Справа 363/2915/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1164/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

30 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ТОВ «Комплекс Агромарс» ОСОБА_7 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Козаровичі Вишгородського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Димер Вишгородського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Страхолісся, Іванківського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п. 1 і 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема, повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтиметься до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації та не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п. 1 і 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема, повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтиметься до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації та не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п. 1 і 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема, повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтиметься до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації та не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду обвинувачені визнані винними у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

Так, 30 травня 2021 року у вечірній час доби (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_11 , спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншою особою, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, знаходились неподалік парку по вул. Соборна в смт. Димер Вишгородського району, Київської області. В ході спілкування у останніх виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке перебуває на території пташників належних ТОВ «Комплекс Агромарс» (), розташованих за адресою: Київська область, Вишгородський район, смт. Димер, Птахоферма № 25, тим самим останні вступили в злочинну змову між собою.

В подальшому, з метою реалізації спільного злочинного умислу, згідно раніше погодженого плану, розподіливши ролі кожного, 31 травня 2022 року, близько 01:00 год. (більш точного часу не встановлено), узявши з собою інструмент призначений для демонтажу кабелю (кабелеріз), на автомобілі марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інша особа, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, приїхали до вищевказаної птахоферми.

Перебуваючи біля території птахоферми № 25, розташованої у смт. Димер Вишгородського району, Київської області, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 діючи повторно, погоджено з ОСОБА_11 та іншою особою, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив і мету незаконного збагачення, дотримуючись умов раніше погодженого плану, пересвідчившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, та вони залишаться не поміченими, попередньо узявши з собою раніше заготовлений інструмент для демонтажу кабелю, пролізли в отвір паркану птахоферми, та таким чином проникли на територію останньої.

В подальшому, перебуваючи на території птахоферми № 25 ТОВ «Комплекс Агромарс» в смт. Димер Вишгородського району Київської області, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та інша особа, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, підійшли до приміщення пташника № 9, де, шляхом пошкодження жалюзі вікна, проникли до середини приміщення пташника №9 птахоферми №25.

Перебуваючи в приміщенні пташника № 9, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 повторно, ОСОБА_11 та інша особа, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, діючи спільно, за допомогою заздалегідь заготованого кабелерізу, який принесли з собою, демонтували кабель ВВГ-ПНГ 3х2.5 мм, загальною довжиною 3000 м, вартістю 67422,30 грн. (шістдесят сім тисяч чотириста двадцять дві гривні тридцять копійок), які знаходились в металевому лотку та поскручували їх у джгути для зручності транспортування останніх з території птахоферми № 25.

В подальшому, намагаючись покинути приміщення пташника № 9 птахоферми №25 разом з демонтованими кабелями ВВГ-ПНГ 3х2.5 мм, загальною довжиною 3000 м, що за вищевказаною адресою, ОСОБА_9 був затриманий працівниками охорони, при цьому ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та інша особа, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, зникли в невідомому напрямку.

Таким чином, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інша особа, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження,не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, з причин, що не залежали від їх волі.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченим покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання у виді 4 років позбавлення волі кожному.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник потерпілого вказує, що 30.05.2021 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вже здійснювали спробу викрадення кабелю, який належить ТОВ «Комплекс Агромарс», при цьому вироком суду вказаних осіб вже було звільнено від відбування призначеного покарання за ч.3 ст. 185 КК України. Також зазначає, що у вироку не обґрунтовано, у чому саме проявилось щире каяття обвинувачених, які дії вчинялися особами задля відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків, виправлення наслідків вчиненого та підстави неуявного визнання своєї провини. Вказує, що жодні заходи винними, спрямовані на відшкодування шкоди потерпілому не вживалися, тому висновок суду першої інстанції щодо наявності щирого каяття не є ревалентним.

Заслухавши доповідь судді, думки потерпілого та прокурора, які підтримали апеляційну скаргу, думки обвинувачених та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги представника потерпілого, в частині призначеного обвинуваченим покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання. Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, її посткримінальну поведінку та характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши в сукупності всі зазначені обставини у конкретному кримінальному провадженні, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст. ст. 75, 76 КК України.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на виконання наведених вимог закону, призначаючи обвинуваченим покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, ступінь здійснення протиправного наміру та причини внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, щире каяття обвинувачених, що відповідно до вимог ст. 66 КК України визнав обставиною, що пом`якшує покарання та особи обвинувачених: ОСОБА_12 , який в силу ст. 89 не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_10 , який в силу ст. 89 не судимий на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо; ОСОБА_11 , який не судимий на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

За сукупності вказаних обставин, враховуючи принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважав за необхідне призначити обвинуваченим покарання у межах, установлених у санкції інкримінованої їм статті, а саме у виді позбавлення волі, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, особи винних, суд дійшов висновку про те, що їх виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважав за можливе застосувати положення ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на них обов`язків, що передбачених ст. 76 КК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх достатньо мотивованими, оскільки таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, що притягується до кримінальної відповідальності, і доводи апеляційної скарги представника потерпілого цього не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого про те, що судом безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує обвинуваченим покарання - щире каяття, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на те, що обвинувачені вину свою у вчиненні кримінального правопорушення визнали повністю, дали правдиві показання, у зв`язку з чим судом обґрунтовано визнано обставиною, що пом`якшує обвинуваченим покарання - щире каяття.

Отже, доводи апеляційної скарги представника потерпілого, вказані для необхідності призначення обвинуваченим реального покарання, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо підстав звільнення обвинувачених від відбування покарання та не свідчать про те, що їх виправлення і перевиховання неможливе без реального відбування.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом першої інстанції вироку щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги представника потерпілого щодо неправильного застосування судом першої інстанції вимог ст.75 КК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ТОВ «Комплекс Агромарс» ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя