У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000222 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2023 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Путивль, Путивльського району Сумської області, громадянин України, освіта середня спеціальна, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду переглянути. Правильно кваліфікувати його дії та в разі встановлення в його діях кримінального правопорушення, призначити законне та справедливе покарання.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення (досудового тримання під вартою) за період з дати фактичного затримання 03.03.2022 року по день, що передує даті приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави, за проведення судової експертизи, судові витрати в розмірі 8.237,76 гривень (вісім тисяч двісті 76 копійок). Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений пояснює, що потерпілий у нічний час порушив комендантську годину за що його затримали бійці територіальної оборони, в подальшому командир наказав перевести потерпілого до будинку культури до ранку. Він (обвинувачений) разом із військовими супроводжували потерпілого до будинку культури, в цій час один із військовослужбовців повернувся за речами потерпілого, знаходячись із ОСОБА_9 сам на сам, апелянт почав його розпитувати чому він порушує комендантську годину, коли в країні оголошено воєнний стан. Раптом потерпілий вдарив його головою в обличчя та почав тікати.

Зауважує, що в таких обставинах, вважав дії ОСОБА_9 посяганням на його життя, оскільки вже неодноразово бачив ворога в обличчя перебуваючи в зоні АТО, а тому автоматично здійснив постріл в бік втікаючого. Підбігши до нього, побачив мертве тіло, повідомив керівництво, сам добровільно здав зброю і в послідуючому був доставлений в СІЗО. Вказує, що в медичній частині СІЗО був оглянутий медичними працівниками де у нього виявлено гематому.

Не погоджується з висновком суду, який, посилаючись на покази свідків, військовослужбовців, вказав, що тілесні ушкодження, виявлені у нього не підтверджують їх нанесення потерпілим. Пояснює, що зазначені судом свідки були від них з потерпілим на відстані 15 метрів та ніяким чином не могли бачити раптовий напад потерпілого, тим більш, що була темна пора доби.

Вказує, що раніше ОСОБА_9 не знав, до нього не було неприязних відносин, а тому умислу спрямованого на позбавлення життя потерпілого у апелянта не було.

Вказує, що суд призначаючи покарання не врахував, що він має молодий вік, фактично перебуває у шлюбних відносинах, до повномасштабної війна мав стабільний заробіток, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, був учасником АТО та приймав участь у бойових діях, від початку повномасштабної війни пішов, як доброволець до лав ЗСУ. Як на пом`якшуючу обставину, посилається на те, що події відбувалися на початку війни, коли в місті діяли диверсійні групи, а саме в день події була інформація, що до міста прибула диверсійна група, яка захопила транспортний засіб у Жовтневому районі, а тому командування надало вказівку привести зброю у бойову готовність, оскільки обвинувачений приймав участь у бойових діях, а тому розуміючи всю серйозність ситуації сприйняв дії потерпілого, як загрозу для свого життя. Крім того, зауважує, що мати потерпілого ніяких претензій до нього не мала та підтримує думку щодо подальшої його участі в обороні Держави.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, оскільки судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, у зв`язку з чим вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Зауважує, що суд побудував свої висновки на припущеннях, оскільки поведінка потерпілого могла бути пов`язана з його знаходженням в приміщенні територіального центру та неможливістю втечі, свідки взагалі не бачили застосування зброї обвинуваченим, оскільки був темний час доби. Проігноровано судом покази обвинуваченого про наявність у нього тілесних ушкоджень, які отримані, внаслідок неправомірних дій затриманого ОСОБА_9 , що підтверджено довідкою Миколаївської медичної частини ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор» від 13.12.2022р.

Вказує, що судом не прийнято до уваги емоційний стан обвинуваченого та обстановку у якій було застосовано зброю. ОСОБА_5 двічі в складі Збройних сил України перебував в зоні АТО і сприймав таку поведінку потерпілого, як намагання ворога втікти. На час вчинення злочину (03.03.2022р.) Корабельний район м. Миколаєва знаходився під безпосередньою загрозою російської окупації, частина військ агресора перебували на відстані декількох кілометрів від міста, також у місті діяли російські диверсійні групи, вказані обставини вплинули на застосування обвинуваченим зброї.

Сторона захисту звертала увагу, що застосування зброї обвинуваченим відповідало вимогам закону про збройні сили України, оскільки ОСОБА_5 військовослужбовець, і дії останнього відповідають і вимогам ст.38 КК України. В даному випадку ОСОБА_9 , який був затриманий за порушення комендантської години, завдав насильства військовослужбовцю при конвоюванні та намагався втікти з під варти, отже у ОСОБА_5 виникло право на затримання злочинця безпосередньо після вчинення ним злочину. На думку сторони захисту, наведене свідчить про відсутність складу інкримінованого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за якою безпідставно судом кваліфіковано дії обвинуваченого та застосовано закон про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.

Крім того, вказує, що відповідно до висновку експерта № 894 від 19.04.2022 смерть ОСОБА_9 настала внаслідок одного скрізного вогнепального поранення голови. При цьому, в ході судово-медичного дослідження ОСОБА_9 виявлено ще одне скрізне вогнепальне поранення тулубу, яке відноситься до середнього ступеня тяжкості і не перебуває у причиннонаслідковому зв`язку з настанням смерті. Як досудовим розслідуванням так і при судовому розгляді не встановлено черговість отримання потерпілим тілесних ушкоджень, невідомо чи ОСОБА_9 отримав спочатку тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості чи тілесні ушкодження, які потягли за собою смерть. Враховуючи ту обставину, що відсутні докази того, що здійснюючи перший постріл без перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, обвинувачений завдав саме середньої тяжкості тілесні ушкодження, а другим пострілом завдав смертельні, у даному випадку не доведено, що в діях ОСОБА_10 наявний склад злочину, передбачений і ст. 118 КК України, оскільки неможливо встановити чи обвинувачений заподіяв смерть потерпілому перевищуючи заходи, необхідні для затримання злочинця, або ж при такому перевищенні потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, відповідальність за спричинення яких відповідно до вимог ст. 38 КК України відсутня.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 03.03.2022 року близько 23:00 години за порушення комендантської години в Корабельному районі міста Миколаєва було затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі у тексті ІНФОРМАЦІЯ_3 , територіальний центр) за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_9 .

В цей час в приміщенні територіального центру на службі перебував обвинувачений, який відповідно до наказу від 27.02.2022 року № 20 начальника зазначеного центру, здійснював посилення його охорони та оборони.

В подальшому щодо ОСОБА_9 було прийнято рішення про переведення його до будівлі будинку культури "Корабельний", який розташований за адресою: місто Миколаїв, проспект Богоявленський, 328 до закінчення строку дії комендантської години.

Для супроводження ОСОБА_9 до ІНФОРМАЦІЯ_4 прибули озброєні військовослужбовці ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які мали довести ОСОБА_9 до будівлі будинку культури "Корабельний" та передати черговому, але обвинувачений вирішив особисто супроводити зазначених осіб, взявши із собою видану йому вогнепальну зброю - 5,45-мм автомат Калашникова (АК-74) із серійним номером НОМЕР_1 , 1983 року виготовлення, споряджений бойовими набоями.

Разом з цим, під час слідування від ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинувачений почав виказувати особисті претензії щодо перебування ОСОБА_9 у нічний час у місті та порушення ним комендантської години, у зв`язку із чим у них виник словесний конфлікт.

При цьому обвинувачений, знаходячись біля світлофору справа на перехресті проспекту Богоявленського із вулицею Новобудівною близько 23:45 години 03.03.2022 року, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на позбавлення життя ОСОБА_9 , усвідомлюючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині і бажаючи їх настання, тримаючи в руках видану йому зазначену вогнепальну зброю - 5,45-мм автомат Калашникова (АК-74), здійснив два постріли в область тулуба та голови ОСОБА_9 .

В результаті зазначених протиправних дій у вигляді неправомірного та необґрунтованого застосування зброї, обвинувачений заподіяв ОСОБА_9 одне скрізне вогнепальне поранення тулуба в області задньо-зовнішньої поверхні правого плечового суглобу та одне скрізне вогнепальне поранення голови на відстані 7,0 см догори від кута нижньої щелепи зліва біля нижнього краю мочки вуха, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді скрізного вогнепального поранення голови у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа, пошкоджень оболонок головного мозку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку, деструкції та забоїв речовини головного мозку, від якого останній помер на місці вчинення кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційних скаргах, які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення заперечив та показав суду, що з перших днів повномасштабного вторгнення постійно знаходився у розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_4 , добровільно прибувши туди, оскільки перебував в резерві військової частини та не міг до неї дістатися, при цьому виконував різноманітні завдання, так як мав бойовий досвід. В ніч з 03 на 04 березня 2022 року, прийшовши до регіонального центру побачив, що привели ОСОБА_9 , він був в коридорі, з ним розмовляли інші військовослужбовці. За затриманим прибув конвой (свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ), обвинувачений повідомив їм, щоб вони зачекали, бо він піде з ними, щоб допомогти, оскільки в нього більше досвіду. Коли вони разом виходили з територіального центру, хтось сказав, що потрібно забрати речі затриманого, один зі свідків повернувся, інший залишився на вулиці, обвинувачений з ОСОБА_9 пішли вперед, обвинувачений розпитував ОСОБА_9 хто він такий, звідки він та чи є він диверсантом, тому що за наявною у нього інформацією, в Миколаїв цього дня проникла група диверсантів, у зв`язку з чим обвинувачений перебував в напруженому стані.

При цьому, обвинувачений хотів подивитися, де конвоїри, повернувся, щоб їх побачити, але було темно, тому він нічого не бачив. В момент повороту обвинувачений отримав удар в область лівого ока, скоріше за все, ОСОБА_9 вдарив його головою. Після нанесення удару ОСОБА_9 почав рухатися, самого затриманого обвинувачений не бачив, оскільки було темно, лише чув звуки його капців. Обвинувачений крикнув «стій», але той не зупинився, після чого, діючи «на автоматі», обвинувачений вистрілив два рази у напрямку звуків, при цьому не бачив ОСОБА_9 чи його силует. Саме два, а не один постріл обвинувачений зробив тому, що так звик стріляти одиночними пострілами, але декілька разів, оскільки стрільба одиночними пострілами є ефективнішою за стрільбу чергами. Зброя у обвинуваченого була у бойовому положенні, оскільки таке розпорядження (постійно носити зброю у бойовому положенні) він отримав від керівництва територіального центру, а тому він не досилав в цей момент патрон у патронник. Умислу на вбивство у обвинуваченого не було, стріляв неприцільно, на звук капців затриманого. Причиною пострілів було те, що йде війна, ОСОБА_9 напав на нього та побіг. До місця події підійшов хтось з конвоїрів, спитав що сталося, обвинувачений сказав, що ОСОБА_9 намагався втекти. Подивившись на тіло, обвинувачений зрозумів, що той мертвий та пішов доповісти командиру.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він здійснив постріл виключно з метою захисту та не допущення втечі ОСОБА_9 , апеляційний суд розцінює, як захисну позицію та намір пом`якшити кримінальну відповідальність.

Відсутність умислу у ОСОБА_5 на позбавлення життя ОСОБА_9 , спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 . ОСОБА_14 , які є послідовними, не містять суттєвих суперечностей, а їх деталізація відповідає періоду, що минув з моменту вчинення кримінального правопорушення. В сукупності покази свідків зводяться до того, що потерпілий ОСОБА_9 вів себе спокійно, у територіальному центрі перевірили його та його речі, нічого небезпечного не знайшли, він не являв собою загрози, був переляканий, на ногах в нього були капці.

При цьому свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_5 фактично сам вступив у конфлікт із ОСОБА_9 , висуваючи йому претензії щодо перебування того на вулиці у комендантську годину та розмовляючи з ним у підвищеному тоні, а також на те, що ініціатива конвоювання ОСОБА_9 належала саме обвинуваченому, якому така задача не ставилася керівництвом, необхідності в такій допомозі не було, оскільки ОСОБА_9 вів себе спокійно, не виявляв агресії, підозрілих предметів при ньому знайдено не було, руки в нього були зв`язані, а для його конвоювання прибули двоє військовослужбовців, озброєних автоматичною зброєю.

Суд першої інстанції вірно критично поставився до показань обвинуваченого в частині нападу на нього ОСОБА_9 , колегія суддів погоджується з таким висновком суду. Єдиним порушенням, вчиненим ОСОБА_9 , було знаходження на вулиці в період дії комендантської години, весь час в період затримання ОСОБА_9 вів себе спокійно, не виявляв агресії, при ньому не було підозрілих предметів, після його перевірки та бесіди з ним рішення про його затримання до ранку та переведення до будинку культури "Корабельний" було обумовлено виключно дією комендантської години, в ході конвоювання руки в нього були зв`язані за спиною, на ногах було взуття, що не призначено для бігу домашні капці, а саме конвоювання здійснювалося, враховуючи обвинуваченого, трьома військовослужбовцями, озброєними автоматичною зброєю. Жоден з присутніх на місці вчинення кримінального правопорушення свідків ані ОСОБА_12 , ані ОСОБА_11 не підтверджують вказані показання обвинуваченого, навпаки, вони вказують, що не бачили такого нападу та не чули звуків, що свідчили би про його вчинення

Дійсно, з довідки Миколаївської медичної частини від 13.12.2022 року вбачається, що 04.03.2022 року обвинувачений обстежений в медичній частині ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», лівобічна параорбітальна гематома, яка виявлена у нього, отримана 03.03.2022 року під час затримання, а не під час нападу на нього. Вказана довідка в першу чергу підтверджує саме наявність тілесного ушкодження у обвинуваченого та не може беззаперечно свідчити про його походження, але у сукупності із показаннями свідків не підтверджує факт вчинення ОСОБА_9 нападу на обвинуваченого.

Таким чином, на переконання суду першої інстанції та апеляційного суду, вказані показання обвинуваченого спростовані в ході судового розгляду. За таких обставин відсутні підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ст.118 КК України. В той же час, знайшло підтвердження в судовому засіданні, що злочинні дії були вчинені обвинуваченим умисно, на ґрунті раптово виниклого неприязного відношення до ОСОБА_9 .

На підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 суд вірно послався у вироку на досліджені докази, в тому числі і на висновок експерта №894 від 19.04.2022р., відповідно до якого смерть ОСОБА_9 настала внаслідок одного скрізного вогнепального поранення голови у вигляді переломів кісток склепіння та основ черепа, пошкоджень оболонок головного мозку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку, деструкції та забоїв речовини головного мозку.

Характер пострілу та локалізація отриманих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень вказують на те, що постріл не був випадковим, а навпаки - прицільним, здійснений в верхню частину тулуба, де розташовані життєво важливі органи, з близької відстані.

При цьому, як вказують досліджені судом обставини, постріл був здійснений без попередження, у беззбройну особу, яка не очікувала таких дій та не мала можливості уникнути протиправного посягання на своє життя.

Свідки не підтвердили показання обвинуваченого в частині його крику «стій» на адресу ОСОБА_9 , взагалі жоден з п`яти допитаних в суді першої інстанції, свідків не вказував, що обвинувачений повідомив про напад на нього ОСОБА_9 , хоча ця обставина мала бути дуже важливою, як для обвинуваченого, так і для сприйняття вказаної ситуації свідками.

Тобто, ОСОБА_5 цілеспрямовано та усвідомлено вчинив усі необхідні дії для здійснення пострілу. Спосіб та засіб вчинення злочину були обрані ним відповідно до поставленої цілі. Пре це свідчать і пояснення свідків, які підтвердили, що не було підстав для застосування зброї стосовно ОСОБА_9 , який не намагався втікти та не застосовував насильство до свідків та обвинуваченого.

Вказане свідчить про наявність умислу ОСОБА_5 на заподіяння смерті ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклого неприязного відношення до останнього, отже дії обвинуваченого правильно судом кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи захисника про те, що застосування зброї обвинуваченим відповідало вимогам закону про збройні сили України, оскільки ОСОБА_5 військовослужбовець, і дії останнього відповідають і вимогам ст.38 КК України, апеляційний суд вважає не підтвердженими та навпаки спростованими дослідженими доказами та показами свідків.

Крім того, суд на підтвердження винуватості ОСОБА_5 вірно послався на висновок експерта від 21.04.2022 року № КСЕ-19/115-22/2513-БЛ, з якого вбачається, що вилучений в ході огляду приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 предмет є вогнепальною зброєю 5,45 мм автоматом Калашникова (АК-74), виготовленим в 1983 році промисловим способом та придатним до стрільби (т. 1, а.п. 77-82). При цьому, з даного автомату, відповідно до висновку експерта від 14.04.2022 року № КСЕ 19/115-22/2513 ФХВР проводився постріл (постріли) після останнього чищення (т. 1, а.п. 85-90), а гільза, що, як вказувалося вище, була вилучена в ході огляду місця події з місця вчинення кримінального правопорушення, стріляна саме з цього автомата АК-74 № НОМЕР_1 , що підтверджується висновком експерта від 22.04.2022 року № СЕ-19/115-22/2589-БЛ (т. 1, а.п. 95-104);. відеозаписи слідчих експериментів, проведених 22.03.2022 року зі свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в ході якого вони на місці вчинення кримінального правопорушення показали, як і де саме відбувалися події; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (т. 1, а.п. 57) та протокол огляду місця події, в ході проведення якого було вилучено стріляну гільзу та фрагмент ліпкої стрічки.

Всі наведені у вироку докази - показання свідків, письмові докази є такими, що узгоджуються між собою, доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідні показання осіб, чиї покази покладено в основу обвинувального вироку, є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , то воно призначено згідно з вимогами ст.65 КК України. При цьому враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , перебував у відрядженні у ІНФОРМАЦІЯ_5 , учасник бойових дій, на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, є умисним, насильницьким, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, відсутність пом`якшуючих обставин вини обвинуваченого, суд вважав за необхідне призначити вид основного покарання в виді позбавлення волі, в межах, визначених санкцією ч.1 ст.115 КК України для даного виду покарання, який буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_15 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідно до ст.65 КК України.

В результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи апелянтів щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є неспроможними, за такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2023 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: