УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

засуджений ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з ДУ

«Вознесенська виправна колонія №72»)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги з доповненнями.

В апеляційній скарзі з доповненнями засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Звільнити його умовно-дострокове від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.06.2020р. та ухвалою Херсонського апеляційного суду від 15.11.2021р.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги з доповненнями.

В апеляційній скарзі з доповненнями засуджений вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зауважує, що суд не врахував його ставлення до вчиненого злочину, дані про його особу та зміну ставлення до праці.

Вказує, що не всі накладені на нього стягнення, є істотними (заборонені речі, порушення розпорядку дня). Вказує, що йому не було роз`яснено, що допущені ним порушення впливають на умовно дострокове звільнення. Вважає, що виправна колонія повинна забезпечити його умовами для праці,а відсутність даних про залучення його до соціально-корисних робіт, не означає поганого ставлення до праці.

Зауважує, що суд взяв до уваги довідку-характеристику про те, що він у виправній установі характеризується негативно, проте поверхнево, формально підійшов до її дослідження, а саме не з`ясував чому він негативно характеризується чи є письмові докази на підтвердження цього. Зазначає, що звернувся до безоплатного центру вторинної правової допомоги для надання йому захисника для оскарження рішень ДУ Вознесенська ВК, щодо накладання стягнень стосовно нього.

Звертає увагу, що йому не повідомлено письмово адміністрацією установи про те, що він поставлений на профілактичний облік, як особа схильна до нападу та захоплення заручників, схильний до самогубства. Крім того, засуджений не вважає, що постановлення його на вищезазначений облік якимось чином впливає на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Пояснює, що приймає активну участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Фізкультура і спорт» та «Духовне відродження». Розкаюється у вчиненому та зробив для себе правильні висновки. Зазначає, що ввічливо спілкується з адміністрацією колонії, не конфліктує і засудженими. Вважає, що протягом усього строку відбування покарання процес його виправлення мав стабільну позитивну динаміку і на даний час апелянт готовий до самокерованої право слухняної поведінки у соціумі, а тому став на шлях виправлення, яке в подальшому можливе поза межами установи виконання покарань.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

04.05.2023р. засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання в ВК №72, звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав та вказав, що стягнення в ВК 72 є результатом його адаптації та упередженого ставлення до нього з боку адміністрації установи. Щодо того, що він не працює, то ні установи СІЗР, ні колонія не змогли забезпечити його робочим місцем, хоч він і просив про це письмово. Також зазначив, що згідно з відповіддю керівника ВК №72 від 11.04.2022 року зазначено, що в установі відсутні умови для його працевлаштування у зв`язку з обставинами, що сталися в Україні після 24.02.2022 року. Також долучив відповіді керівників Миколаївського та Херсонського СІЗО про те, що там теж були відсутні умови для працевлаштування. Вказав, що має неповнолітню дитину, що потребує його як батька. Зазначив, що вважає, що його поведінка є сумлінною та це не спростовано адміністрацією колонії. Прокурор та представник ДУ ВК №72 заперечували проти задоволення клопотання засудженого, зазначивши, що засуджений не довів свого виправлення, на що вказує поведінка засудженого та кількість застосованих стосовно нього стягнень під час всього строку відбування покарання.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд зазначив, що засуджений ОСОБА_6 характеризується в ВК 72 негативно, протягом періоду відбуття покарання ОСОБА_6 має 181 стягнення, заохочень не мав взагалі, зараз має ряд не знятих і непогашених стягнень. Вважав що дані про особу засудженого ОСОБА_6 та його поведінка за період відбування покарання не свідчать про доведення його виправлення та наявність всіх визначених ст.81 КК України підстав для застосування умовно-дострокового звільнення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання, а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому, а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.06.2020 року за ч.3 ст.289, ч.1 ст.263, ч.2 ст.342, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та ухвалою Херсонського апеляційного суду від 15.11.2021 року вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.06.2020 року в частині засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України; вважати його засудженим за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.342, ст.70, 71 КК України до покарання у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; до ч.2 ст.342 КК України застосовано положення п.3 ч.1 ст.49 КК України і звільнено ОСОБА_6 від покарання за цією статтею у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_6 29.09.2015 р., кінець строку 05.02.2024 р.

Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 05.10.2015 року. Під час тримання у державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», допустив 25 порушень режиму утримання. Мав 25 стягнень, заохочень не мав.

З 10.05.2021 року відбував покарання у державній установі «Херсонський слідчий ізолятор». За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 30.12.2021 року відбуває покарання у державній установі «Вознесенська виправна колонія» (№72). За період відбування покарання характеризується негативно: має 138 стягнень.

З 12.01.2023 року відбував покарання у Державна установа «Миколаївський слідчий ізолятор». За період відбування покарання мав 1 стягнення. Заохочень не мав.

З 08.02.2023 року відбував покарання у Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор». За період відбування покарання мав 12 стягнень. Заохочень не мав.

З 17.03.2023 року відбуває покарання у Державна установа «Вознесенська виправна колонія (№72)». За період відбування покарання характеризується негативно. Має 5 стягнень. Заохочень не має.

Загалом за весь період відбування покарання засуджений ОСОБА_6 має 181 стягнення, заохочень не має.

01.02.2022 року засуджений розглядався на комісії відповідно до статей 82, 81 КК України. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення та не довів його. Після розгляду комісією у порядку статей 82, 81 КК України засуджений мав 99 стягнень, заохочень не має.

04.01.2022 року згідно протоколу №1 засідання профілактичної комісії з постановки на профілактичні обліки окремих категорій засуджених державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» в зв`язку з не готовністю до самокерованої поведінки, допущенням порушень вимог режиму відбування покарання, засудженого ОСОБА_6 поставлено на облік, як схильного до нападу та захоплення заручників.

Також ОСОБА_6 перебуває на профілактичному обліку установи, як схильний до самогубства згідно протоколу №2 від 10.01.2022 року.

За постановою начальника установи від 07.04.2022 року ОСОБА_6 був переведений для подальшого відбування покарання до дільниці посиленого контролю при державній установі «Вознесенська виправна колонія (№ 72)». У майстерні установи не працевлаштований.

У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, спілкується з обмеженим колом засуджених, які мають негативну спрямованість.

У відношенні до представників адміністрації установи намагається бути ввічливим та коректним, грубих висловів в їх бік не допускає. Потребує контролю з боку адміністрації установи.

Згідно ст.123 КВК України ОСОБА_6 приймає активну участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Фізкультура та спорт» та «Духовне відродження» .

Постійно дотримується правил особистої гігієни, стежить за своїм зовнішнім виглядом, охайний, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку.

Підтримує зв`язок з рідними шляхом листування та отримує від них посилки та передачі.

З засудженим проведено оцінку ризику вчинення повторного злочину ризик вчинення повторного злочину «середній».

Згідно з довідкою про заохочення і стягнення ОСОБА_6 протягом усього строку відбування покарання жодного заохочення не мав.

Натомість стосовно нього було застосовано 181 стягнення за порушення правил внутрішнього розпорядку установ відбування покарань, в тому числі за зберігання заборонених речей, відсутність на перевірці, не виконання команди підйом, самовільне залишення локальної дільниці, відмова від чергування, невиконання вимог адміністрації, порушення розпорядку дня, спроби членоушкодження та суїциду.

Із 181 стягнення 18 стягнень є діючими та застосовані стосовно засудженого ОСОБА_6 у період часу з 08.02.2023 року по 23.03.2023 року. Даних про оскарження стягнень засуджений не надав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Апеляційний суд також погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що наявність у засудженого ОСОБА_6 181 стягнення, 18 з яких є діючими, свідчать про недостатність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводять виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_6 , 01.02.2022 року засуджений розглядався на комісії відповідно до статей 82, 81 КК України. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення та не довів його. Після розгляду комісією у порядку статей 82, 81 КК України засуджений мав 99 стягнень, заохочень не має. 04.01.2022 року згідно протоколу №1 засідання профілактичної комісії з постановки на профілактичні обліки окремих категорій засуджених державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» в зв`язку з не готовністю до самокерованої поведінки, допущенням порушень вимог режиму відбування покарання, засудженого ОСОБА_6 поставлено на облік, як схильного до нападу та захоплення заручників.

Так, протягом періоду відбування покарання ОСОБА_6 жодного заохочення не мав. Натомість стосовно нього було застосовано 181 стягнення за порушення правил внутрішнього розпорядку установ відбування покарань, в тому числі за зберігання заборонених речей, відсутність на перевірці, не виконання команди підйом, самовільне залишення локальної дільниці, відмова від чергування, невиконання вимог адміністрації, порушення розпорядку дня, спроби членоушкодження та суїциду.

Доводи засудженого про те, що він довів своє виправлення не підтверджується матеріалами судової справи. Крім того, посилання засудженого на те, що стягнення, які застосовувались до нього є не істотними, апеляційний суд вважає хибними. Будь яке стягнення, є наслідком порушення вимог та правил установи, а тому який це саме вид стягнення, не має значення для оцінки поведінки засудженого протягом усього строку відбування покарання.

З матеріалів провадження не вбачається, а засуджений ОСОБА_6 не надав в розпорядження суду доказів, які б давали підстави вважати, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення, та може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

Мотиви застосування умовно-дострокового звільнення на які посилається засуджений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі не передбачені чинним законодавством, що виключає можливість для суду звільнити останнього умовно-достроково.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_6 сформованої правослухняної поведінки та не доведення свого виправлення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає,а відтак і для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді