Справа № 357/5844/22
У Х В А Л А

про звільнення від кримінальної відповідальності

16 жовтня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

цивільного відповідача (в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення EasyCon) ОСОБА_6 ,

розглянувши у м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, кримінальне провадження № 0003005, яке внесене до ЄРДР 25 серпня 2020 року, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

а також цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , Публічного акціонерного товариства «НАСК» ОРАНТА», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

У С Т А Н О В И В :

у судовому засіданні, обвинуваченим ОСОБА_4 заявлене клопотання.

Згідно з ним, він зазначав, що злочин у вчиненні якого він обвинувачується є нетяжким, з дня його вчинення минуло три роки, у зв`язку з чим просив: звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом на виконання вимог ч. 3 ст. 285 КПК України, роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

На що він надав згоду.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 не заперечував.

Згідно із ст. 325 КПК України, суд розглядав справу за відсутності потерпілої ОСОБА_7 , оскільки вона про час та місце розгляду повідомлялася належним чином, зверталася із заявою, у якій просила проводити підготовчі та судові засідання, без її участі.

Судом установлено, що згідно із обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачувався за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчиненому за таких фактичних обставин.

25 серпня 2020 року близько 05 год. 20 хв. водій ОСОБА_4 керуючи технічно-справним мікроавтобусом марки «Mercedes-Benz», моделі «310-D» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі Київ-Одеса в напрямку до м. Києва на 90 км + 60 м, в порушення вимог п. 1.3 дорожнього руху України, де вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п. 1.5 Правил дорожнього руху України, де вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п.13.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», не вірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність, не обрав безпечну швидкість та безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем марки «ТОYOТА» моделі «RAV4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 та автомобілем марки «DAEWOO» моделі «LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , які рухались попереду у попутному напрямку до м. Києва.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мікроавтобуса марки «Mercedes-Benz» моделі «310 D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримала наступні тілесні ушкодження: розрив передньої хрестоподібної, латеральної колатеральної зв`язок, медіального утримувача наколінника лівого колінного суглоба, синці обох колінних суглобів, рани обличчя. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли виникнути внаслідок травми в салоні автобуса під час ДТП, можливо в строк указаний в постанові. Розрив передньої хрестоподібної, латеральної колатеральної зв`язок, медіального утримувача наколінника лівого колінного суглоба, синці обох колінних суглобів, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які згідно з пунктом 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ № 6 від 17 січня 1995 року, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більше як 21 день).

Сукупність допущених водієм ОСОБА_4 вимог п. 1.3., 1.5., 2.3. (б), 13.1. Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, -

карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України є нетяжким злочином.

Згідно із п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Отже, зважаючи на санкцію ч. 1 ст. 286 КК України, у разі вчинення вказаного нетяжкого злочину, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло, більше ніж три роки.

Отже, оскільки від події кримінального правопорушення, про яке зазначено у обвинувальному акті, минуло понад три роки, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_4 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Отже, кримінальне провадження № 0003005, яке внесене до ЄРДР 25 серпня 2020 року, стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, належить закрити.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Згідно із практикою Верховного Суду, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту (постанова від 12 вересня 2022 року, справа ЄУН № 203/241/17).

Отже, суд не стягує витрати на проведення експертизи із ОСОБА_4 .

У свою чергу, потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов до ОСОБА_8 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , ПАТ «НАСК» ОРАНТА», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із практикою Верховного Суду, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК України, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (постанова від 10 серпня 2021 року, справа ЄУН № 161/694/20).

Отже, цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , Публічного акціонерного товариства «НАСК» ОРАНТА», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання ОСОБА_4 , про звільнення від кримінальної відповідальності, - задовольнити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0003005, яке внесене до ЄРДР 25 серпня 2020 року, стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , Публічного акціонерного товариства «НАСК» ОРАНТА», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в поряду визначеному ст. 532 КПК України.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ірина ДУБАНОВСЬКА