Справа № 592/2092/24
Провадження № 1-кс/592/963/24
УХВАЛА

20 лютого 2024 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , у відкритому судовому засіданні розглянувши скаргу захисника засудженого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , на незаконне тримання під вартою,

з участю засудженого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Захисник засудженого ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на незаконне тримання під вартою засудженого. Просить доставити засудженого до суду та постановити ухвалу якою звільнити засудженого з-під варти.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 засуджено вироком Сумського апеляційного суду від 11.10.2004 (справа 1-17). Ухвалою Верховного суду України від 15.02.2005 зазначений вирок залишений без змін. Разом з цим зазначає, що вказана ухвала була направлена Верховним судом України до ДУ «Сумський слідчий ізолятор» листом № 5-5856к04 від 22.05.2005. Проте листом від 28.05.2005 за №5-5856к04 Верховний суд України повідомив начальника слідчого ізолятору, що раніше направлена копія ухвали містить помилки, а тому просив повернути ухвалу без виконання. У зв`язку з цим вважає, що засуджений утримається у слідчому ізоляторі без рішення суду.

В судовому засіданні захисник підтримала скаргу.

Засуджений вважав, що його права порушено. Він не вважає себе засудженим і таке ставлення до нього є образливим. Зокрема йому не був вручений примірник ухвали Верховного суду України від 15.02.2005. Матеріали особової справи містять суперечності. Немає відомостей про виконання зазначеного листа від 28.05.2005. Незрозуміло як опинилася ухвала Верховного суду України в особовій справі. Також наполягав на витребуванні з архіву Верховного суду України матеріалів справи, з Конотопського міськрайонного суду Сумської області матеріали кримінальної справи №1-17/2004 у якій його було засуджено. Загалом вважає, що зазначений вирок суду був скасований, а відтак відсутні підстави для тримання під вартою. Вважає, що він непричетний до вчинення злочину. Також вважав, що посадові особи слідчого ізолятору вкрали ухвалу Верховного суду, яка відповідає дійсності.

Окремо захисник та засуджений визнали, що у Конотопському міськрайонному суді Сумської області знаходиться справа №1-17 в якій міститься оригінал вироку та зазначеної ухвали Верховного суду України, яка за текстом відповідає ухвалі яка є в особовій справі.

При вирішенні скарги слід звернути увагу на наступне.

ДУ «Сумський слідчий ізолятор» надано особову справу ОСОБА_3 .

З особової справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в ДУ «Сумський слідчий ізолятор». Згідно ухвали судді Апеляційного суду Сумської області від 05.06.2013 ОСОБА_3 був переведений до слідчого ізолятору з ДУ «Роменська виправна колонія №56» для участі у розгляді заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами. Пізніше у зв`язку з розглядом численних заяв та клопотань засудженого його було залишено у слідчому ізоляторі для участі у їх розгляді.

З особової справи також вбачається, що ОСОБА_3 засуджено вироком Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 за п. 13 ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі. Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 залишено попередню тримання під вартою.

Ухвалою Верховного суду України від 15.02.2005 зазначений вирок суду залишений без змін.

Особова справа містить витяг з зазначеного вироку суду та копію відповідної ухвали Верховного суду України, які завірені підписами суддів та печатками відповідних судів. Також є лист Верховного суду України від 28.05.2005 за №5-5856к04 адресований до Сумського слідчого ізолятору. У листі повідомлено слідчий ізолятор про те, що при постановленні ухвали від 15.02.2005 була допущена технічна помилка, а тому просить повернути ухвалу без виконання. До цього листа був додаток на 12 аркушах.

Загалом з особової справи вбачається, що наявне рішення суду згідно якого ОСОБА_3 засуджено до остаточного покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст.ст. 42, 43 КПК України визначено коло процесуальних прав засудженого, зокрема на отримання копій судових рішень, ознайомлення з матеріалами провадження, виготовлення копій тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Положеннями ч. 2 ст. 206 КПК України визначено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Аналізуючи наведені норми закону слід дійти висновку, що учасники провадження мають право на свій розсуд звертатися до суду з клопотанням й таке клопотання має бути розглянуто. При зверненні з клопотанням особи наділені певними правами та мають доводити обґрунтування клопотань, подавати відповідні докази тощо. Закон передбачає значне коло прав та гарантій учасникам розгляду на подачу доказів тощо.

При зверненні зі скаргою захисник та засуджений не були обмежені у збиранні та подачі доказів у обґрунтування поданого клопотання. Натомість захисник обмежився подачею копій листа та ухвали Верховного суду України. Під час розгляду засуджений та захисник визнали, що зазначена ухвала відповідає тій яка перебуває у кримінальній справі.

Наведені положення ст.ст. 26, 206 КПК України вказують на те, що слідчий суддя вирішує ті питання, які віднесені до його повноважень. Зокрема слідчий суддя перевіряє законність тримання особи під вартою, а саме наявність відповідного рішення суду або інших підстав для позбавлення свободи особи.

Поряд з цим наведені норми процесуального закону не передбачають судового контролю щодо дотримання діловодства з оформлення особових справи засуджених.

З наведеного вище у сукупності вбачається, що на час розгляду скарги ОСОБА_3 тримається під вартою згідно судового рішення, що набрало законної сила та яким призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відтак немає законних підстав для прийняття рішення про звільнення засудженого з-під варти.

Ураховуючи наведене у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 206 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги захисника засудженого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , на незаконне тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1