У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_5 від 29.09.2022 року про закриття кримінального провадження № 00001435 від 29.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачененого ч. 2 ст. 374 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

26.10.2023 року до суду надійшла указана скарга, в якій представник заявника просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_5 від 29.09.2022 року про закриття кримінального провадження № 00001435 від 29.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачененого ч. 2 ст. 374 КК України, з підстав її незаконності, недотримання вимог закону щодо всебічності, повноти і неупередженості під час досудового розслідування. Зокрема, слідчим не взято до уваги рішення ЄСПЛ «Батикян проти України», яким правова кваліфікація дій начальника оперативних розробок Департаменту карного розшуку МВС України ОСОБА_6 визнана такою, що порушує Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, яка є джерелом права України. Також указав, що слідчим не виконано слідчих дій, які судовими інстанціями України було зобов`язано вчинити в кримінальному провадженні № 00001435. У скарзі зазначено, що копію оскаржуваної постанови було отримано лише 17.10.2023 року після неодноразових звернень до ДБР та прокуратури. Окрім того, в скарзі містяться вимоги щодо направлення справи до органу досудового розслідування для проведення досудового розслідування.

У судове засідання представник заявника не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд скарги за його відсутності та підтримання вимог скарги.

Слідчий у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, причин неявки до суду. Проте відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши письмові матеріали скарги, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті. Зокрема, згідно п. 2 цієї статті у разі встановленої відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За положеннями ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

29.12.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 374 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.11.2015 року за фактом можливого порушення права ОСОБА_4 на захист під час здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбачененого п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України. Кримінальне провадження зареєстроване за номером 00001435.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомир) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_5 від 29.09.2022 року кримінальне провадження № 00001435 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284, ч. 6 ст. 284 КК України за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 374 КК України.

Частиною 2 ст. 374 КК України передбачено кримінальну відповідальність за порушення права на захист, а саме недопущення чи ненадання своєчасно захисника, а також інше грубе порушення права підозрюваного, обвинуваченого на захист, вчинене слідчим, дізнавачем, прокурором або суддею, що призвело до засудження невинної у вчиненні кримінального правопорушення особи, або вчинені за попередньою змовою групою осіб, або такі, що спричинили інші тяжкі наслідки.

Як убачається із змісту зазначеної постанови, підставою для закриття кримінального провадження слідчим зазначено посилання на висновки у судових рішеннях судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій щодо засудження ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 8, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 129 , ч. 1 ст. 263 , ст. 348, ст. 70 КК України, до довічного позбавлення волі. У постанова грунтується на тому, що судами визнано належними та допустимими всі докази, зібрані під час досудового слідства та покладені в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 , у тому числі з точки зору забезпечення його права на захист, а також упродовж досудового та судового слідства він мав постійний доступ до адвокатів. ОСОБА_6 під час відвідування ОСОБА_4 в слідчому ізоляторі при ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)» будь-які процесуальні документи документи, які покладені в обвинувальний вирок щодо останнього, у тому числі з порушенням права на захист, не складалися.

Рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Суслов та Батікян проти України» від 06.10.2022 року визнано прушення п. та п. п. «с» п. 3 ст. 6 Конвенції стосовно ОСОБА_4 у зв`язку з порушенням його права на правову допомогу.

Так, зокрема, в п. 183 Судом взято до уваги задокументовані докази, які підтверджують, що слідчий відвідував другого заявника під час тримання його під вартою за відсутності захисника останнього щонайменше двадцять разів у період з листопада 2009 року по квітень 2011 року (див. пункт 41). Уряд не заперечив проти цього факту і не надав жодних процесуальних документів стосовно слідчих дій, проведених під час цих побачень. Суд також зауважує, що Уряд не посилався на жодну відмову другого заявника від свого права на захист під час цих побачень. Єдиним аргументом Уряду було те, що жодна інформація з допитів не була використана під час провадження (див. пункт 175).

У п. 185 рішення Суду зазначено, що кожен випадок незадокументованого спілкування слідчого з другим заявником за відсутності захисника останнього становив неправомірне обмеження права другого заявника на правову допомогу. Вказано на велику кількість таких випадків, які, на думку Суду, мали певний вплив на загальну справедливість провадження.

При прийнятті рішення слідчим не враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою будь-яку розмову між затриманим, підозрюваним у вчиненні злочину, та працівниками міліції слід розглядати як офіційний контакт, і він не може характеризуватися як неофіційний допит чи неофіційна бесіда (див. рішення у справах «Титаренко проти України» (Titarenko v. Ukraine), заява № 31720/02, пункт 87, від 20 вересня 2012 року, та «Айєтулла Ай проти Туреччини» (Ayetullah Ay v. Turkey), заяви № 29084/07 і № 1191/08, пункт 137, від 27 жовтня 2020 року).

Таким чином, у порушення вимог ч. 5 ст. 110 КПК України необхідних та достатніх мотивів прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження та його обґрунтування в контексті наведеної вище практики Європейського суду з прав людини у постанові не наведено та не надано достатньо мотивованої правової оцінки зазначеним вище діям посадової особи Департаменту карного розшуку МВС України щодо наявності в них складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 374 КК України.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження в справі й обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

За таких обставин проведене слідчим досудове розслідування в кримінальному провадженні за ознаками вказаного кримінального правопорушення не можна вважати таким, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, а отже, процесуальне рішення про закриття провадження є передчасним і підлягає скасуванню.

Поряд із тим, за результатами розгляду скарги на рішення слідчого про закриття кримінального провадження слідчий суддя вправі прийняти лише визначені ч. 2 ст. 307 КПК України рішення та оскільки чинна редакція Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 року № 4651-VI не передбачає ухвалення слідчим суддею процесуального рішення про направлення матеріалів кримінального провадження для продовження досудового розслідування, а відтак не може бути задоволена слідчим суддею. При цьому необхідно відмітити, що внаслідок скасування постанови слідчого досудове розслідування продовжується з метою всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та виконання завдань кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 2, 91, 94, 303, 306, 307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_5 від 29.09.2022 року про закриття кримінального провадження № 00001435 від 29.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачененого ч. 2 ст. 374 КК України.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1