"26" січня 2024 р. Справа № 363/5416/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт № 0001052 від 26 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Так, 26.01.2024 року під час судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просив продовжити ОСОБА_5 на 60 днів строк дії обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість вчинених злочинів. Посилається на те, ризики не зменшилися та не змінилися, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку з чим може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, зазначивши, що інші запобіжні заходи, зокрема у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки не можуть бути застосовані до військовослужбовців під час дії воєнного стану.

У судовому засіданні захисник проти клопотання прокурора заперечував, зазначивши про недоведеність існування зазначених ризиків.

Обвинувачений проти клопотання прокурора заперечував, просив застосувати до нього більш м`який вид запобіжного заходу.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторони кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як зазначено у п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалах, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру або обвинувачення у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 листа №511-550/0/4-13 від 04.04.2013, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10.02.2011).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 серпня 2023 року до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.10.2023 року включно.

Ухвалою судді Вишгородського райнного суду Київської області від 04.10.2023 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04.12.2023 року включно.

Ухвалою судді Вишгородського райнного суду Київської області від 29.11.2023 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.01.2024 року включно.

З урахуванням пред`явленого обвинувачення, суд погоджується, що є достатні підстави вважати про наявність ризиків, які передбачені пунктами 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від суду, існує ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадження, які судом не допитані, наявний і ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим, та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує положення глави 18 КПК України щодо застосування до особи запобіжних заходів.

Частиною восьмою статті 176 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Заслухавши клопотання прокурора, врахувавши думку захисника та обвинуваченого, які не спростували стверджень прокурора, дослідивши надані до суду документи, у межах заявленого клопотання, беручи до уваги стадію судового розгляду, те, що всі свідки не допитані, всі докази не досліджені, обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наступних його продовжень на теперішній час не змінились та ризики передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для застосування цього запобіжного заходу та його продовження, не зменшилися та не перестали існувати, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк тримання під вартою строком на два місяці.

Продовження строку тримання під вартою не буде значним в розумінні встановлення балансу інтересів судового розгляду й обмеження прав особи на вільне пересування.

Такий строк тримання під вартою суд вважає, прийнятним і виправданим для втручання в права і свободи обвинуваченого по справі.

За таких обставин підстав для обрання альтернативного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не встановлено.

Керуючись ст.ст. 331, 369, 372, 392 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, тобто до 26.03.2024 року, та утримувати його на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала діє до 26.03.2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений 30.01.2024 року о 15 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1