ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2998/23 Справа № 207/2746/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

представника потерпілої ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000101 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 05.12.2022 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст.164, ст.75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 за ч.2 ст.164 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що матеріали провадження містять розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №52603716 станом на 31.05.2023 року, проте, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 30.06.2023 року в червні 2023 року ОСОБА_10 сплачено аліментів в сумі 15 221,50 грн, при цьому, вказана у розрахунку за червень 2023 року сума не є одноразовим грошовим переказом, а є сумою окремих переказів коштів на користь ОСОБА_7 за період з 14.11.2022 року по 27.06.2023 року.

Більше того, до розрахунку заборгованості не включено суми переказаних обвинуваченим грошових коштів за допомогою терміналів самообслуговування та через банківський рахунок нинішньої дружини ОСОБА_11 старшому сину - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 29.05.2022 року по 11.11.2022 року в загальній сумі 8 162,55 грн.

Зазначає, що майже всі перекази були здійснені через термінали самообслуговування переказів грошових коштів та картковий рахунок нинішньої дружини скаржника, через те, що ОСОБА_10 є боржником у виконавчому провадженні №63644393 про стягнення грошових коштів на користь АТ КБ «Приватбанк», його рахунки арештовані постановою державного виконавця, а тому він не мав можливості здійснювати перекази через свій банківський рахунок.

Тобто, до ухвалення вироку, що оскаржується, ОСОБА_10 здійснено переказів безпосередньо ОСОБА_7 аліментів на суму 22 358,80 грн в період з листопада 2022 року по червень 2023 року та 1 025,25 грн після ухвалення вироку. При цьому платежі проходили майже щомісяця, суми платежів були значними, що спростовує саме ухилення від сплати аліментів ОСОБА_10 , а тим більше - злісне ухилення від сплати аліментів.

З урахуванням наведеного, наданні в судовому засіданні покази потерпілої ОСОБА_7 про відсутність сплати аліментів в період з 02.07.2022 року по 16.05.2023 року є неправдивими.

Також вказує на те, що ОСОБА_10 має двох доньок від шлюбу з ОСОБА_11 , а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які також перебувають на його утриманні.

Зазначає, що під час досудового слідства та розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_10 не був забезпечений захисником, а тому обвинувачений, будучи юридично необізнаним, не розумів юридичних наслідків визнання своєї провини.

Стверджує, що ані судом, ані слідством не встановлено і не доведено, що ОСОБА_10 в період з 02.07.2022 року по 16.05.2023 року відмовлявся від сплати аліментів або здійснював будь-які діяння, спрямовані на невиконання рішення суду.

Також попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця та звернення потерпілої до ОСОБА_10 не надходили.

Вважає, що судом не досліджено і не доведено наявність суб`єктивної та об`єктивної сторони складу злочину із злісного ухилення від сплати аліментів в діях ОСОБА_10 .

Прокурором Камянської окружної прокуратури, яка приймала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та потерпілою ОСОБА_7 подані заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких вони просять вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.12.2022 року, та остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_10 , будучи 05.12.2022 року засудженим Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст.164 КК України до 1 року обмеження волі, із застосуванням ст. 75,76 КК України з випробувальним терміном на 1 рік, належних висновків для себе не зробив, в період іспитового строку вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Згідно із рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.09.2016 року з ОСОБА_10 стягуються аліменти на неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до досягнення ними повноліття, щомісячно у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 25.08.2016 року, на користь матері ОСОБА_16 (на теперішній час змінила прізвище на ОСОБА_7 , у зв`язку з укладенням 09.09.2017 року шлюбу з ОСОБА_17 ).

Однак, ОСОБА_10 , якому відомо про обов`язковість виконання зазначеного рішення суду та про свій обов`язок, як батька дитини, визначений нормами ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею віку повноліття, будучи 05.12.2016 року попередженим державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське про необхідність сплати аліментів на утримання дитини, а також про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, допустив таким чином заборгованість зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Так, ОСОБА_10 , будучи раніше засудженою особою за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а саме у злісному ухиленні встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), аліменти на утримання дітей не сплачував, до Кам`янської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості з метою отримання офіційного працевлаштування чи отримання державної допомоги по безробіттю не звертався, будь-якої допомоги на утримання дітей не надавав, участі у їх вихованні не приймав та згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське, станом на 16.05.2023 року допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей за період з 02.07.2022 року по 16.05.2023 року у наступному розмірі: за липень 2022 року - 4 407,95 грн, серпень 2022 року - 4 554,88 грн, вересень 2022 року- 4 141,02 грн, з жовтня 2022 по квітень 2023 року- 2 278,12 грн - щомісячно, у травні 2023 року - 1 175,80 грн, не маючи наміру надавати кошти на утримання синів ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто маючи прямий протиправний умисел на ухилення від сплати аліментів на утримання дітей, аліменти не сплачував, будь-якої допомоги на утримання синів не надавав, участі у їх вихованні не приймав.

Так, ОСОБА_10 в період часу з 02.07.2022 року по 16.05.2023 року включно злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання синів ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складав суму виплат за 11 місяців відповідних платежів, у розмірі 30 226,49 грн.

Враховуючи викладене, у період часу з 02.07.2022 року по 16.05.2023 року включно, ОСОБА_10 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітніх дітей, будучи особою раніше судимою за те саме діяння.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18.04.2023 року, в якій ОСОБА_7 просить вжити заходи до її колишнього чоловіка ОСОБА_10 , який ухиляється від сплати аліментів на утримання синів (а.м.к.п. 9);

- рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.09.2016 року про стягнення аліментів з ОСОБА_10 (а.м.к.п. 185);

- копією виконавчого листа по справі № 207/2404/16-ц виданого 27.09.2016 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська, згідно із яким з ОСОБА_10 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_16 щомісячно до повноліття дітей (а.м.к.п. 145);

- розрахунком заборгованості, виданим Південним відділом державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), відповідно до якого, за період часу з 02.07.2022 року по 16.05.2023 року включно, ОСОБА_10 нараховано до сплати аліменти в сумі 30 226,49 грн.(а.м.к.п. 154);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 30.06.2023 року в червні 2023 року ОСОБА_10 сплачено аліментів в сумі 15 221,50 грн, при цьому, вказана у розрахунку за червень 2023 року сума не є одноразовим грошовим переказом, а є сумою окремих переказів коштів на користь ОСОБА_7 за період з 14.11.2022 року по 27.06.2023 року, колегія суддів вважає такими, що не свідчать про невинуватість обвинуваченого, оскільки з долучених захисником до апеляційної скарги квитанцій вбачається, що частина платежів була здійснена поза межами обвинувачення, а частина на картку старшого сина після його повноліття, при цьому в деяких квитанціях взагалі відсутнє призначення платежу та отримувач грошових коштів, а тому лише квитанції від 15.07.2022 року, 05.08.2022 року (а.п. 51 зворот, 52 - перерахунок коштів на картку сина ОСОБА_19 ), 04.12.2022 року (а.п.42) та 24.12.2022 року (а.п.43) - перерахунок коштів потерпілій, що вона підтвердила в суді апеляційної інстанції, відповідають періоду сплати аліментів, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_10 , а саме з 02.07.2022 року по 16.05.2023 року. Разом з цим, зазначене не спростовує наявності у обвинуваченого заборгованості по аліментах, оскільки відсутнє підтвердження щомісячної сплати аліментів, що фактично відповідає встановленим судом обставинам, а саме несплата аліментів з 02.07.2022 року по 16.05.2023 року.

Посилання захисника на те, що до розрахунку заборгованості не включено суми переказаних обвинуваченим грошових коштів за допомогою терміналів самообслуговування та через банківський рахунок нинішньої дружини ОСОБА_11 старшому сину - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 29.05.2022 року по 11.11.2022 року в загальній сумі 8 162,55 грн є безпідставним, оскільки з наданих захисником квитанцій вбачається, що переказ коштів на рахунок ОСОБА_12 (а.п.46-48), які підтверджуються випискою банку (а.п.50-53), окрім платежів за 05.08.2022 року в сумі 772 грн та за 15.07.2022 року в сумі 1279 грн, були здійснені, коли син обвинуваченого вже був повнолітнім, а тому всі перекази, які були здійснені після повноліття ОСОБА_21 - 24.08.2004 року, не свідчать про сплату ОСОБА_10 аліментів, оскільки в цьому випадку зазначене може враховуватися лише як добровільна допомога своїй дитині, так як за виконавчим листом аліменти стягуються до повноліття дітей.

Твердження, що майже всі перекази були здійснені через термінали самообслуговування переказів грошових коштів та картковий рахунок нинішньої дружини ОСОБА_10 не може бути взято до уваги, оскільки з копій наданих квитанцій вбачається, що: - аліменти за квитанціями від 03.06.2023 року, 26.05.2023 року, 23.06.2023 року, 14.06.2023 року, 18.07.2023 року сплачені вже після внесення відомостей в ЄРДР (а.п. 39, 41, 42, 43, 49), що не може свідчити про добровільну сплату аліментів; - квитанція від 06.05.2023 року містить відомості щодо поповнення картки самого платника, оскільки реквізити карток однакові, окрім того, у квитанції відсутнє призначення платежу (а.п.40); - квитанція від 02.06.2023 року не містить даних щодо отримувача грошових коштів та відомостей щодо призначення платежу, окрім того, вказаний переказ здійснено після внесення відомостей в ЄРДР (а.п. 43).

Також слід зазначити, що відповідно до квитанцій від 18.07.2023 року, 03.06.2023 року, 26.05.2023 року, 23.06.2023 року, 02.06.2023 року, 14.06.2023 року, 29.05.2022 року, 03.06.2022 року виплати були здійсненні поза межами обвинувачення, оскільки в провину обвинуваченому ОСОБА_10 ставиться несплата аліментів в період з 02.07.2022 року по 16.05.2023 року.

Враховуючи наведене, доводи захисника про те, що до ухвалення вироку, що оскаржується, ОСОБА_10 здійснено переказів безпосередньо ОСОБА_7 аліментів на суму 22 358,80 грн в період з листопада 2022 року по червень 2023 року та 1 025,25 грн після ухвалення вироку є безпідставними, оскільки не всі сплачені обвинуваченим кошти є аліментами, у зв`язку з чим, у суду апеляційної інстанції не має підстав вважати, що потерпіла ОСОБА_7 в суді першої інстанції надавала неправдиві покази.

Таким чином, в інкримінований обвинуваченому період аліменти частково сплачувались у грудні, серпні та липні 2022 року, коли щодо ОСОБА_10 розглядався в суді обвинувальний акт за попереднім вироком, після винесення якого потерпілій виплати до внесення відомостей в ЄРДР не здійснювались.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_10 має двох доньок від шлюбу з ОСОБА_11 , а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які також перебувають на його утриманні, не заслуговує на увагу, оскільки зазначене не є підставою для невиконання судового рішення від 20.09.2016 року щодо сплати ОСОБА_10 аліментів на користь ОСОБА_7 , окрім того, з копії свідоцтва про народження ОСОБА_13 (а.м.к.п.162) вбачається, що ОСОБА_10 її батьком не являється, а тому не можна стверджувати те, що ОСОБА_13 є його донькою та перебуває на його утриманні.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час досудового слідства та розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_10 не був забезпечений захисником є безпідставними, оскільки ОСОБА_10 обвинувачується за ч.2 ст.164 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, що в свою чергу не передбачає обов`язкової участі захисника, окрім того, відповідно до матеріалами провадження обвинувачений ОСОБА_10 як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції був ознайомлений з його правами, в тому числі, щодо можливості мати захисника, однак від участі захисника він відмовився, оскільки вважав за можливе захищати себе самостійно (а.м.к.п. 202-205, а.п. 11, 16).

Твердження, що судом та досудовим розслідуванням не встановлено і не доведено, що ОСОБА_10 в період з 02.07.2022 року по 16.05.2023 року відмовлявся від сплати аліментів або здійснював будь-які діяння, спрямовані на невиконання рішення суду, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки несплата ОСОБА_10 аліментів підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, насамперед розрахунком заборгованості, виданим Південним відділом державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), за період часу з 02.07.2022 року по 16.05.2023 року включно, при цьому стороною захисту належних доказів своєчасної щомісячної сплати у вказаний період аліментів обвинуваченим до суду апеляційної інстанції надано не було.

Посилання на те, що попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця та звернення потерпілої до ОСОБА_10 не надходили є безпідставними, оскільки кримінальна відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів передбачена національним законодавством, вона витікає з обов`язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей і жодним чином не пов`язана із попередженням чи не попередженням про це державною виконавчою службою. Закон України «Про виконавче провадження» передбачає порядок примусового виконання судових рішень і не покладає на виконавця обов`язок попереджати про кримінальну відповідальність.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_10 знав про наявність виконавчого провадження, відповідно до розписки від 05.12.2019 року був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.164 КК України за ухилення від сплати аліментів (а.м.к.п. 99), а також був вже засуджений за несплату аліментів і відносно нього наявний вирок суду від 05.12.2022 року, а тому він був ознайомлений з наслідками несплати аліментів та розумів, що злісне ухилення від сплати аліментів призведе до утворення заборгованості та притягнення його до відповідальності за ст.164 КК України.

Доводи захисника про те, що судом не досліджено і не доведено наявність суб`єктивної та об`єктивної сторони складу злочину із злісного ухилення від сплати аліментів в діях ОСОБА_10 є безпідставними з огляду на таке.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 164 КК України, може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Частина 2 статті 164 КК України передбачає відповідальність за те саме діяння, вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею.

Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Так, судом першої інстанції встановлено, що після ухвалення вироку Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.12.2022 року, яким встановлено період заборгованості ОСОБА_10 по виплаті аліментів з 21.12.2019 року по 01.07.2022 року, обвинувачений продовжив не сплачувати аліменти, оскільки сплатив лише в липні, серпні та грудні 2022 року частково аліменти, а з вересня по листопад 2022 року та з січня 2023 року по 16.05.2023 року взагалі не сплачував на користь потерпілої аліменти, при цьому у 2023 році почав сплачувати лише з травня місяця, тобто злісно ухилився від сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 30 226,49 грн, при цьому вказаний період мав місце під час іспитового строку, встановленого за вироком від 05.12.2022 року, а тому обгрунтовано дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.2 ст.164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку; дані про особи обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працює, неодружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, 2013 та 2018 років народження, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття; обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 164, ч.1 ст.71 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4