Єдиний унікальний номер 305/1630/22
Номер провадження 1-кп/305/168/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023 року місто Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рахів обвинувальний акт в у кримінальному провадженні, відомості про яке 06.04.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 на початку квітня 2022 року в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, маючи умисел, спрямований на незаконне переправлення громадян України через державний кордон України поза визначеними пунктами пропуску, розуміючи встановлений порядок перетину державного кордону, порушуючи вимоги законів України «Про державний кордон України», «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, домовився з іншими особами, щодо яких кримінальне провадження здійснюється окремо, про спільне вчинення незаконного переправлення шести громадян України через державний кордон України, шляхом сприяння їхньому переміщенню з смт. Солотвино та с. Середнє Водяне Тячівського району, м. Рахів до державного кордону України з Румунією поблизу гори Піп Іван Мармароський в Рахівському районі Закарпатської області.

На виконання попередньої злочинної домовленості щодо організації незаконного переправлення громадян України через державний кордон України, ОСОБА_4 02.04.2022 року близько 17 години 00 хвилин, керуючи автомобілем марки Hyundai Santa Fe з реєстраційним номером іноземної держави НОМЕР_1 перевіз із території поблизу готелю Solotvyno Resort у смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, урочище Рибник, № 2, до ділянки дороги у с. Середнє Водяне Тячівського району, громадян України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , кожен із яких у салоні автомобіля під час перевезення передав ОСОБА_4 кошти у розмірі по 4 000 доларів США, купюрами по 100 доларів США, загальною сумою 8 000 доларів США, що станом на той час за курсом НБУ складало 234 039,20 гривень, за незаконне переправлення через державний кордон України.

На ділянці дороги у с. Середнє Водяне ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_4 пересіли до автомобіля марки Hyundai Santa Fe з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 .

Під час руху автомобіля у напрямку с. Верхнє Водяне Рахівського району, за вказівкою водія до вказаного автомобіля також сіли громадяни України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У подальшому, з метою виконання раніше узгодженого плану щодо доправлення осіб до державного кордону України, ОСОБА_8 попросив свого знайомого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який не був обізнаним про його протиправні наміри, доставити зазначених осіб до м. Рахів, на що ОСОБА_11 погодився та посадивши ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до належного йому автомобіля марки Skoda Octavia А5 з реєстраційним номером НОМЕР_3 , доставив указаних громадян до ділянки дороги поблизу заводу «Конденсатор» за адресою м. Рахів Закарпатської області, вул. Вербник, № 115.

З метою подальшого виконання раніше узгодженого плану ОСОБА_12 організував шляхом залучення свого знайомого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який не був обізнаним про його протиправні наміри, доставку на належному останньому автомобілі марки «ВАЗ-2121» з реєстраційним номером НОМЕР_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , які до цього проживали в готелі Dream-hostel (м. Рахів, вул. Карпатська, 8 «а») до ділянки гірської місцевості поблизу кладовища у м. Рахів по вул. Затінковій.

Однак, із незалежних від ОСОБА_12 причин, а саме поганих погодних умов, того дня не видалось за можливе здійснити переправлення зазначених 6 осіб до запланованого місця перетину державного кордону України, тому всі вони повернулись до міста Рахів, де провели ніч у салонах автомобілів невстановлених марок неподалік місця проживання ОСОБА_12 в АДРЕСА_2 .

Наступного дня, тобто 03.04.2022, зранку, ОСОБА_12 , залучивши невстановлену досудовим розслідуванням особу чоловічої статі, на автомобілі Nissan Patrol повіз, а у подальшому пішки супроводжував ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у гори в напрямку державного кордону України з Румунією до гори Піп Іван Мармароський, де їх залишив у складних погодних умовах, показавши напрямок руху до державного кордону та запевнив про повне виконання своїх зобов`язань по організації переправлення через державний кордон України, після чого повернувся в м. Рахів.

У подальшому, наступного дня, тобто 04.04.2022 року ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , виконуючи вказівки ОСОБА_12 , незаконно переправились через державний кордон України поблизу гори Піп Іван Мармароський до території Румунії, при цьому ОСОБА_14 загинув, а ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у результаті дії низьких природних температур.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не змогли переправитись через незадовільний стан свого здоров`я та погодні умови і 05.04.2022 року близько 16:05 год були затримані працівниками Державної прикордонної служби України на території України поблизу прикордонного знаку №364 та притягнуті судом до адміністративної відповідальності за ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 у судових дебатах підтримав висунуте ОСОБА_4 обвинувачення, посилаючись на обставини викладені в обвинувальному акті, та просив суд обрати ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч.3 ст.332 КК України, у виді позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки та з конфіскацією всього належного майна. Також просив обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, а кошти застави після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю.

Адвокат ОСОБА_5 у судових дебатах посилаючись на те, що досудовим слідством та під час судового розгляду не здобуто доказів про будь-яку попередню змову та організацію ОСОБА_4 у сприянні перетину державного кордону, так і не доведено корисливий мотив. Зазначила, що досліджені під час судового розгляду справи докази не тільки не підтверджують, але і спростовують вину ОСОБА_4 . А тому просила виправдати ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.332 КК України.

У ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст.332 КК України заперечив. Зокрема зазначив, що він проживає в с. Середнє Водяне, займається туристичним бізнесом. У власності чи користуванні автомобіля Hyundai Santa Fe не мав та не має. Крім того додав, що незаконним переправленням через державний кордон України не займався, ніяких грошей не брав.

На уточнююче запитання, чи знає ОСОБА_4 свідків зазначив, що не знає. Таксистом не працює, але міг підвозити їх десь по дорозі.

Свідок ОСОБА_16 будучи допитаним у судовому засіданні дав наступні показання. Будучи на посаді старшого лейтенанта державної прикордонної служби України, 04.04.2022 року близько 22 години, він отримав дзвінок від начальника відділу прикордонної служби, який повідомив про те, що на горі Піп Іван Мармароський в районі 364 прикордонного знаку заблукало 8 осіб. ОСОБА_16 разом зі своїм напарником ОСОБА_18 , залучивши ще двох прикордонників, піднялись у гори до стовпу з відміткою, «361 прикордонний знак». Оскільки в той день були погані погодні умови, ніяких слідів знайдено не було, а тому їм прийшлось повернутись. Зранку вони отримали повідомлення висуватися повторно та шукали людей. У горах, біля полонини Лисичий вони побачили сліди, а під час спуску вниз побачили людину, однак, коли почали до неї спускатись, вона втекла. Далі прикордонники знайшли будинок вівчаря, в якому виявили 5 людей, які були втомлені, оскільки йшли в гори не підготовлені та без спорядження. Деякі вже не могли самостійно йти. На уточнюючі запитання, чи знає він ОСОБА_4 , ОСОБА_16 відповів що не знає та ніколи не бачив, хто організував похід людей в гори не знає.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні зазначив, що є солдатом державної прикордонної служби України та 04.04.2022 року його викликали для пошуку людей, які заблукали в горах. Разом з напарником ОСОБА_16 вони вийшли в гори о п`ятій годині вечора, але нікого не знайшли. О восьмій ранку наступного дня піднялися на полонину Лисичий до занедбаної хати та побачили людину, яка почала втікати. Трохи нижче вони побачили ще двох людей, які також вдались до втечі. Однак їх наздогнали та затримали. У хаті вівчаря прикордонники знайшли втомлених людей, один дідусь був з обмороженнями, а тому викликали ДСНС. У зв`язку з поганими погодними умовами та великим снігом рятувальники добратись до них не змоги, а тому вони своїми силами доправили людей вниз, з яких двох забрали рятувальники, інших вони привезли до себе у частину. На уточнюючі запитання, як були вдягнуті люди, яких знайшли в будинку вівчаря, свідок пояснив, що люди мали змінний одяг, спорядження, рюкзаки, берці.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що йому подзвонив ОСОБА_20 , прізвища він не знає та попросив відвести людей від магазину в район «Фабрики» і назад. Всього свідок перевозив 6 чоловік, їздив двічі, людей цих не знає. Забирав їх біля «Конденсатору» у м. Рахів. Одягнені були як люди в місті, без туристичних рюкзаків, гірського спорядження.

Свідок ОСОБА_21 в залі суду впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 та зазначив, що обвинувачений приходиться йому родичем, відносини з ним хороші. На уточнююче запитання, чи переправляє ОСОБА_4 людей через кордон відповів, що нічого не знає з цього приводу. На питання, чи знав свідок про співпрацю ОСОБА_4 та його сина ОСОБА_8 , свідок відповів, що не знав.

Необхідно відмітити, що у ході судового розгляду сторона обвинувачення відмовилась від допиту свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , а сторона захисту не наполягала на їх допиті.

У ході судового розгляду, судом досліджено матеріали (аудіо- та відеозапис) допиту свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у порядку ст.225 КПК України.

Так, свідок ОСОБА_6 дав наступні показання. Він з сім`єю проживав у м. Краматорськ Донецької області, однак з початком повномасштабної війни вони з сім`єю вирішили виїхати з зони ведення бойових дій. Двома родинами - своєю та товариша ОСОБА_7 приїхали на Закарпаття, звідки сім`ї відправили за кордон, а самі залишились в смт. Солотвино.

В подальшому товариш повідомив його, що є можливість також виїхати за кордон, а оскільки сім`я вже перебувала за кордоном, а додому можливості повернутись не має, ОСОБА_6 погодився.

Через деякий час з смт. Солотвино їх забрав автомобіль марки Hyundai Santa Fe, номер якого ОСОБА_6 не запам`ятав. По дорозі до них підсів ще один чоловік, після цього вони заїхали в село, назви якого свідок не пам`ятає та пересіли в такий же автомобіль Hyundai Santa Fe сірого кольору з іншим водієм, підібравши по дорозі ще одну людину. На цьому авто проїхали хвилин 10, після цього пересіли в автомобіль Skoda, на якому доїхали до м. Рахів. Водій Skoda довіз їх до автомобіля «Ніва» білого кольору, куди їх пересадили. Дочекавшись ще двох людей, їх відвезли до ділянки у горах, звідки вони пішли пішки. Їх було 6 осіб та 2 провідники. Коли почався сніг та йти далі стало не можливо, вони повернулись у м. Рахів, де їх завезли у якийсь двір. Там вони провели ніч в автомобілях. На наступний день провідники сказали, що поведуть їх іншим шляхом. Так, приїхав старенький Джип , куди сіло 6 людей та 3 провідники, та повіз їх у гори. Провідники показали тропу, якою вони пішли групою осіб з 9 чоловік. Приблизно о 7-8 вечора він з ОСОБА_7 та іншими людьми прийшли у недобудований будинок у горах. Однак далі вирішили не йти, оскільки вже був вечір, а тому розпалили багаття та вирішили переночувати на місці. Проте, чотирьом з їх компанії вдалось перейти кордон. Наступного дня з товаришем вирішили не йти далі, оскільки це видавалось не реальним із-за складних погодних умов, а тому подзвонили в ДСНС. В цей час прийшли 2 провідника, принесли їжу, потім прийшли співробітники прикордонної служби.

На 10 хвилині 55 секунд на уточнюючі запитання прокурора щодо оплати ОСОБА_6 зазначив, що коли вони сіли в перший автомобіль Hyundai Santa Fe, заплатили водію Василю 4000 доларів за чоловіка.

За клопотанням захисника ОСОБА_5 свідок ОСОБА_6 повторно допитаний у судовому засіданні в режимі відеоконференції та надав наступні покази. Так, він зазначив, що родом з м. Краматорськ, з початку війни з товаришем ОСОБА_7 та своїми родинами приїхали в Закарпаття, родини відправили за кордон, а з ОСОБА_7 лишились в смт. Солотвино. Друг знайшов варіанти перетину кордону, який це буде спосіб перетину - в пунктах пропуску чи поза ними, ОСОБА_6 не знав, однак на пропозицію товариша погодився. Їх забрала людина на ім`я ОСОБА_26 на автомобілі. На уточнюючі запитання, який саме був автомобіль, свідок пояснив, що це був Hyundai Santa Fe сіро-сріблястого кольору. Друга машина, в яку їх пересадили, також була Hyundai Santa Fe, однак з іншим номером. Третім автомобілем, в який їх пересадили, була «Шкода». На уточнююче питання про особу, яка їх забирала на машині, свідок ОСОБА_6 відповів, що людина, яка стоїть у залі судового засідання, схожа на ОСОБА_26 , який їх забирав. На уточнююче запитання щодо вартості послуг свідок зазначив, що вартість перетину коштувала 4000 доларів з людини. Його товариш ОСОБА_7 цю суму йому позичив, однак не дав йому особисто в руки, а передав безпосередньо всю суму у розмірі 8000 доларів за двох у першій машині Hyundai Santa Fe з заднього сидіння водію ОСОБА_26 . Свідок вищезазначену передачу грошей бачив. На уточнююче запитання щодо організації ОСОБА_26 їхнього переправлення зазначив, що ОСОБА_26 привіз їх на машині до іншої машини, подальшої участі не брав, про те, що ОСОБА_26 з кимось зв`язується, не чув.

Свідок ОСОБА_7 , будучи допитаним у порядку ст.225 КПК України, зазначив, що у нього було бажання з`єднатись з сім`єю та перетнути кордон. Знайшов людину, яка зможе це зробити - звуть ОСОБА_26 , їздить на Hyundai Santa Fe сріблястого кольору, з чеськими номерами. З смт. Соловино цей ОСОБА_26 забрав їх з товаришем ОСОБА_6 , привіз в село з смт. Солотвино, де пересадив в інший автомобіль, такий же самий Hyundai Santa Fe, тільки на українських номерах. Проїхавши деякий час, цей чоловік ОСОБА_26 пересадив їх в таксі Skoda , на якому доїхали до м. Рахів, де їх зустріла біла «Нива», після якої пересадили їх в автомобіль «Passat» темно-синього кольору, де вони ночували. Зранку до них прийшов провідник, запропонував переходити кордон через річку, однак вони з товаришем відмовились. О 9 годині за ними прийшли, повезли на старенькому Джипі у гори, куди змогла виїхати машина, звідти вони потім йшли пішки. Всього їх було 6 чоловіків та 3 провідники. Зазначає, що вони багато йшли, іноді зупинялись на стоянках та вийшли до знаку (стовпу). З товаришем ОСОБА_6 дивились по картах, знайшли хостел у горах, куди хотіли пройти, але не вийшло. А тому повернулись назад у хатинку вівчаря, куди провідники принесли їм їсти.

На 09 хвилині 23 секунд на уточнюючі запитання прокурора з приводу того, як розраховувались, ОСОБА_7 відповів, що розраховувались одразу, коли сіли в перший автомобіль Hyundai Santa Fe, одразу дав гроші водію ОСОБА_26 8000 доларів за двох.

На запитання прокурора, чи намагався ОСОБА_7 знайти того ОСОБА_26 після того, як не вдалось перейти кордон, свідок відповів, що телефону не залишилось та і не було.

На запитання яким чином познайомились з особою, яка займалася переправленням їх через державний кордон, ОСОБА_7 відповів, що у готелі чоловіки сказали, що у смт. Солотвино є готель Solotvyno Resort, там чоловік, який цим займається. Свідок пішов нього, чоловік представився ОСОБА_26 та погодився організувати переправлення через кордон.

Отже, в судовому засіданні було допитано шість свідків. Свідками було підтверджено, що на початку квітня 2022 року на гору Піп Іван Мармароський вийшла група осіб з 6 осіб, які мала на меті незаконний перетин державного кордону поза пунктами пропуску. Однак через складні погодні умови та з незалежних від них причин, двоє з них не змогли переправитись через кордон України та були затримані працівниками Державної прикордонної служби України на території України. Четверо ж незаконно переправились через державний кордон України до території Румунії, при цьому один з них загинув, а один отримав тілесні ушкодження у результаті дії низьких природних температур.

Жоден з допитаних свідків, окрім ОСОБА_6 не впізнали, не бачили та не ідентифікували ОСОБА_4 як особу, яка організовувала незаконне переправлення осіб через державний кордон України, підвозила чи допомагала в інший спосіб незаконно перетнути державний кордон.

ОСОБА_6 у ході допиту не зміг однозначно відповісти на питання, чи ОСОБА_4 є тією особою яка їх забирала на машині, лише зазначив, що людина, яка стоїть у залі судового засідання, схожа на Василя, який їх перевозив.

Окрім цього судом досліджено також письмові докази.

Так, з рапорту оперативного чергового Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області вбачається, що 05.04.2022 року о 23 годині 04 хвилини надійшло повідомлення від чергового ВПС с. Ділове по телефону про те, що 05.04.2022 року прикордонним нарядом неподалік румунського кордону на полонині Лисича було виявлено та затримано громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ОСОБА_31 та ОСОБА_32 .

Згідно протоколу огляду предмету від 06.04.2022 року, слідчий оглянув мобільний телефон Samsung S20 FE, а також інформацію, що міститься на мобільному телефоні. При огляді записів телефонних дзвінків виявлено ряд телефонних викликів, в тому числі пропущенні за 06.04.2022, записані як ОСОБА_33 (16:23). Такі додатки як Viber, WhatsApp, Telegram, Instagram, Messenger на телефоні присутні, в переписках інформації, яка б становила оперативний інтерес по даній справі відсутня.

Відповідно до протоколу огляду предметів та документів від 06.04.2022 року, слідчий оглянув мобільний телефон Redmi 8, а також інформацію, що міститься на мобільному телефоні, а саме журнал викликів, журнал повідомлень, та чати у месенджерахViber та WhatsApp, де було відкрито вкладку з номером НОМЕР_5 .

Отже, з досліджених протоколів огляду предмету вбачається, що мобільні телефони Samsung S20 FE та Redmi 8 (як зазначив прокурор в судовому засіданні, вказані телефони належать ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) не містять жодних дзвінків та переписок з ОСОБА_4 , що також підтвердив і прокурор.

Відповідно до протоколу пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 12.04.2022 року, свідок ОСОБА_6 серед запропонованих транспортних засобів впізнав автомобіль марки Hyundai Santa Fe, на якому приїздив громадянин « ОСОБА_26 », з яким він домовлявся про його переправлення через державний кордон України і на якому громадянин « ОСОБА_26 » перевіз його з смт. Солотвино до сусіднього населеного пункту.

З другого протоколу пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 12.04.2022 року вбачається, що свідок ОСОБА_7 серед запропонованих транспортних засобів впізнає транспортний засіб, зображений на фото 1. Однак, відповідно до довідки про осіб, які зображені на фотокартках, що пред`являються для впізнання від 12.04.2023 року, автомобіль, на якому приїздив громадянин « ОСОБА_26 », зображено на фото №2. Отже, свідок ОСОБА_7 не впізнає автомобіль, на якому громадянин « ОСОБА_26 » перевіз його з смт. Солотвино до сусіднього населеного пункту.

З приводу зазначених двох протоколів пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками, сторона захисту надала клопотання про визнання недопустимими доказами зазначені протоколи, оскільки із чотирьох транспортних засобів, пред`явлених до впізнання по фотознімках, лише один автомобіль на фото із номерним знаком іноземної реєстрації. Окрім того, захисник ОСОБА_5 зазначила, що в таблиці додатку до протоколу зазначено впізнання особи, а не предмету.

Суд розцінює той факт, що в таблиці додатку до протоколу пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками зазначено впізнання особи, а не предмету, як технічну помилку, що не свідчить про незаконність протоколу та не вплинуло на хід судового слідства. В той ж час суд акцентує свою увагу на тому, що відповідно до вищезазначеного протоколу, свідок ОСОБА_7 не впізнає транспортний засіб, на якому його перевозив громадянин « ОСОБА_26 ».

З протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.04.2022 року вбачається, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , серед запропонованих осіб впізнали ОСОБА_4 як особу, що організувала їх переправлення через державний кордон до Румунії та здійснювала їх перевезення з смт. Солотвино до сусіднього населеного пункту.

Відповідно до клопотання про визнання доказів недопустимими, сторона захисту посилається на наступні підстави, а саме згідно ст. 228 КПК України, особі, яка впізнає, пропонується вказати на особу, яку вона має впізнати і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала. В даному кримінальному провадженні впізнання особи не проводилося безпосередньо за участі цих осіб. Також захисник ОСОБА_5 в клопотанні вказує на постанову Верховного Суду №761/6970/14-к від 03.08.2021 року, де на її думку, визнано недопустимими як докази протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за умови безпосереднього впізнання у присутності особи. А оскільки Громадянин ОСОБА_4 міг бути присутнім на процедурі впізнання, однак його жодного разу не запрошували на таку слідчу дію, захисник просить визнати недопустимими протоколи пред`явлення особи до впізнання за фотознімками.

Більш того, сторона захисту вважає недопустимими доказами допит свідків слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України, оскільки проведення допиту свідка в судовому засіданні під час досудового розслідування можливо тільки у виняткових випадках, а з матеріалів справи не вбачається підстав, які б могли унеможливити його допит у суді під час судового розслідування, відсутні докази того, що на свідка чиниться вплив чи існує небезпека для його життя і здоров`я, інших випадків, передбачених ч. 1 ст. 225 КПК України, отже дані покази свідків не можуть бути доказами в кримінальному провадженні, оскільки отримані незаконним шляхом.

Суд не погоджується з доводами сторони захисту, виходячи з наступного.

Так, згідно з положеннями ч. 6 ст. 228 КПК України, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 750/5546/21 зазначено,що положення кримінального процесуального закону дозволяють за необхідності, провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у ч. 1, 2 ст. 228 КПК України. З викладеного вбачається, що жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено, так само як і обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками. Отже, слідчий сам визначає тактику проведення впізнання.

Отже, суд вважає, що вказані протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є належними та допустимими доказами, отримані з дотриманням всіх вимог КПК України.

Щодо посилання сторони захисту на недопустимість доказів допиту свідків слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України, суд зазначає наступне. За клопотанням захисника ОСОБА_5 свідок ОСОБА_6 був повторно допитаний у судовому засіданні в режимі відео конференції. При цьому покази, надані ним в ході досудового розслідування в порядку статті 225 КПК України, і надані під час судового засідання, є тотожними.

Що стосується показів свідка ОСОБА_7 , надані під час досудового розслідування слідчому судді, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 225 КПК України в разі існування небезпеки для життя і здоров`я особи, її тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань сторона кримінального провадження, має право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні. Враховуючи, що свідок ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, а як зазначив свідок ОСОБА_6 під час допиту в суді, ОСОБА_7 перетнув кордон, де саме знаходиться на даний час, встановити не можливо, а отже вищезазначені ризики були обґрунтовані.

Крім того, захисник ОСОБА_5 не зазначила на жодне порушення норм КПК України під час допиту свідків слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України, а тому суд вважає їх допустимими доказами.

Відповідно до постанов Рахівського районного суду Закарпатської області від 06.04.2022 року (справи 305/520/22, 305/522/22) ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, тобто за спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинену групою осіб та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

З протоколу обшуку від 10.05.2022 року вбачається, що об`єктом обшуку є домогосподарство, яке знаходиться мешканця АДРЕСА_1 . У ході обшуку у вказаному будинку, підвальному приміщенні, у господарських спорудах, на земельній ділянці нічого не виявлено. Тобто, за результатами проведеного у ОСОБА_4 обшуку, ні автомобілю марки Hyundai Santa Fe, ні коштів знайдено не було.

Рапортом від 16.06.2022 року старший уповноважений СКП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_34 повідомляє, що ОСОБА_4 у користуванні має позашляховик Hyundai Santa Fe срібного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Суд критично ставиться до вказаного доказу, оскільки у главі 3 КПК України визначено, що стороною кримінального провадження з боку обвинувачення виступають: слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, оперативні підрозділи.

Більш того, зазначений доказ є поверхневим, у ньому не зазначено, на підставі яких відомостей працівник поліції дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 мав у користуванні автомобіль Hyundai Santa Fe (покази свідків, відео-записи тощо). Окрім вказаного рапорту ні під час проведення обшуку, ні в будь-який інший спосіб не відшукано вказаний автомобіль та не встановлено, що їм користувався ОСОБА_4 . Отже, жодного зв`язку між ОСОБА_4 та вказаним автомобілем судом не встановлено.

Крім того, сам ОСОБА_4 стверджує, що у власності та користуванні автомобіля Hyundai Santa Fe ніколи не мав. На час, коли подія мала місце, користувався авто марки «Шкода».

Ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 26.07.2022 року (справа №305/531/22), відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Отже, з досліджених доказів вбачається, що в телефонах свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не міститься дзвінків, повідомлень, тощо адресованих ОСОБА_4 . Під час обшуку, автомобіля марки Hyundai Santa Fe у ОСОБА_4 не знайдено. Окрім рапорту працівника поліції, до якого суд ставиться критично з наведених вище підстав, жодного підтвердження того, що ОСОБА_4 мав у користуванні зазначений автомобіль, не має. Згідно протоколів пред`явлення предмету для впізнання, свідок ОСОБА_6 впізнає автомобіль марки Hyundai Santa Fe, однак свідок ОСОБА_7 не впізнає вказаний автомобіль. Крім того, суд враховує, що обидва свідка впізнають за фотознімками ОСОБА_4 , як особу, що здійснювала їх перевезення до с. Середнє Водяне. В той же час свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні не зміг однозначно відповісти на питання, чи він впізнає ОСОБА_4 як людину, яка їх забирала на машині, лише зазначив, що ОСОБА_4 схожий на «Василя», який їх забирав. Також зауважив, що в подальшому ОСОБА_4 не контактував ні з ними, ні з іншими особами, яких переправляли через кордон. Жодних доказів, які б доводили організацію чи сприяння організації незаконного переправлення осіб через державний кордон ОСОБА_4 , суду не надано.

Отже, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме в

1) організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України;

2) сприяння організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинені способом, небезпечним для життя для здоров`я осіб, яких незаконно переправляли через державний кордон України, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Згідно тлумачного словника української мови (академічного тлумачного словника 1970-1980 років), Великого тлумачного словника сучасної української мови, організація - дія за значенням організовувати. Організовувати - створювати, засновувати що-небудь, залучаючи до цього інших, спираючись на них. 2) Здійснювати певні заходи громадського значення, розробляючи їх підготовку і проведення.

Частиною 3 ст. 27 КК України визначено, що організатором є особа, яка організувала вчинення кримінального правопорушення (кримінальних правопорушень) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням. Організатором також є особа, яка утворила організовану групу чи злочинну організацію або керувала нею, або особа, яка забезпечувала фінансування чи організовувала приховування кримінально протиправної діяльності організованої групи або злочинної організації.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 на автомобілі марки Hyundai Santa Fe перевіз із території поблизу готелю Solotvyno Resort у смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, до ділянки дороги у с. Середнє Водяне Тячівського району, громадян України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які потім пересіли до іншого автомобіля марки Hyundai Santa Fe.

Жодного взаємозв`язку ОСОБА_4 з наступними водіями (водій другої машини Hyundai Santa Fe, водій Skoda Octavia, водій «ВАЗ-2121», водій Nissan Patrol ), а також провідниками, про яких зазначає сторона обвинувачення в обвинувальному акті, не зазначено, під час судового розгляду не встановлено та не доведено.

Більш того, як зазначалось вище, організація - це дії, спрямовані на здійснення певних заходів, розроблення їх підготовки і проведення. Однак, в чому виразилась саме організація, в обвинувальному акту не зазначено, а прокурором не доведено, що ОСОБА_4 вчиняв дії, спрямовані на організацію незаконного переправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 або інших осіб.

Крім того, як зазначав свідок ОСОБА_13 , йому подзвонив та попросив перевезти людей чоловік на ім`я ОСОБА_20 . Про якого ОСОБА_36 йде мова, з обвинувального акту та долучених доказів не вбачається.

Що стосується сприяння організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, суд зазначає наступне.

Відповідно до тлумачного словника української мови (академічного тлумачного словника 1970-1980 років), Великого тлумачного словника сучасної української мови, сприяння - дія за значенням сприяти. 1) Створювати відповідні умови для здійснення, виконання і т. ін. чого-небудь. 2) Подавати допомогу в чому-небудь.

В обвинувальному акті не вказано, під час судового розгляду прокурором не зазначено, які саме поради та кому надавав ОСОБА_4 .

В обвинувальному акті не вказано, під час судового розгляду прокурором не зазначено, які саме вказівки та кому надавав ОСОБА_4 .

В обвинувальному акті не вказано, під час судового розгляду прокурором не зазначено, які саме засоби та кому надавав ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_4 інкримінується вчинення вказаних дій за попередньою змовою групою осіб, однак не зазначено та не вказано, хто входив в вказану групу осіб, їх ролі, а з досліджених доказів жодного прямого чи непрямого доказу організованої групи та зв`язку між особами, зазначеному в обвинувальному акті, суду не надано.

Отже, не доведено вчинення будь-яких дій ОСОБА_4 , спрямованих на сприяння організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, за попередньою змовою групою осіб.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що вони не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку суду з огляду на обставини, які зазначені вище, та враховуючи наступні норми чинного законодавства.

Серед засад кримінального провадження за змістом статті 7 КПК України є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Згідно зі статтею 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначена норма закону повністю узгоджується із статтею 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

У частині 1 статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Частиною 1 статті 92 КПК України зазначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до статті 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.

Згідно висновку колегії суддів Верховного Суду (постанова від 22 березня 2018 року № 748/990/16-к), місцевий суд, постановляючи вирок, не може виходити за межі пред`явленого обвинувачення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 року звернув увагу судам, що у випадку, коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

В разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, згідно з п.2 ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється виправдовувальний вирок.

Аналізуючи встановлені обставини та наведені норми діючого законодавства, суд приходить до беззаперечного висновку, що під час судового розгляду не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Єдиним доказом, який викриває ОСОБА_4 у вчиненні дій, направлених на переправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , є показання свідка ОСОБА_7 . В той же час показання свідка ОСОБА_6 , в частині відшукування особи, яка переправила їх через державний кордон та домовленності з цією особою про порядок, умови та вартість переправлення їх за кордон, по своїй правовій природі є показанням з чужих слів (ст. 97 КПК України), а саме зі слів ОСОБА_7 . Отже, всі обвинувачення зводяться виключно до показань однієї особи, яка зазначає що він ( ОСОБА_7 ) домовився з ОСОБА_4 про переправлення їх через державний кордон України поза пунктами пропуску за 8000 доларів та в подальшому ОСОБА_4 перевіз їх до с. Середнє Водяне. Подальшої участі у переправленні зазначених свідків через державний кордон ОСОБА_4 не брав, він не чув, щоб він з кимось зв`язувався або хтось зв`язувався з ним.

Жодного доказу, який би підтвердив показання свідка ОСОБА_7 , суду не надано. Крім того, є ряд обставин, які суперечать показанням зазначеного свідка, а саме відсутні кошти, одержані за організацію незаконного перетину, а також відсутні відомості про автомобіль марки Hyundai Santa Fe на іноземній реєстрації та відомості, що ним користувався ОСОБА_4 . Як зазначалось вище, суд критично ставиться до рапорту працівника поліції про те, що ОСОБА_4 мав у користуванні автомобіль Hyundai Santa Fe. Крім того, жодного зв`язку між особами, які брали участь у незаконному переправленні осіб через державний кордон, немає. Отже, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 не доведена, а покази ОСОБА_37 не можуть бути єдиним доказом та лягати в основу обвинувального вироку.

А тому, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, суд ухвалює виправдувальний вирок, визнає ОСОБА_4 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 332 КК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно із п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких також належить запобіжний захід.

У ході досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому змінено на заставу у зв`язку з внесенням визначеного слідчим суддею розміру застави. Отже на даний час ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Оскільки суд дійшов до переконання про необхідність виправдання ОСОБА_4 , то і зміна запобіжного заходу на тримання під вартою, про що клопотав прокурор, є недоречною та безпідставною.

Таким чином, суд приходить до висновку, що до вступу вироку у законну силу обвинуваченому ОСОБА_4 слід залишити запобіжний захід у вигляді застави, а після вступу вироку у законну силу суму застави слід повернути заставодавцю - ОСОБА_5 .

Речові докази відповідно до ст.100 КПК України, а саме: 2 DVD-R диски, упаковані до білих паперових конвертів, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження - по вступу вироку у законну силу слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст.ст.100, 124, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 332 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

До вступу вироку у законну силу, обраний стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.

По вступу вироку у законну силу заставу у розмірі 208 000 (двісті вісім тисяч) гривень повернути заставодавцю ОСОБА_5 .

Речові докази відповідно до ст.100 КПК України, а саме: 2 DVD-R диски, упаковані до білих паперових конвертів, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження - по вступу вироку у законну силу залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Рахівського районного суду

Закарпатської області ОСОБА_1 .