Справа № 204/9358/22
Провадження № 1-кп/204/395/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000604, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Прокурор подала до суду клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого. Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років. З метою уникнення від відповідальності, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, враховуючи те, що постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків ОСОБА_5 не має, останній може переховуватися від суду. З огляду на те, що на території України введено воєнний стан, обвинувачений може покинути територію області. Існує ризик, що обвинувачений може впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом їх залякування, умовляння, пропонування неправомірної вигоди, з огляду на те, що у зв`язку з набуттям статусу обвинуваченого останньому стали відомі особисті дані та місце проживання свідків. З огляду на те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, є всі підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення незважаючи на введення воєнного стану в Україні. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не призведе до забезпечення нормальної поведінки обвинуваченого та виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні, відтак запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід продовжити з урахуванням ч. 3 ст. 183 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання та просила суд його задовольнити.

Захисник у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки на даний час ризики змінилися, потерпілий допитаний судом. Те, що обвинувачений раніше судимий не доводить наявність ризику вчинення останнім нового кримінального правопорушення. Крім того, захисник просила врахувати суд, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, та просила змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав думку захисника. Враховуючи наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, та враховуючи стан його здоров`я, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

З контексту ст. 177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений, може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема в частині, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд дійшов висновку про продовження існування ризику переховування від суду. Ризик переховування від суду оцінюється з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо особи обвинуваченого ОСОБА_5 , який офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти власності. Крім того вказаний ризик обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками, а також суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років. Також, враховуючи правовий режим воєнного стану на території України, з метою переховування від суду та уникнення кримінальної відповідальності у разі визнання винуватим судом, обвинувачений може переховуватися від суду, в тому числі шляхом виїзду за межі області та України.

Суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, при цьому, суд виходить з передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Обвинувачений ОСОБА_5 не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, а тому з метою забезпечення життєдіяльності може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід не виходить за межі розумного строку тривалості, відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом, а наявність хвороби у обвинуваченого не може бути підставою для зміни застосованого запобіжного заходу, оскільки альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

При цьому, суд зазначає, що посилання обвинуваченого та його захисника на необхідність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, зокрема, за станом здоров`я обвинуваченого, не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Станом на даний час при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики наявні у цьому провадженні, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не змінилися та продовжують існувати.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 194 КПК України на обвинуваченого повинні бути покладені обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3 ч. 5 цієї статті на строк не більше 2 (двох) місяців. У разі невиконання цих обов`язків обвинуваченим відносно нього можуть наступити наслідки, передбачені КПК України.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що згідно ст. 197 КПК України, дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів, та враховуючи обставини кримінального правопорушення, майновий стан обвинуваченого, дані про його особу, ризики кримінального провадження, суд вважає за доцільне визначити розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка буде достатньою для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193, 194, 197, 314-317, 331, 369- 372, 376, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 26 січня 2024 року включно.

Визначити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в кримінальному провадженні у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 53 680 грн.

У випадку внесення обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеної застави у розмірі 53 680 гривень, вважати, що до нього обрано запобіжний захід у вигляді застави.

У випадку внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 26.01.2024 виконувати наступні обов`язки: прибувати до прокурора або суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави, а до нього для забезпечення виконання визначених законом обов`язків, може бути застосовано інший запобіжний захід.

У задоволенні клопотання сторони захисту про заміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 29.11.2023 року.

Суддя ОСОБА_1