Справа № 215/6049/21
УХВАЛА

27 грудня 2023 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000196 (обєднане) про обвинувачення ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч.1 ст. 357, ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому , посилаючись на необхідність завершення дослідження доказів, тяжкість і значну кількість корисливих злочинів, вчинених із застосуванням насильства, в т.ч. щодо осіб жіночої статі, сувору міру покарання, враховуючи негативні характеризуючі дані і репутацію обвинуваченого, наявність судимостей та інших кримінальних проваджень, порушення умов застосованого раніше домашнього арешту, з метою недопущення настання ризиків ухилення від суду, впливу на недопитаних свідків, продовження злочинної діяльності

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував щодо клопотання прокурора, вказував на тривалий термін перебування під вартою, наявність місця проживання і сімї, наявність можливості працевлаштуватись та мобілізуватись до ЗСУ, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши сторін, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони провадження має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно ст.183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Так, згідно ухвали слідчого судді від 27.09.2021 ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. У подальшому, строк дії даного запобіжного заходу неодноразово продовжувався.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», "Фельдман проти України", "Ходорковський проти Росії", "Сааді проти Сполученого Королівства", п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних більш м`яких запобіжних заходів замість тримання під вартою. Дотримання принципу пропорційності між важливістю негайного виконання зобов`язання, та важливістю забезпечення права на свободу є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим ( рішення у справі "Власов проти Росії" , N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року).

Обставини, на які посилався суд при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінилися, тому суд вважає, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні нетяжких і тяжких кримінальних правопорушень, раніше судимий. Тому, він може переховуватись від суду, тому ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України прокурором доведений, та продовжує існувати, але такий запобіжний захід як домашній арешт в повній мірі може запобігти даному ризику.

Водночас, суд зазначає, що ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Також, Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Стосовно ризику можливості впливу на свідків, то обвинувачений має права не визнавати себе винуватими щодо пред`явленого обвинувачення, проте судом неодноразово оголошувалися перерви для виклику і допиту частини потерпілих, свідків, однак на цей час їх участь стороною обвинувачення не забезпечена.

Водночас, загальний строк судового розгляду кримінального провадження і перебування обвинуваченого під вартою становить більш ніж два роки, що є надмірним.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, міцні соціальні звязки, має можливість працевлаштуватись до ТзОВ «Кривбасбудресурс», є учасником бойових дій, тому домашній арешт за місцем проживання обвинуваченого буде достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З огляду на викладене, на думку суду в даному випадку права обвинуваченого щодо його особистої свободи та недоторканості, гарантовані ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, превалюють над інтересами суспільства, а частина ризиків, які були наявні під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перестали існувати.

Отже, оскільки по справі слід завершити судовий розгляд, частина ризиків продовжує існувати, а строк тримання обвинуваченого під вартою без вироку суду є тривалим; суд вважає необхідним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт відповідно до правил ст.181 КПК України з заборонами, передбаченими ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 181, 331 ч.3 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.

В клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці, тобто з 27 грудня 2023 року до 25 лютого 2024 року .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1.Не відлучатися із м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області без дозволу суду.

2.Не залишати місце постійного проживання по АДРЕСА_1 починаючи з 20.00 год. до 08.00 год.

3.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання з адреси: АДРЕСА_1 на іншу адресу.

4. Утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, експертами по даному кримінальному провадженні;

5. Здати на зберігання до місцевих територіальних органів Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали доручити ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому після її проголошення.

Для контролю копію ухвали направити прокурору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення, та в апеляційному порядку оскарженню не підлягає .

СУДДЯ