома з ОСОБА_30 як колишнім сусідом. Про вилучення пістолета у ОСОБА_31 вона дізналась від сусідів: вона була на роботі на час проведення обшуку. Про те, що ОСОБА_29 раніше судимий говорив хтось з сусідів, але вона точно не скаже, хто саме.

Свідок ОСОБА_52 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_15 був її рідним братом. ОСОБА_19 їй знайомий у зв`язку з тим, що він спілкувався з її покійним братом. З ОСОБА_30 вона також знайома, оскільки той приїжджав до її брата. Востаннє вона бачила ОСОБА_31 та ОСОБА_25 приблизно у 2010-2012 роках, точно не пам`ятає. Вона не може повідомити, які були відносити у брата з ОСОБА_30 та ОСОБА_53 .

З ОСОБА_54 вона не знайома.

Що відбувалось 25-26 січня 2018 року їй не відомо. Про смерть брата вона дізналась 27.01.2018 до неї подзвонили з незнайомого номера, а у подальшому факт смерті підтвердили спільні знайомі. Обставини смерті брата їй точно не відомо сказали, що брата розстріляли. Про це їй повідомив син, який працює в поліції та дізнався про подію у сводках. У подальшому вона говорила з експертом, який розповів про причину смерті. Вважає, що під час боротьби ушкодження, які були виявлені у брата, виникнути не могли.

До цього брата вона бачила на Різдво. Він її у свої справи не посвящав.

Вона писала заяву, що претензій до ОСОБА_11 не має, оскільки на час написання цієї заяви вона не знала про причини смерті брата. Крім того, слідчі їй говорили, що саме брат вчинив напад і саме він винен у своїй смерті. Слідчі говорили, що брат напав на бізнесмена, вимагав у нього гроші. Після побиття бізнесмена, зі слів слідчих, той у бійці застрелив брата. Однак після розмови з експертом вона змінила свою думку і ставлення до обставин смерті брата.

Свідок ОСОБА_55 (від приведення до присяги відмовився з релігійних міркувань, однак був попереджений судом про кримінальну відповідальність за статтями 383 та 385 Кримінального кодексу України (далі КК)) у судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_30 , з яким він навчався у школі. З ОСОБА_45 , ОСОБА_16 та ОСОБА_54 він не знайомий.

Про виявлення у ОСОБА_31 під час обшуку пістолету йому нічого не відомо. Про вимагання коштів у ОСОБА_11 та замах на нього йому також нічого не відомо.

Надати показання щодо ОСОБА_31 та ОСОБА_25 поліція йому не пропонувала. Натомість працівники поліції говорили, що ОСОБА_29 неправильно себе поводить і не хоче співпрацювати з ними. Це було у 2017 році. Чому прийшли до нього він не знає і його сильно обурює виклик до суду.

ОСОБА_31 може охарактеризувати лише з позитивної сторони.

Свідок ОСОБА_56 у судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_30 як з сусідом. Про проведення обшуку в ОСОБА_31 та виявлення у нього пістолета з набоями він дізнався вже від слідчого. Вдома у ОСОБА_31 він не був і зброї у нього не бачив.

Свідок ОСОБА_57 у судовому засіданні пояснила, що влітку, точну дату місяць та рік вона не пам`ятає, вона була у селі в Липовецькому районі. Приїхали з поліції і вирішили провести у неї вдома обшук. Це був будинок бабусі. За результатами проведення обшуку нічого не знайшли. Вважає, що підстави для проведення обшуку були відсутні. Після цього її попросили поїхати у райвідділ на окружній. Працівники поліції запросили двох чоловіків і після цього вони поїхали у Садове по Барському шосе в м. Вінниці на її дачу. У неї не було ключів, вона не могла відчинити будинок. Працівники поліції обійшли будинок та звали на ОСОБА_31 , однак вона говорила, що той поїхав у ОСОБА_22 . Після цього працівники поліції зламали вікно і один з них заліз у приміщення. Вона залишилась на вулиці, а поняті у машині. У подальшому працівник поліції відчинив двері зсередини і один з працівників поліції показав пістолет, сказав, що знайшов його у будинку. Після цього запросили свідків підписати документи. Від моменту потрапляння працівника поліції у приміщення дачі до моменту повідомлення про виявлення пістолету пройшов незначний час. На час проникнення у приміщення дачі поняті були у машині або біля машини, їх запросили на подвір`я вже пізніше.

Вона знайома з ОСОБА_30 , оскільки він батько її сина, однак вони разом не проживають більше 6 років. Вони проживали разом, але потім ОСОБА_29 поїхав у Київ.

Від допиту решти свідків, клопотання про допит яких було заявлене прокурором, прокурор відмовився у зв`язку з неможливістю забезпечення їхньої явки в судове засідання. При цьому згідно з приписами частини третьої статті 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд за клопотанням сторін кримінального провадження дослідив такі докази:

-протокол затримання ОСОБА_9 від 28.01.2018, згідно з яким у останнього був вилучений мобільний телефон марки iPhone5 з сім картою № НОМЕР_5 та мобільний телефон iPhone моделі А-1784;

-протокол огляду місця події від 26.01.2018, відповідно до якого оглянута прилегла територія до будинку АДРЕСА_5 , в ході огляду описаний загальний вигляд території, розташування об`єктів, виявлених під час проведення огляду трупа, предмета ззовні схожого на ніж, плям бурого кольору, описаний вигляд автомобіля у гаражному приміщенні та виявлені у нього пошкодження;

-акт застосування службової собаки від 02.01.2018, згідно з яким собака вказала на ймовірний рух зловмисників;

-протокол огляду трупа від 27.01.2018, відповідно до якого у приміщенні моргу Вінницького бюро СМЕ по вул. Г. Успенського, 7 в м. Вінниці проведений огляд трупа ОСОБА_14 , описані виявлені у нього тілесні ушкодження, за результатами проведення огляду вилучили одяг, дактилокарти, дві кулі, три зразки крові, змиви з обох рук, зістриги волосся з голови трупа;

-протокол огляду місця події від 27.01.2018, згідно з яким проведений огляд кімнати № НОМЕР_6 в готельно-ресторанному комплексі «Вагнес» по вул. Київській, 17-а в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, в ході огляду описана обстановка у кімнаті, та місце виявлення пакету зі сміттям, пляшки з водою, в ході проведення огляду вилучені сліди пальців рук;

-протокол огляду місця події від 27.01.2018, відповідно до якого проведений огляд прилеглої території до салону краси «З любов`ю» по вул. Пирогова, 61 в м. Вінниці, описаний загальний вигляд території, місце виявлення двох недопалків на площадці біля салону та одного недопалку на снігу;

-довідку за підписом начальника управління начальника відділу систематизації та архівної справи управління діловодства Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України ОСОБА_58 від 19.02.2018 за № 2122/24-2018, згідно з якою офіційний курс гривні до долара США станом на 19.06.2017 за 100 доларів США становив 2602,1900 грн., станом на 26.01.2018 за 100 доларів США 2874,5248 грн.;

-копію протоколу отримання зразків крові для експертизи від 08.02.2018, відповідно до якого у ОСОБА_11 , були відібрані зразки крові для судово-медичної експертизи;

-копію протоколу отримання зразків крові для експертизи від 08.02.2018, згідно з яким у ОСОБА_11 відібрані зразки слини для проведення судово-медичної експертизи;

-копію висновку експерта № 62 від 06.02.2018, відповідно до якого сліди пальців рук розмірами 14х21, 15х29, 17х45, 13х21, 11х18, 10х15 мм (виявлені в кімнаті № 24 готельно-ресторанного комплексу «Вагнес») залишені не ОСОБА_14 , а іншою особою, оскільки сліди пальців рук розмірами 15х33, 16х18, 13х14 та 12х30 мм (виявлені в кімнаті № 24 готельно-ресторанного комплексу «Вагнес») не придатні для ідентифікації, відповісти на питання чи належать вони ОСОБА_14 не представляється за можливе;

-копію висновку експерта № 214 від 18.04.2018, згідно з яким слід пальця руки розмірами 14х21 мм залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_10 , слід пальця руки розмірами 15х29 мм залишений великим пальцем лівої руки ОСОБА_10 , сліди пальців рук розмірами 17х45, 13х21, 11х18, 10х15 мм залишені не ОСОБА_10 , а іншою особою, оскільки слід пальця руки розміром 15х33 мм не придатний для ідентифікації, встановити чи залишений він ОСОБА_10 не представляється можливим;

-копію висновку експерта № 38 від 12.02.2018, відповідно до якого 2 кулі, які були вилучені з голови та тулуба трупа ОСОБА_14 , являються стріляними кулями револьверних патронів калібру 7,62х38 мм (7,62х38R), зразку 1895 року, призначеними для стрільби з револьверів системи «Наган» (Nagant), Pieper, «ТОЗ-36» та інших револьверів калібру 7,62 мм, а також іншої зброї під даний патрон; ці дві кулі відстріляні з одного екземпляру вогнепальної нарізної зброї, ймовірно, револьверу системи «Наган» (Nagant) або іншої зброї калібру 7,62 мм, кут нахилу нарізів яких складає 5,5-7°;

-копію висновку експерта № 69 від 11.05.2018, згідно з якою генетичні ознаки з ядрами клітин, виявлених на поверхні пластикової пляшки, є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_14 та невстановленої особи, генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхнях пластикової пляшки та пачки від соку «Садочок» збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_14 ;

-копію висновку експерта № 99 від 14.05.2018, відповідно до якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження виявлені генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_11 , на поверхні складного ножа (об`єкт 3), наданого на дослідження, виявлені сліди крові людини з та клітини з ядрами, слідів крові людини не виявлено; генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні складного ножа, наданого на дослідження, збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_14 та не збігаються з генетичними ознаками букального епітелію ОСОБА_11 і їх походження від ОСОБА_11 виключається; генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні складного ножа (об`єкт 4), наданого на дослідження, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_9 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_14 і зразка букального епітелію ОСОБА_11 , походження вказаних слідів від ОСОБА_14 та ОСОБА_11 виключається;

-копію висновку експерта № 115 від 15.05.2018, згідно з яким в результаті проведеного дослідження у піднігтьовому вмісті з обох рук трупа ОСОБА_14 виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами, у піднігтьовому вмісті з обох рук трупа ОСОБА_14 виявлені клітини з ядрами, слідів крові не виявлено; генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених у піднігтьовому вмісті з правої руки трупа ОСОБА_14 , є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_14 та зразка букального епітелію ОСОБА_11 ; генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених у піднігтьовому вмісті з обох рук трупа ОСОБА_14 , клітин, виявлених у піднігтьовому вмісті з обох рук ОСОБА_14 , збігаються між собою та з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_14 ;

-копію висновку експерта № 37 від 29.03.2018, відповідно до якого на наданому на дослідження фрагменті марлевої тканини, що містився у паперовому згортку з написом «Права», виявлено сліди нітрат-іонів та дифеніламіну, сукупність яких є характерною для продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху; на наданому на дослідження фрагменті марлевої тканини, що містився у паперовому згортку з написом «Ліва», виявлено сліди нітрат-іонів та дифеніламіну, сукупність яких є характерною для продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху;

-копію висновку експерта № 62 від 23.02.2018, згідно з яким в слідах на марлевих тампонах зі змивами РБК, представлених на дослідження, знайдена кров людини; при серологічному дослідженні у зазначених об`єктах виявлений лише антиген А, таким чином, кров у вищевказаних об`єктах могла походити від будь-якої людини з групою крові А з ізогемаглютинином анти-В за системою АВО, і походження її як від ОСОБА_11 , так і від ОСОБА_14 не виключається;

-копію висновку експерта № 33 від 07.03.2018, відповідно до якого при дослідженні недопалку цигарки Camel та недопалку цигарки LM Loft, вилучених під час ОМП неподалік від салону краси «З любов`ю», знайдена слина та епітеліальні клітини, при визначенні групової належності яких був виявлений антиген А, що може визначати А (ІІ) групу крові ізосерологічної системи АВО, статева належність епітеліальних клітин в зазначених об`єктах не встановлена; при дослідженні 2-х недопалків цигарок LM Loft, вилучених під час ОМП неподалік від салону краси «З любов`ю», знайдена слина та епітеліальні клітини, при визначенні групової належності яких був виявлений антиген В, що може визначати В (ІІІ) групу крові ізосерологічної системи АВО, статева належність епітеліальних клітин в зазначених об`єктах не встановлена; при дослідженні недопалку цигарки LM Loft, вилучених під час ОМП неподалік від салону краси «З любов`ю», знайдена слина та епітеліальні клітини, групова та статева належність яких не встановлена;

-копію висновку експерта № 66 від 15.02.2018, згідно з яким в слідах на фрагменті пластику заднього правого габариту автомобіля Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_2 , представленому на дослідження, наявність крові не встановлено;

-копію висновку експерта № 65 від 15.02.2018, відповідно до якого в плямах та на змиві, який вилучений з дверцят багажника автомобіля Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_2 , представлених на дослідження, слідів крові не встановлено;

-копію висновку експерта № 69 від 09.03.2018, відповідно до якого волосся, вилучене з піддону душової кабіни під час огляду кімнати № 24 готельно-ресторанного комплексу «Вагнес» по вул. Київській, 17 в смт Стрижавка Вінницького району, є життєздатним волоссям, походить з голови; по більшості виявлених морфологічних ознак це волосся не подібне до зразка волосся з трупа ОСОБА_14 ; волосини, вилучені з ліжка, яке розташоване в кімнаті № 24 готельно-ресторанного комплексу «Вагнес» по вул. Київській, 17 в смт Стрижавка Вінницького району, та представлені на дослідження, являються волоссям людини, волосся відживше, випавше, походить з лобка; волосина, вилучена з ліжка, яке розташоване ближче до входу, під час огляду кімнати № 24 готельно-ресторанного комплексу «Вагнес» по вул. Київській, 17 в смт Стрижавка Вінницького району, є життєздатним фарбованим волоссям, походить з голови, по більшості морфологічних ознак це волосся не подібне до зразка волосся з голови трупа ОСОБА_14 ;

-копію висновку експерта № 45 від 14.03.2018, згідно з яким пошкодження на фрагменті шкіри від трупа ОСОБА_14 є вхідним вогнепальним кульовим, здійсненим з близької дистанції, на фрагментах шкіри виявлені пошкодження, які можуть бути вхідними вогнепальними кульовими;

-копію висновку експерта № 44 від 14.03.2018, відповідно до якого при дослідженні одягу ОСОБА_14 на куртці, джемпері та фуфайці виявлено по одному вхідному вогнепальному пошкодженню; виявленні пошкодження на фуфайці і численні дрібні пошкодження, що утворились в результаті перерозтягання тканини; постріл було здійснено з близької відстані, на що вказують сліди дії додаткових факторів пострілу (кіптяви) на куртці;

-копію висновку експерта № 103 від 05.03.2018, згідно з яким на спортивній кофті (названій слідчим «спортивний светр з капюшоном») ОСОБА_11 , представленій на дослідження, слідів крові не виявлено;

-копію листа головного лікаря Комунальної установи «Територіальне медичне об`єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_59 від 26.02.2018 за № 09-267, зі змісту якого випливає, що відповідно до аудіо записів зафіксованих системою мовної інформації CDR Reports 26.01.2018 о 21.53 год. в центральну оперативну диспетчерську надійшов виклик до невідомого (яким по приїзду бригади ЕМД виявився ОСОБА_11 ) за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 74 (в дворі), з приводу травматичних пошкоджень; до листа надані копії карт виїзду ЕМД;

-копію висновку експерта № 273/277 від 20.03.2018, згідно з яким на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_11 , вивчивши «Медичну карту стаціонарного хворого» № 962 МЛК ШМД м. Вінниці на ім`я ОСОБА_11 , копії карт виїзду бригади екстреної медичної допомоги № 0103390, № 18013390 від 26.01.2018, рентгенівських знімків № 2470 від 26.01.2018, № 524, 538, 539 від 30.01.2018, № 648 від 06.02.2018, № 760 від 12.02.2018 на його ім`я, даних протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11 експерти прийшли до таких підсумків: у ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки зліва, садна верхньої губи та щоки справа; закрита травма грудної клітки забій обох легень з після травматичним лівобічним нижнєдолевим пульмонітом і лівобічним екструдативним плевритом; закрита травма живота розрив селезінки, розрив брижі тонкої кишки з внутрішньо-черевною кровотечою; забій, підшкірні гематоми 3-4 пальців лівої кисті; названа закрита травма живота у ОСОБА_11 викликала масивну крововтрату через внутрішньочеревну кровотечу, необхідність виконання за життєвими показниками операції, в ході якої виявлено до 1 л крові в черевній порожнині та видалено ушкоджену селезінку; вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_11 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності могли бути спричинені 26.01.2018, за степенем тяжкості належать: закрита травма живота розрив селезінки, розрив брижі тонкої кишки з внутрішньо-черевною кровотечою до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлись небезпечними для життя в момент заподіяння та обумовила загрозливі для життя явища; закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки зліва, садна верхньої губи та щоки справа, закрита травма грудної клітки забій обох легень з після травматичним лівобічним нижнєдолевим пульмонітом і лівобічним екструдативним плевритом, забій, підшкірні гематоми 3-4 пальців лівої руки до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 свідчать про чисельні (не менше п`яти) травматичні дії (удари) в різні ділянки тіла тупим предметом (предметами), групові чи індивідуальні особливості якого (яких) у властивостях ушкоджень не відобразились, з прикладанням сили в різні ділянки голови, а також ділянку грудей, живота, лівої кисті за будь-якої послідовності, що за механізмом і часом утворення не суперечить відображеному в протоколі допиту ОСОБА_11 від 27.01.2018; виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження за своїм характером і клінічними проявами на виключають можливості здійснювати ним активних фізичних дій після спричинення, у тому числі «пересуватись, кликати на допомогу» тощо;

-копію протоколу огляду предметів від 02.05.2018, відповідно до якого оглянуті речові докази у кримінальному провадженні, здійснений їх опис;

-копію протоколу огляду предметів від 23.05.2018, згідно з яким оглянуті речові докази у кримінальному провадженні, здійснений їх опис;

-копію протоколу затримання ОСОБА_10 від 04.12.2018, відповідно до якого під час його особистого обшуку був вилучений мобільний телефон марки Astro з сім-картою № НОМЕР_7 ;

-протокол відібрання біологічних зразків для експертизи від 04.12.2018, згідно з яким у ОСОБА_10 відібрані зразки букального епітелію з ротової порожнини;

-висновок експерта № 64 від 06.03.2018, згідно з яким в слідах на кросівку з лівої ноги, вилученій під час огляду трупа ОСОБА_14 , та представленій на дослідження, виявлена кров людини, при серологічному дослідженні у зазначеному об`єкті виявлений лише антиген А, таким чином, кров у вищевказаному об`єкті могла походити від будь-якої людини з групою крові А з ізогемаглютинином анти-В за системою АВО, і походження її як від ОСОБА_11 , так і від ОСОБА_14 не виключається; в слідах на трусах, шкарпетках, шапці, підштаниках, кросівку з правої ноги, вилучених під час огляду трупа ОСОБА_14 та представлених на дослідження, наявність крові не встановлено;

-висновок експерта № 144 від 10.04.2018, згідно з яким в плямах на футболці, светрі, куртці, вилучених при огляді трупа ОСОБА_14 , знайдено кров людини групи А з ізогемаглютинином анти-В і походження її як від трупа ОСОБА_14 , так і від ОСОБА_11 не виключається;

-висновок експерта № 63 від 06.03.2018, відповідно до якого в слідах на штанах, вилучених під час огляду трупа ОСОБА_14 та представлених на дослідження, знайдена кров людини, при серологічному дослідженні у зазначених об`єктах виявлений лише антиген А, таким чином, кров у вищевказаному об`єкті могла походити від будь-якої людини з групою крові А з ізогемаглютинином анти-В за системою АВО і походження її як від ОСОБА_11 , так і від ОСОБА_14 не виключається;

-постанову прокурора відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_60 від 30.05.2018 про закриття кримінального провадження, зі змісту якої випливає, що кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною третьою статті 15 та частиною першою статті 115 КК відносно ОСОБА_14 закрите у зв`язку з його смертю;

-довідку за підписом директора Житлово-експлуатаційної контори «Агрономічне» ОСОБА_61 від 12.02.2018 за № 43, згідно з якою ОСОБА_9 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з дня реєстрації за зазначеною адресою фактично не проживав.

Відповідно до частини першої статті 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

При цьому частиною шостою статті 22 КПК визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Зі змісту частини третьої статті 26 КПК випливає, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_10 подавали до суду клопотання про дослідження протоколів слідчих експериментів та записів до них. Зазначене клопотання захисниками було подане до закінчення дослідження письмових та інших доказів, які сторона обвинувачення мала намір дослідити у судовому засіданні. У подальшому захисники обвинуваченого ОСОБА_10 повідомили суд про припинення їхніх повноважень у кримінальному провадженні. Натомість прокурор протоколи слідчих експериментів суду не надав. Відповідно не були надані й записи проведення зазначених слідчих дій. У подальшому після закінчення дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення, сторони до суду з клопотаннями про дослідження в судовому засіданні додаткових доказів не звернулись. Саме тому, враховуючи наведені вище приписи кримінально-процесуального закону, суд вважає за доцільне проаналізувати надані суду докази відповідно до приписів статті 94 КПК.

У судових дебатах прокурор та потерпілий в якості доказу винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів посилались на відеозаписи з камер спостереження та протоколи слідчих експериментів. Разом з тим, ці докази не були надані суду для здійснення їхнього дослідження в судовому засіданні.

Зі змісту частини першої статті 94 КПК випливає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому частиною п`ятою статті 364 КПК регламентовано, що учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, аналізуючи показання обвинувачених, потерпілих, свідків та інші докази, які були досліджені судом за клопотанням сторін кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з пред`явленим ОСОБА_9 обвинуваченням останній незаконно придбав вогнепальну зброю пістолет, який є гладкоствольною вогнепальною зброєю, перероблений саморобним способом з пістолету моделі Форт-12Г № НОМЕР_4 калібру 9 мм, виробництва України, яка була виготовлена шляхом заміни ствола для стрільби патронами 9х18 мм, пристрій для нього для безшумної стрільби та 10 набоїв до нього. У подальшому, як випливає з пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, 09.08.2016 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 був виявлений та вилучений пістолет моделі Форт-12Г № НОМЕР_4 , пристрій для безшумної стрільби до нього та 10 набоїв калібру 9х18 мм.

Разом з тим, протокол обшуку, на який здійснене посилання у пред`явленому ОСОБА_9 обвинуваченні, відповідні висновки криміналістичних експертиз суду надані не були. При цьому щодо подій, які можуть стосуватись незаконного зберігання ОСОБА_9 зазначеного вище пістолету, за клопотанням сторони захисту була допитані свідки ОСОБА_44 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 та ОСОБА_62 . Зокрема, свідки ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_56 та ОСОБА_55 у судовому засіданні повідомили, що про виявлення у ОСОБА_9 пістолету їм достовірно нічого не відомо. Свідок ОСОБА_44 повідомив суду лише про викрадення у нього газового пістолету, у зв`язку з чим він був викликаний у поліцію для впізнання пістолету. При цьому свідок ОСОБА_44 зауважив, що самого пістолету для впізнання йому не пред`являли. Свідок ОСОБА_57 у судовому засіданні підтвердила факт проведення у належному їй домогосподарстві обшуку, за результатами якого був вилучений пістолет. Однак, як суд зазначив вище, протокол обшуку, висновок відповідної судової експертизи суду наданий для дослідження не був.

Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 12.06.2018 (справа № 712/13361/15) зазначив, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, як зауважив ВС, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

При цьому ВС у постанові від 04.07.2018 (справа № 688/788/15-к) зазначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом, як зазначив ВС, має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначав, що наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Туреччини). Критерій доведеності «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), від 18.01.1978 р., п. 161, Series A No 25) полягає в тому, що така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою чи подібних до них неспростованих презумпцій (рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey), заява No 21986/93, п. 100, ECHR 2000- VII; рішення у справі «Єрохіна проти України» (Yerokhina v. Ukraine), заява No 12167/04, від 15.11.2012 р., п. 52). Більше того, ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці зауважує, що під час провадження на підставі Конвенції не у всіх справах неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio /той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження/ (рішення у справі «Ушаков та Ушакова проти України», (Ushakov and Ushakova v. Ukraine), заява № 10705/12, ECHR 2015).

Також при розкритті поняття стандарту доведення поза розумним сумнівом суд вважає за доцільне звернути увагу, що ВС у постанові від 21.01.2020 (справа № 754/17019/17) зауважив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У постанові від 04.07.2018 (справа № 688/788/15-к) ВС зазначив, що законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до положень пунктів 1 та 2 частини першої статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Отже, аналізуючи надані суду докази в частині обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК, суд вважає, що наведені вище вимоги кримінально-процесуального закону в частині доведення винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом доведені не були. Саме тому здійснюючи судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно до вимог частини шостої статті 22, частини третьої статті 26, частини першої статті 337 КПК, оцінюючи досліджені у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведена винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), а саме передбаченого частиною першою статті 263 КК. Як наслідок, на переконання суду, ОСОБА_9 відповідно до пункту другого частини першої статті 373 КПК підлягає виправданню.

Відповідно до пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення останній 18.06.2016 біля 18.00 год. за місцем власного проживання за адресою: АДРЕСА_2 із застосуванням пістолета заволодів золотим браслетом ОСОБА_13 . Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні свою причетність до вчинення цього діяння заперечував. Разом з тим, суд враховує, що потерпіла ОСОБА_13 у судовому засіданні надала чіткі та послідовні показання щодо обставин заволодіння її браслетом. Крім того, за клопотанням сторони обвинувачення суд допитав у судовому засіданні свідка ОСОБА_42 щодо обставин виготовлення браслета, який був у користуванні ОСОБА_13 .

У абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (далі Постанова № 10) ВСУ звернув увагу на те, що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

В абзаці другому пункту 6 Постанови № 10 ВСУ зауважив, що під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

У абзаці третьому пункту 6 Постанови № 10 ВСУ роз`яснив, що розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Суд вважає за доцільне зауважити, що згідно з роз`ясненнями, які надані у пункті 9 Постанови № 10, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

У абзаці першому пункту 12 Постанови № 10 ВСУ звернув увагу на те, що погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я.

При цьому в абзаці другому пункту 12 Постанови № 10 ВСУ зауважив, що погроза при вимаганні має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів, які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погроз (зіпсована зброя, макет зброї тощо), але потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я. Така погроза може стосуватись як потерпілого, так і його близьких родичів і завжди містить у собі вимогу майнового характеру щодо передачі майна в майбутньому.

Також ВСУ в постанові 14.11.2013 (справа № 5-35кс13) зауважив, що розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.

Напад складається (може складатися), згідно з твердженням ВСУ, з одномоментного акту або системи поведінкових актів, за допомогою яких відбувається заволодіння чужим майном. Властивістю нападу є включення, «вплетення» в нього насильства - дії, що робить заволодіння майном нападом. Власне акт чи акти заволодіння майном через обов`язкове поєднання з насильством чи погрозою його застосування (фізичне або психічне насильство) наповнюються якісно іншим змістом - набувають ознак розбійного нападу.

У розбої напад, як зазначив ВСУ, завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею (у разі застосування сильнодіючих, отруйних речовин чи газів тощо). Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. В уяві нападника таке насильство забезпечує безперешкодний перехід чужого майна на його користь або уможливити його утримання, якщо воно вже у нього перебувало.

У більшості випадків під час розбою особа діє раптово і несподівано. Насильство, як правило є інтенсивним. Особа, яка його застосовує або погрожує ним, перебуває в агресивно-насильницькому стані, тобто у стані готовності застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, на будь-якому етапі злочинної поведінки. Такий стан і характер дій нападника по суті є тими ознаками, які, навіть за відсутності реального застосування насильства, свідчать про розбій.

Зовнішні прояви нападу і насильства (погрози його застосування) можуть бути й іншими. У часі вони можуть збігатися або між ними є часовий розрив, особливо тоді, коли насильство застосовується для утримання майна, яким особа володіла на момент його застосування. Має значення місце, пора доби, обстановка, обставини, форма та порядок перебігу нападу і застосування насильства.

ВС у постанові від 31.07.2018 (справа № 405/3734/16-к) зазначив, що при розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб. Зокрема, при грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.

Крім цього, у постанові від 13.11.2018 (справа № 401/2807/16-к) ВС з посиланням на постанову ВСУ від 24.12.2015 (справа № 5-221кс15) зауважив, що хоча для такого злочину, як грабіж, не встановлено нижньої межі шкоди, яка може бути завдана власнику майна, проте ця обставина лише свідчить про підвищену суспільну небезпечність вказаного злочину. Тому вчинене засудженим діяння характеризується всіма ознаками складу злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК (відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно), становить притаманну злочину суспільну небезпеку, що виключає малозначність цього діяння в розумінні частини другої статті 11 КК.

Зокрема, ВС зауважив, що закріплене у частині другій статті 11 КК положення передбачає встановлення малозначності лише в тому разі, коли законодавець вирішення питання про межі заподіяної шкоди залишає на розсуд правозастосувача (суду). Щодо злочинів, конструкція складів яких передбачає конкретно визначений розмір спричиненої шкоди, констатація малозначності діяння виключається. Оцінка суспільної небезпеки діяння, передбаченого частиною другою статті 15, частиною першою статті 185 КК, не може визначатися за правилом, закріпленим у частині другій статті 11 КК, оскільки суспільно небезпечні наслідки цього складу злочину мають чітко визначену мінімальну межу шкоди, яка може бути завдана власнику майна.

Крім того, в цій постанові ВСУ зазначив, що специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обов`язковій сукупності трьох умов: 1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК України, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК характеризують певний склад злочину. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу злочину, не може визнаватись малозначним; 2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Це виражається в тому, що воно не заподіює шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі взагалі або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду; 3) малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди.

Тому, визнаючи діяння малозначним, як зазначив ВС, суду потрібно враховувати не тільки фактично заподіяну шкоду, але й те, на що було спрямоване діяння і до яких втрат могло це призвести.

Суб`єктивна сторона відкритого викрадення чужого майна (саме цей злочин був предметом дослідження ВС) характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Основним безпосереднім об`єктом грабежу, як зазначив ВС, є право власності, а в разі вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, додатковим безпосереднім об`єктом вважаються здоров`я, життя, психічна або фізична недоторканність людини.

В ході судового розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_9 здійснив заволодіння майном ОСОБА_13 з погрозою застосування предмету, ззовні схожого на пістолет. Вище суд навів роз`яснення, зі змісту яких випливає, що саме сприйняття потерпілим демонстрованих предметів як таких, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я, слід враховувати при вирішенні питання щодо ознак небезпеки насильства, погроза про застосування якого висловлена потерпілому. Також суд враховує, що потерпіла ОСОБА_13 у судовому засіданні зауважила, що раніше вона неодноразово бачила у ОСОБА_9 пістолет, у тому числі й тоді, коли ОСОБА_9 приходив до них додому. Саме тому суд вважає, що сприйняття потерпілою погроз ОСОБА_9 застосувати предмет ззовні схожий на пістолет містять ознаки погрози застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

З огляду на викладене суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заволодіння ОСОБА_9 18.06.2018 біля 18.30 год. за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 браслетом ОСОБА_13 з погрозою застосування насильства, небезпечного для її життя чи здоров`я, а саме демонстративно погрожуючи їй предметом, ззовні схожим на пістолет.

Вирішуючи питання щодо наявності в діяння ОСОБА_9 ознак повторності, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини другої статті 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Зі змісту частини третьої статті 4 КК випливає, що часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

З пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, яке визнане доведеним за результатами судового розгляду, випливає, що розбій відносно ОСОБА_13 останнім був вчинений 18.06.2016. Кваліфікуючою ознакою зазначеного діяння є його вчинення повторно. Станом на дату вчинення інкримінованого ОСОБА_9 діяння норма кримінального закону, якою передбачена відповідальність за зазначене діяння, була викладена у редакції Закону № 2341-III. Згідно з частиною другою статті 187 КК як у редакції Закону № 2341-III, так і у редакції Закону № 2117-IX, яка чинна на час розгляду кримінального провадження судом, відповідальність за цією нормою передбачена у разі вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм.

Згідно з частиною першою статті 32 КК повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

При цьому частиною четвертою статті 32 КК у редакції Закону № 2341-III визначено, що повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

Відповідно до частини першої статті 89 КК у редакції Закону № 4025-VI особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Зі змісту частини третьої статті 89 КК у редакції Закону № 4025-VI випливає, що особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

У постанові від 14.09.2020 (справа № 591/4366/18) ВС зробив висновок, зі змісту якого випливає, що єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторність» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторність», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів в одному кримінальному провадженні.

Отже, як зазначив ВС, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Проте у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні.

У постанові від 27.09.2022 (справа №760/5493/20) ВС зазначив, що у різних кримінальних провадженнях стосовно однієї і тієї ж особи підставою для кваліфікації дій особи за ознакою повторно є не факт обвинувачення її у вчиненні злочину за першим епізодом (без постановлення обвинувального вироку), а саме факт постановлення стосовно неї обвинувального вироку у іншому кримінальному провадженні за епізодом, що дає підстави кваліфікувати її дії з урахуванням повторності.

Як суд зазначив вище, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні розбою, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно. Як підставу для такого обвинувачення орган досудового розслідування посилався на вирок Староміського районного суду м. Вінниці від 03.05.2012, згідно з яким ОСОБА_9 засуджений за частиною третьою, четвертою та п`ятою статті 185, частиною третьою та четвертою статті 187, частиною другою статті 289, частиною першою та третьою статті 358 КК з урахуванням приписів статті 70 КК до покарання у виді 8 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна, строк відбування покарання рахувати з 28.12.2006. Разом з тим, належним чином завіреної копії вироку або іншого процесуального документу, яким сторона обвинувачення підтверджує факт засудження ОСОБА_9 за зазначеними злочинами, суду надані не були. Саме тому суд вважає, що правові підстави для ствердження про наявність у діянні ОСОБА_9 ознак вчинення розбою повторно відсутні.

Вище суд наводив обставини, за яких може бути ухвалений обвинувальний вирок. Також суд наводив процесуальні норми, якими регламентований судовий розгляд кримінального провадження і межі судового розгляду. При цьому частиною третьою статті 337 КПК визначено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, зважаючи на ту обставину, що представником сторони обвинувачення не надані суду докази судимості ОСОБА_9 за вчинення розбою, а також доказів на вчинення інкримінованого йому розбою в межах строків, визначених статтею 89 КК, суд вважає, що правові підстави для кваліфікації діяння ОСОБА_9 за ознаками повторності відсутні. Саме тому суд вважає, що діяння ОСОБА_9 за цим фактом охоплюється складом злочину, передбаченого частиною першою статті 187 КК, за ознаками розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

З пред`явленого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення також випливає, що 19.06.2017 близько 10.00 год. на території СТО за адресою: вул. Д. Нечая, 108 у м. Вінниці ОСОБА_9 висловив вимогу ОСОБА_11 щодо передачі грошових коштів в сумі 50000 доларів США. З цією метою ОСОБА_9 висловив погрозу спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень у разі невиконання висловленої вимоги. Також з пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення випливає, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_11 не реагував на зазначені вимоги ОСОБА_9 щодо передачі грошових коштів в сумі 50000 доларів США ОСОБА_9 в кінці січня 2018 року звернувся до ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і запропонував їм спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_11 , щоб змусити останнього віддати грошові кошти в сумі 50000 доларів США, на що ті погодились. Після цього ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 26.01.2018 близько 21.40 год. в дворі будинку АДРЕСА_4 спричинили ОСОБА_11 тілесні ушкодження. У подальшому ОСОБА_10 вчинив замах на вбивство ОСОБА_11 , однак довести свій умисел не зміг до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судовому засіданні винуватість у вчиненні цього діяння заперечили. Вище суд навів показання обвинувачених, суть яких зводиться до того, що наміру вчиняти інкримінований їм злочин у них не було, у зазначений двір ОСОБА_10 та ОСОБА_14 пішли, щоб справити природні потреби, де між ОСОБА_14 та ОСОБА_11 почалась бійка, ОСОБА_10 намагався розборонити цю бійку, а ОСОБА_9 зайшов до двору, коли бійка була закінчена і ОСОБА_10 та ОСОБА_14 відходили від потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_11 з цих обставин надав чіткі та послідовні показання. Зокрема, потерпілий у судовому засіданні повідомив, що він впізнає ОСОБА_9 , як особу, яка підходила до нього на СТО та висловила вимогу щодо передачі грошових коштів. Також потерпілий в судовому засіданні надав чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення на нього нападу за заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Як суд зазначив вище, на підтвердження винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм діяння прокурор надав ряд письмових доказів, які судом описані вище. Зокрема, шляхом проведення відповідних судових експертиз був підтверджений факт залишення ОСОБА_10 у приміщенні зазначеного готелю слідів пальцем правої руки та великим пальцем лівої руки, які були вилучені під час проведення огляду місця події 27.01.2018. Суд при цьому вважає за доцільне зауважити, що обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував факту зупинки у готелі «Вагнес». Обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував того, що приїжджав до ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у готель «Вагнес». Суд враховує, що за результатами проведення судових експертиз також була підтверджена та обставина, що генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених у піднігтьовому вмісті з правої руки трупа ОСОБА_14 , є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_14 та зразка букального епітелію ОСОБА_11 . Окрім цього, за результатами проведених судових експертиз встановлено, що в слідах на марлевих тампонах зі змивами РБК, представлених на дослідження, знайдена кров людини, походження якої як від ОСОБА_11 , так і від ОСОБА_14 не виключається. Також згідно з проведеними у кримінальному провадженні судовими експертизами встановлено, що в слідах на кросівку з лівої ноги, вилученій під час огляду трупа ОСОБА_14 , в плямах на футболці, светрі, куртці, штанах, вилучених при огляді трупа ОСОБА_14 виявлена кров людини, походження якої як від ОСОБА_11 , так і від ОСОБА_14 не виключається. Згідно з проведеними у кримінальному провадженні дослідженнями було також встановлено, що на змивах з рук ОСОБА_14 виявлені сліди нітрат-іонів та дифеніламіну, сукупність яких є характерною для продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне зауважити таке.

На підтвердження винуватості обвинувачених прокурор надав суду протокол огляду місця події від 27.01.2018, відповідно до якого проведений огляд прилеглої території до салону краси «З любов`ю» по вул. Пирогова, 61 в м. Вінниці, описаний загальний вигляд території, місце виявлення двох недопалків на площадці біля салону та одного недопалку на снігу. Однак за результатами проведення відповідних криміналістичних досліджень, встановити кому саме належать слина та епітеліальні клітини на вилучених недопалках не представилось за можливе. Разом з тим, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у судовому засіданні не заперечували тієї обставини, що до того, як ОСОБА_10 та ОСОБА_14 пішли у двір будинку, вони палили біля автомобіля. Також суд вважає за доцільне зауважити, що під час огляду місця події 26.01.2018, зокрема, був вилучений складний ніж. За результатами криміналістичних досліджень встановлено, що генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні складного ножа, наданого на дослідження, збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_14 та не збігаються з генетичними ознаками букального епітелію ОСОБА_11 і їх походження від ОСОБА_11 виключається; генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні складного ножа, наданого на дослідження, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_9 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_14 і зразка букального епітелію ОСОБА_11 , походження вказаних слідів від ОСОБА_14 та ОСОБА_11 виключається.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні вказував, що незважаючи на залиття йому очей сльозогінним газом, він розумів, що його било більше однієї особи. Зазначені показання потерпілого узгоджуються з наведеними вище доказами, які були надані суду.

За результатами проведення у кримінальному провадженні криміналістичного дослідження встановлено, що дві кулі, які були вилучені з голови та тулуба трупа ОСОБА_14 , являються стріляними кулями револьверних патронів калібру 7,62х38 мм (7,62х38R), зразку 1895 року, призначеними для стрільби з револьверів системи «Наган» (Nagant), Pieper, «ТОЗ-36» та інших револьверів калібру 7,62 мм, а також іншої зброї під даний патрон; ці дві кулі відстріляні з одного екземпляру вогнепальної нарізної зброї, ймовірно, револьверу системи «Наган» (Nagant) або іншої зброї калібру 7,62 мм, кут нахилу нарізів яких складає 5,5-7°.

Потерпілий у судовому засіданні надав документи, які свідчать про те, що за релігійними переконаннями йому заборонене володіння зброєю. Відомості щодо вилучення пістолета, за допомогою якого ОСОБА_14 були заподіяні вогнепальні поранення, суду надані не були. Потерпілий у судовому засіданні посилався на те, що пістолет у нього вирвав ОСОБА_10 і намагався спричинити постріли у його сторону. Однак, як зазначив потерпілий ОСОБА_11 , пострілів не відбулось і ОСОБА_9 та ОСОБА_10 втекли.

Вище суд зазначив, що 30.05.2018 прокурор відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_63 виніс постанову про закриття кримінального провадження, зі змісту якої випливає, що кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною третьою статті 15 та частиною першою статті 115 КК відносно ОСОБА_14 закрите у зв`язку з його смертю.

У пункті 24 постанови № 10 ВСУ роз`яснив, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що у постанові від 14.05.2020 (справа 405/2648/18) ВС роз`яснив, що для висновку про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину досить встановлення узгодженості їхніх дій. Зокрема, як зазначив ВС у згаданій постанові, про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину вказує узгодження співучасниками предмета злочину, місця, часу, способу вчинення та змісту функцій, які будуть здійснювати співучасники. Попередня змова може мати місце не лише в усній або письмовій формах, а й за допомогою конклюдентних дій, зокрема, безпосередньо через поведінку співучасників, яка свідчить про їх намір вчинити злочин.

У постанові від 10.12.2020 (справа 464/710/18) ВС зауважив, що домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

За результатами судового розгляду суд встановив, що дії обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 були узгодженими. Питання щодо узгодженості дій зазначених осіб з діями особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, суд не досліджував. Саме тому суд вважає, що в судовому засіданні був доведений факт вчинення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 інкримінованого їм діяння за попередньою змовою групою осіб.

Отже, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні був підтверджений факт спільного вчинення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 злочинного діяння відносно ОСОБА_11 . При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що свідки ОСОБА_39 та ОСОБА_46 у судовому засіданні підтвердили факт надходження потерпілому ОСОБА_11 погроз. При цьому свідок ОСОБА_46 повідомив про обставини, за яких виникало непорозуміння між ОСОБА_11 та ОСОБА_41 , у зв`язку з яким останній почав висловлювати ОСОБА_11 вимогу щодо передачі грошових коштів у сумі 50000 доларів США. Саме тому суд вважає, що в судовому засіданні був підтверджений факт спільного вчинення ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 вимагання щодо ОСОБА_11 .

За результатами проведених у кримінальному провадженні судово-медичних досліджень встановлено, що внаслідок вчинення на ОСОБА_11 нападу в останнього були виявлені тяжкі тілесні ушкодження.

Отже, діяння ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за фактом вимагання у ОСОБА_11 грошових коштів та подальшого нападу на ОСОБА_11 26.01.2018 близько 21.40 год. у дворі будинку АДРЕСА_4 охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною четвертою статті 189 КК, за ознаками вимагання, тобто вимоги передачі чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження.

ОСОБА_10 також обвинувачується у замаху на вбивство ОСОБА_11 . Вище суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_10 винуватість у вчиненні будь-якого з інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав і заперечував свою причетність до їх вчинення. ОСОБА_10 подав до суду клопотання про зміну кримінально-правової кваліфікації його діяння. Крім того, ОСОБА_10 надав суду письмові пояснення до своєї промови у судових дебатах. Оцінюючи зазначене клопотання, суд вважає за доцільне зауважити таке.

У постанові від 01.08.2022 (справа №640/7928/17) ВС звернув увагу на недопустимість покладення в основу рішення суду пояснень, які засуджені надали під час їх виступу у судових дебатах, враховуючи, що повідомлені ними обставини не були предметом розгляду та оцінки суду під час судового слідства.

Саме тому суд вважає, що надані ОСОБА_10 клопотання та письмові пояснення мають бути враховані судом саме як його захисна позиція, а не як показання і цій правовій позиції обвинуваченого має бути надана відповідна правова оцінка.

Отже, з пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення також випливає, що після вчинення вимагання щодо ОСОБА_11 та початку руху з місця вчинення злочину ОСОБА_14 повернувся до потерпілого, дістав пістолет невстановленої моделі, однак ОСОБА_11 схопив ОСОБА_14 за руку і внаслідок боротьби, яка виникла між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 відбулось три постріли. Внаслідок зазначених пострілів кулі влучили в ОСОБА_14 , заподіяли йому три кульові вогнепальні поранення голови, шиї та грудної клітини, внаслідок яких ОСОБА_14 помер на місці вчинення злочину. Побачивши ці події, ОСОБА_10 підбіг до ОСОБА_11 , наступив йому коліном на тулуб останнього, вирвав з рук ОСОБА_11 пістолет, направив його в сторону потерпілого і декілька разів натиснув на спусковий гачок, намагаючись вчинити вбивство ОСОБА_11 . Однак з причин, що не залежали від волі ОСОБА_10 , останній не вчинив всіх дій, які вважав за необхідне для доведення злочинного умислу до кінця і з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , зникли з місця вчинення злочину, забравши з собою зазначений вище пістолет.

Вище суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні свою причетність до вчинення інкримінованих йому діянь не визнав. Однак суд враховує, що потерпілий ОСОБА_11 надав суду чіткі та послідовні показання щодо обставин його побиття і подальшого здійснення пострілів, від яких на місці вчинення злочину помер ОСОБА_14 . Зазначені показання потерпілого узгоджуються з наданими суду доказами, які суд навів вище, зокрема щодо причин смерті ОСОБА_14 та виявлених у нього куль і способів утворення виявлених тілесних ушкоджень та пошкодження одягу ОСОБА_14 .

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння ОСОБА_10 за наведеним фактом, суд вважає за доцільне зауважити таке.

У абзаці першому пункту 4 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (далі Постанова № 2) надане роз`яснення, згідно з яким особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає кримінальній відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину.

В абзаці другому пункту 4 Постанови № 2 надане роз`яснення, зі змісту якого випливає, що у разі якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому, як зазначив ВСУ, треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

У постанові від 13.02.2020 (справа № 164/1826/17) ВС звернув увагу на те, що згідно зі статтею 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Якщо умисне вбивство, як зауважив ВС, може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

При цьому ВС зазначив, що у випадку, коли під час замаху на злочин винний спрямовує свою волю на запобігання настанню суспільно небезпечного наслідку, в такому разі може мати місце добровільна відмова від вчинення злочину - остаточне припинення особою за своєю власною волею замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця.

На стадії закінченого замаху на вбивство добровільна відмова можлива лише в тих випадках, коли між здійсненим діянням і ймовірним настанням суспільно небезпечних наслідків є певний проміжок часу, у ході якого особа контролює розвиток причинного зв`язку, може втрутитися і перешкодити настанню суспільно небезпечного наслідку. Добровільна відмова у цих випадках можлива лише завдяки активним діям.

За результатами судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що ОСОБА_10 вчинив усі дії, які вважав необхідними для реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на позбавлення ОСОБА_11 життя, однак не досягнув бажаного результату з причин, що не залежали від його волі відсутність пострілів через осічку.

Тому, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що діяння ОСОБА_10 за цим фактом охоплюється складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 15, частиною першою статті 115 КК, за ознаками закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людини.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що ОСОБА_9 вчинив умисні тяжкий та особливо тяжкий злочин (згідно з класифікацією, яка була чинною як на момент їх вчинення, так і на час здійснення судового розгляду), ОСОБА_10 вчинив особливо тяжкі злочини.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні були проведені наркологічна та судово-психіатрична експертиза обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

З наданої суду копії висновку амбулаторної судово-наркологічної експертизи № 85 від 05.04.2018 випливає, що ОСОБА_9 не виявляє ознак наркоманії та алкоголізму, примусового лікування не потребує. З копії висновку судово-психіатричної експертизи № 129 від 16.04.2018 випливає, що в період часу, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_9 діяння останній на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на час проведення експертизи ОСОБА_9 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 10 від 21.01.2019 до індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_10 належать: збереженість пізнавальної функції психічної діяльності (пам`ять, увага, мислення), інтелект відповідає зовнішнім показникам вікової норми; в сфері особистості емоційна лабільність, запальність, чутливість до критичних зауважень з боку оточуючих, егоцентризм, впертість, завищені вимоги до зауважень з боку оточуючих, стенічність у боротьбі з обмеженнями, тенденція домінувати, переважна орієнтація на власну думку, погана переносимось будь-яких формальних рамок, недалекоглядність; в досліджуваний період ОСОБА_10 в стані фізіологічного афекту не перебував, не виявляв ознак підвищеної навіюваності, не виявлені ознаки схильності ОСОБА_10 до патологічного фантазування, ОСОБА_10 з урахуванням притаманних йому психологічних особливостей, рівня розумового розвитку міг та може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, давати про них відповідні покази. Зі змісту висновку амбулаторної судово-наркологічної експертизи № 17 від 29.01.2019 випливає, що ОСОБА_10 без ознак наркотичної патології, примусового лікування не потребує.

Прокурор посилався на ту обставину, що ОСОБА_9 раніше був засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину та вчинив інкриміноване йому діяння у період не знятої і не погашеної судимості. Разом з тим, як суд зазначив вище, копію належним чином завіреної копії вироку або іншого процесуального документу, яким був би підтверджений факт притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, суду надані не були. Саме тому суд вважає, що посилання прокурора на цю обставину безпідставне, а тому ОСОБА_9 слід вважати таким, що не має судимості. також суд враховує, що згідно з наданими суду матеріалами ОСОБА_9 за місцем своєї реєстрації не проживав, тому надати відомості, що характеризують його особу не представилось за можливе. Разом з тим, допитані за клопотанням сторони обвинувачення сусіди ОСОБА_9 у судовому засіданні посилались на те, що можуть охарактеризувати останнього виключно з позитивної сторони. Разом з тим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 у вчиненому не розкаявся, щирого жалю щодо вчиненого не висловив.

Обвинувачений ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності притягнутий не був, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину. Однак за результатами судового розгляду справи суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_10 у вчиненому не розкаявся, щирого жалю щодо вчиненого не висловив.

Отже, обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судом не встановлені.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, думки потерпілого, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкціями кримінального закону, у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо тривалості застосованого кримінального покарання (його міри), суд враховує таке.

Санкція частини першої статті 187 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, санкція частини четвертої статті 189 КК передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна; санкція частини першої статті 115 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. При цьому частиною третьою статті 68 КК визначено, що за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тому суд вважає за доцільне з метою виконання завдань кримінального покарання призначити обвинуваченому ОСОБА_9 тривалий строк, а ОСОБА_10 відносно тривалий строк кримінального покарання у виді позбавлення волі.

Суд також враховує роз`яснення, надані в абзаці першому пункту 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова № 7), згідно з якими вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини. Відповідно до вимог статті 59 КК у разі конфіскації не всього майна, а лише його частини суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

У абзаці другому пункту 19 Постанови № 19 ВСУ роз`яснив, що конфіскація майна як додаткове покарання відповідно до статті 98 КК не може бути призначена особі, що вчинила злочин у віці до 18 років, навіть у тому разі, коли на час розгляду справи судом вона досягла повноліття.

В абзаці третьому пункту 19 Постанови № 7 ВСУ також звернув увагу на те, що у разі якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня. При прийнятті такого рішення у вироку мають бути наведені відповідні мотиви; посилатися на статтю 69 КК непотрібно.

У абзаці четвертому пункту 19 Постанови № 7 ВСУ звернув увагу на те, що це правило не поширюється на випадки застосування судом передбаченої санкцією статті (санкцією частини статті) спеціальної конфіскації (предмети контрабанди, знаряддя і засоби полювання, незаконного зайняття рибним, звіриним або іншим водним промислом та все добуте тощо).

Санкцією кримінального закону (частиною четвертою статті 189 КК) безальтернативно передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна. Правові підстави для призначення обвинуваченим покарання із застосуванням приписів статті 69 КК за результатами судового розгляду встановлені не були. Саме тому суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 має бути призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченим положень частини першої статті 75 КК, тобто для їх звільнення від відбування кримінального покарання з випробуванням, суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС в постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приписи кримінального закону та наведені вище висновки, сформульовані ВС, уповноважують суд звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням лише у разі призначення кримінального покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Санкція кримінального закону за інкриміновані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діяння у виді позбавлення волі перевищує п`ять років. Правові підстави для призначення обвинуваченим кримінального покарання відповідно до приписів частини першої статті 69 КК, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, судом не встановлені. Тому суд вважає, що правові підстави для звільнення обвинувачених від відбування кримінального покарання відповідно до приписів частини першої статті 75 КК, тобто з випробуванням, відсутні.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання.

З наданих суду матеріалів випливає, що ОСОБА_9 був затриманий 28.01.2018, а ОСОБА_10 04.12.2018 і у подальшому до них був застосованих запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому суд вважає, що строк відбування призначеного обвинуваченим покарання слід рахувати з дня набрання вироком законної сили. Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 72 КК строк перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою слід зарахувати до строку призначеного їм покарання. При цьому суд вважає за доцільне зауважити таке.

У постанові від 29.08.2018 (справа № 663/537/17) ВС зауважив таке.

Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина п`ята статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII). Якщо ж особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частини п`ята статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні частини першої статті 5 КК). Отже, як зазначив ВС, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина п`ята статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина п`ята статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII. У такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до частини другої статті 5 КК не допускається.

Якщо ж особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина п`ята статті 72 КК в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

За результатами судового розгляду суд встановив винуватість ОСОБА_9 у вчинені розбою, тобто кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 187 КК. Датою вчинення цього кримінального правопорушення є 18.06.2016. Саме тому суд вважає, що в цьому випадку при зарахуванні ОСОБА_9 строку попереднього ув`язнення має бути застосована норма частини п`ятої статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII.

З цих же підстав суд вважає, що правові підстави для застосування при визначенні обвинуваченому ОСОБА_10 остаточного покарання статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII відсутні, оскільки вчинене ним діяння мало місце після 21.06.2017.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються також рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 131 КПК заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, запобіжні заходи.

Зі змісту частини четвертої статті 196 КПК випливає, що слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

При цьому частиною першою статті 197 КПК регламентовано, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Слід також зауважити, що статтею 199 КПК регламентований порядок продовження строку тримання під вартою. Зокрема, частиною першою статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. А зі змісту частини другої статті 199 КПК виливає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

До ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час досудового розслідування був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був продовжений в судовому порядку відповідно до наведених вище приписів кримінально-процесуального закону.

Вирішуючи питання щодо застосованого до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд вважає за доцільне також зауважити таке.

У пункті 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (далі КС) від 23.11.2017 (справа № 1-28/2017) КС зауважив, що продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 КПК, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту або тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора), як зауважив КС, ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.

Хоча зазначені висновки КС висловлені щодо продовження строку застосованого запобіжного заходу під час підготовчого судового засідання, суд вважає зазначені висновки прийнятними і в частині, що стосується доцільності продовження застосованого запобіжного заходу щодо засудженої особи (при постановленні вироку).

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що ЄСПЛ у пункті 31 рішення від 04.06.2015, яке набуло статусу остаточного 04.09.2015 (справа «Руслан Яковенко проти України» /Заява № 5425/11/ (далі Рішення № 5425/11) зауважив, що починаючи з дати постановлення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції [про захист прав людини і основоположних свобод].

У пункті 32 Рішення № 5425/11 ЄСПЛ зауважив, що у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання. Проте, коли виникають нові питання щодо законності такого тримання під вартою, знову застосовується пункт 4 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Стоїчков проти Болгарії» (Stoichkov v. Bulgaria), заява № 9808/02, пп. 64 та 65, від 24.03.2005).

ЄСПЛ у пункті 46 Рішення № 5425/11 звертає увагу на те, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27.06.1968, С. 23, п. 9, Series А № 7). Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), заява № 27561/02, п. 25, від 16.01.2007).

Також у пункті 47 Рішення № 5425/11 ЄСПЛ зауважив, що у своїй практиці Суд неодноразово зазначав, що він бере до уваги значні розбіжності серед держав - учасниць Конвенції стосовно питання про те, чи розпочинається відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як розгляд апеляційної скарги ще триває. Проте Суд повторно зазначає, що важливі гарантії статті 5 Конвенції не залежать від національного законодавства (рішення у справі «Б. проти Австрії» (В. v. Austria), від 28.03.1990, п. 39, Series А № 175, та вищенаведене рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26). Отже, навіть якщо національне законодавство держави-члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції (рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26).

Саме тому суд вважає, що правові підстави для зазначення у вироку суду застережень, передбачених частиною першою статті 197 КПК щодо строку дії судового рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК. Разом з тим, з наданих суду матеріалів випливає, що суду надані копії матеріалів кримінального провадження, які були виділені з іншого кримінального провадження, тому суд вважає, що питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні має бути вирішене в основному кримінальному провадженні на підставі наявних у ньому оригіналів процесуальних документів про визнання речей та предметів речовими доказами на накладення на них арешту.

З цих же підстав суд вважає, що не може бути вирішене питання щодо спеціальної конфіскації автомобіля, який був використаний з метою вчинення злочину. Зокрема, суду не надані відповідні докази на підтвердження того, що транспортний засіб марки Toyota Highlander, д.н. НОМЕР_1 , є речовим доказом у кримінальному провадженні. Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування наявні відомості про накладення арешту, клопотання про скасування якого подане заявником, однак належним чином завірена копія процесуального рішення про накладення такого арешту суду також не надана.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати та в якому розмірі. Частиною третьою зазначеної статті визначено, що, якщо обвинувачено декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

При цьому суд враховує роз`яснення, надані у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відповідно до яких у разі вчинення злочину групою осіб витрати на стаціонарне лікування потерпілого стягуються відповідно до частини другої статті 93 КПК з кожного засудженого окремо з урахуванням ступеня їх вини та майнового стану.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду від 01.10.2019 у справі № 555/551/17.

З огляду на викладене, суді вважає за доцільне, відповідно до частини другої статті 124 КПК процесуальні витрати покласти на обвинувачених в рівних частинах.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 в пред`явленому обвинуваченні, передбаченому частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України, визнати невинним і виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 187, частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

- за частиною першою статті 187 Кримінального кодексу України у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

- за частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.

Відповідно до частини першої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.

Згідно з частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України (в редакції Закону № 838-VIII) строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 28.01.2018 по день набрання вироком законної сили зарахувати до строку призначеного йому покарання з урахуванням 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування кримінального покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 15, частиною першою статті 115 та частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

- за частиною другою статті 15, частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі;

- за частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.

Відповідно до частини першої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.

Згідно з частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 з 04.12.2018 по день набрання вироком законної сили зарахувати до строку призначеного йому покарання з урахуванням 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування кримінального покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у рівних частинах на користь держави 80089 (вісімдесят тисяч вісімдесят дев`ять) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженими, які утримуються під вартою в той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було под ано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: