Справа 556/124/24
Номер провадження 1-кп/556/94/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт Володимирець кримінальне провадження №0000109 від 26.03.2023 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та житель АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, військовозобов`язаного, не працює, не судимого,-

за ч.1, ч.2 ст.2401 КК України,-

в с т а н о в и в:

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 в лютому 2023 року, діючи умисно, протиправно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, придбав, шляхом знайдення, каміння бурштину в лісовому масиві неподалік смт Рафалівка Вараського району Рівненської області, яке відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» № 637/97-ВР від 18 листопада 1997 року, та Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення природного походження, а саме каміння бурштину в стані сировини.

Реалізовуючи свій протиправний намір, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на особисте збагачення, не маючи відповідних документів, які б підтверджували законність походження придбаного каміння бурштину, ОСОБА_4 у подальшому переніс його в приміщення будинку за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав до 25.03.2023, а саме до моменту проведення працівниками правоохоронного органу огляду, по місцю проживання останнього, в ході якого у ОСОБА_4 виявлено та вилучено каміння, яке згідно Висновку № CE-19/103-23/3812-ГМ, судової гемологічної експертизи є бурштином у сировині, який належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення, масою 925,28 г (0,92528 кг)., вартість якого, станом на 25.03.2023, становила 676 (шістсот сімдесят шість) гривень 72 (сімдесят дві) копійки.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні бурштину, законність якого не підтверджується відповідними документами ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 240-1 КК України.

Окрім того, в березні 2023 року, ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, повторно, керуючись корисливим сливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій придбав, шляхом знайдення, каміння бурштину у лісовому масиві, неподалік смт Рафалівка Вараського району Рівненської області, яке відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» № 637/97- ВР від 18 листопада 1997 року, та Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення природного походження, а саме: каміння бурштину в стані сировини.

Реалізовуючи свій протиправний намір, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на особисте збагачення, не маючи відповідних документів, які б підтверджували законність походження придбаного каміння бурштину, ОСОБА_4 у подальшому переніс його в приміщення будинку за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав до 07.06.2023, а саме до моменту проведення працівниками правоохоронного органу на підставі ухвали слідчого судді санкціонованого обшуку, по місцю проживання останнього, в ході якого у ОСОБА_4 виявлено та вилучено каміння, яке згідно Висновку експерта № СЕ-19/103- 23/6577-ГМ, судової гемологічної експертизи є бурштином у сировині, який належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення, масою 45,65 г (0,04565 кг)., вартість якого, станом на 07.06.2023, становила 235 (двісті тридцять п`ять) гривень 8 (вісім) копійок.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні бурштину, законність якого не підтверджується відповідними документами, вчиненому повторно, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240-1 КК України.

11 січня 2024 року між начальником Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 та захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з умовами вказаної угоди, обвинувачений повністю визнав свою вину у зазначеному діянні і зобов`язався під час судового розгляду беззастережно визнати обвинувачення в обсязі висунутого у судовому провадженні та зобов`язується у подальшому подібного не вчиняти. Щиро розкаявся у вчиненому.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме: за ч.1 ст.2401 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.2 ст. ст.2401 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 визначити 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку.

На призначення зазначеного покарання обвинувачений погодився.

Відповідно до угоди, обвинуваченому відомо та зрозуміло, що згідно із вимогами ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора і підозрюваного є обмеження їх права на оскарження вироку. Йому також роз`яснено та є зрозумілими, визначені п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України, підстави для апеляційного оскарження обвинувального вироку, яким затверджена угода про визнання винуватості, а також підстави для касаційного оскарження відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468, ст. 469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості, дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник в підготовчому судовому засіданні також просили зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене ними покарання, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.2401 КК України в обсязі підозри та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.240-1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, за ч.2 ст.240-1 КК України до тяжкого злочину. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкціям, які передбачені ч.1, ч.2 ст.2401 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.ст.66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміє свої права, визначені абзацами 1 і 3 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому засіданні те, що ОСОБА_4 дійсно вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1, ч.2 ст. ст.2401 КК України , за якою належить призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Разом з тим, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, конкретні обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України. Іспитовий строк ОСОБА_4 обрати терміном один рік.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст.. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому.

Призначене покарання, на думку суду, буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також з обвинуваченого слід стягнути витрати на залучення експерта в сумі 3824 грн., згідно ст.124 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання про речові докази вирішити згідно ст. 100 КПК України.

Окрім того, за приписами ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

А тому, суд на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України скасовує арешт, накладений ухвалами слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 квітня 2023 року та від 14 червня 2023 року, на майно: каміння, схоже на бурштин, яке упаковано до сейф пакету Національної поліції України №WAR 1466691, до сейф пакету Національної поліції України №KIV1110995 та до сейф пакету Національної поліції України №KIV1110996 .

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до положень ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.1 ч.2 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Спеціальна конфіскація, відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне до речових доказів у вигляді: бурштин у сировині, який належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення, масою 925,28 г (0,92528 кг.), ринкова вартість якого станом на 25.03.2023 становила 676 (шістсот сімдесят шість) гривень 72 (сімдесят дві) копійки; бурштин у сировині, який належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення, масою 45,65 г (0,04565 кг.), ринкова вартість якого станом на 07.06.2023 становила 235 (двісті тридцять п`ять) гривень 8 (вісім) копійок., на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України, застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати їх власність держави.

Також слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів, згідно ст. 124 КПК України

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись статтями 100, 124, 174, 314, 373, 374, 474-475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 11 січня 2024 року, укладену між начальником Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000109 від 26.03.2023 за участі захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст. 2401КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості від 11 січня 2024 року призначити ОСОБА_4 покарання:

за ч.1 ст. 2401КК України: 2 (два) роки позбавлення волі;

за ч.2 ст. 2401КК України: 4 (чотири) роки позбавлення волі;

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, з випробуванням, з однорічним іспитовим строком.

Згідно ч.1 ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 квітня 2023 року та від 14 червня 2023 року, а саме на: каміння, схоже на бурштин, яке упаковано до сейф пакету Національної поліції України №WAR 1466691, до сейф пакету Національної поліції України №KIV1110995 та до сейф пакету Національної поліції України №KIV1110996 .

На підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України, речові докази: бурштин у сировині, масою 925,28 г (0,92528 кг.), ринкова вартість якого станом на 25.03.2023 становила 676 (шістсот сімдесят шість) гривень 72 (сімдесят дві) копійки; бурштин у сировині, масою 45,65 г (0,04565 кг.), ринкова вартість якого станом на 07.06.2023 становила 235 (двісті тридцять п`ять) гривень 8 (вісім) копійок, в порядку спеціальної конфіскації - конфіскувати у власність держави.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в розмірі 3824 (три тисячі вісімсот двадцять чотири) гривні.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі статтею 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 2401КК України.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за статтею 389-1 КК України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1