В И Р О К

іменем України

"13" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000286 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, не одружений, не працюючий, з професійно-технічною освітою, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засуджений 27.03.2008 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 03.03.2011 року з Житомирської ВК №4 по відбуттю строку покарання, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 185 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

З обвинувального акту убачається, що ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим 27.03.2008 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 03.03.2011 року з Житомирської ВК № 4 по відбуттю строку покарання, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та повторно вчинив новий умисний злочин при наступних обставинах.

Так, 27.05.2015 року приблизно о 19 годині 50 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту «вул. Привокзальна» в м. Києві, зустрівся з невстановленою досудовим слідством особою. В подальшому, вказані особи вступили між собою у попередню злочинну змову спрямовану на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме майна пасажирів громадського транспорту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення вказані особи на зупинці громадського транспорту «вул. Привокзальна» зайшли до салону маршрутного таксі №422, що рухалось в напрямку просп. Науки в м. Києві. В подальшому, під час руху в громадському транспорті, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Житловий комплекс «Мега Сіті»» за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шосе, 17, ОСОБА_3 помітив невідому йому раніше ОСОБА_5 , що ввійшла до салону маршрутного таксі, утримуючи в руках свою жіночу сумку. Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, невстановлена досудовим слідством особа, діючи за чітким розподілом ролей, почала відволікати увагу ОСОБА_5 , а саме почала її підштовхувати під час руху маршрутного таксі. В цей час ОСОБА_3 впевнившись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, та його дії є таємними для ОСОБА_5 , непомітно для останньої своє лівою рукою відрив її жіночу сумку, та непомітно дістав звідти гаманець, вартістю 200 гривень, всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 200 гривень, тим самим вчинив його повторне таємне викрадення.

В подальшому, бажаючи приховати свої дії від сторонніх осіб, усвідомлюючи, що він може бути викритий, маючи на меті уникнути кримінальної відповідальності ОСОБА_3 непомітно передав щойно викрадений ним у ОСОБА_5 гаманець, невстановленій досудовим слідством особі, яка стояла поряд з ним. В подальшому невстановлена досудовим слідством особа на зупинці громадського транспорту «Ленінградська площа» за адресою: м. Київ просп. Возз`єднання,4, вийшла з салону маршрутного таксі та з місця вчинення злочину зникла. Так, всіма своїми умисними діями, що виразились в повторному таємному викраденні чужого майна ОСОБА_3 та невстановлена досудовим слідством особа, завдали потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 400 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинена за попередньою змовою групою осіб, вчинена повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

В свою чергу, на етапі досудового розслідування, між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 473 КПК України, укладено угоду про примирення.

Згідно з даною угодою, потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , у повному обсязі сформульованого обвинувачення, беззастережно визнав свою вину, у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ст.185 ч. 2 КК України, з урахуванням ст.70 КК України, та з урахуванням ст.75 КК України покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. Окрім того, обвинувачений також зобов`язався сплатити процесуальні витрати у кримінальному провадженні.

Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні також просили затвердити угоду про примирення і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин.

Крім того, суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

На підставі ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого процесуальні витрати, у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. cт. 373, 374, 469 та 475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

Затвердити угоду між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 про примирення.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання з урахуванням ст.70 КК України покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання, з з іспитовим строком на 3 роки.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених ч. 2 ст. 473 КПК України до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя