ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1820/20 Номер провадження 11-кп/814/2538/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання прокурора захисника обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 04 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 січня 2020 року за №0000597, клопотання прокурора задоволено.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимому;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Красноград Харківської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимому,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 02 грудня 2023 року, з визначенням їм застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 536 800 гривень.

Відмовлено в задоволенні клопотань захисника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу.

Вирішено питання про запобіжний захід ОСОБА_13 , судове рішення щодо якого не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачені можуть: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, обставини й тяжкість інкримінованих обвинуваченим злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.3 ст.27 ч.3 ст.289 КК України ( ОСОБА_11 ), ч.2 ст.27 ч.3 ст.289 КК України ( ОСОБА_10 ), визначене за їх вчинення покарання, дані про особи обвинувачених і неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційних скаргах:

захисник ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 04 жовтня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_10 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що: прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 , який має: постійне місце проживання, дружину, малолітню дитину та матір, незадовільний стан здоров`я, є інвалідом 2 групи, за що отримує соціальну допомогу, потребує оперативного лікування, яке є неможливим в установі попереднього ув`язнення, і тривалий час перебуває під вартою; в матеріалах провадження відсутні докази, які би підтверджували пред`явлення обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_10 ; визначений розмір застави є необґрунтованим і непомірним для ОСОБА_10 . Водночас захисник ОСОБА_12 посилається на те, що місцевий суд в оскаржуваній ухвалі неправильно відобразив позицію представника потерпілого, який погодився із клопотанням сторони захисту та не заперечував проти зміни ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який;

захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 04 жовтня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Такі вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 , який одружений, має: постійне місце проживання, дружину, малолітню дитину та матір, яка потребує лікування і догляду; інкримінований ОСОБА_10 злочин не пов`язаний із посяганням на життя та здоров`я особи;

обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 04 жовтня 2023 року, застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби або альтеративний запобіжний захід у вигляді застави в мінімальному розмірі та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд: не врахував, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити його ( ОСОБА_11 ) належну процесуальну поведінку, який дотримувався належної процесуальної поведінки і тривалий час перебуває під вартою; визначений розмір застави є непомірним для нього; не розглянув у судовому засіданні 21 вересня 2023 року направлене ним через установу попереднього ув`язнення клопотання про зміну запобіжного заходу від 18 вересня 2023 року.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, заперечення прокурора проти апеляційних скарг, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Ухвала місцевого суду щодо ОСОБА_13 ніким із учасників судового провадження не оскаржується, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів за таких обставин.

25 січня 2020 року приблизно о 03 годині ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, з прибудинкової стоянки по вул. Льотній, 1 у м. Чернігів незаконно заволодів транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150», н.з. НОМЕР_1 , чим спричинив ПАТ «Семенівське хлібоприймальне підприємство» майнову шкоду на суму 833 960 гривні, що становить великий розмір.

Також ОСОБА_11 та ОСОБА_10 разом із ОСОБА_13 , діючи у складі організованої групи та повторно:

15 березня 2020 року приблизно о 02 годині з прибудинкової стоянки автомобілів по вул. Степового Фронту, 34 у м. Полтава незаконно заволоділи транспортним засобом «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , чим заподіяли ОСОБА_14 майнову шкоду на суму 578 700 гривень;

21 березня 2020 року приблизно о 03 годині 10 хвилин, діючи повторно, з прибудинкової стоянки автомобілів по вул. Великотирнівській, 22-А у м. Полтава незаконно заволоділи транспортним засобом «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_3 , чим спричинили ТОВ «АГРО ТАНДЕМ» майнову шкоду на суму 699 020 гривень 80 копійок;

31 березня 2020 року приблизно о 02 годині, діючи повторно, з прибудинкової стоянки автомобілів по вул. О. Бідного, 16 у м. Полтава незаконно заволоділи транспортним засобом «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_4 , чим заподіяли ОСОБА_15 майнову шкоду на суму 1 017 510 гривень;

09 квітня 2020 року приблизно о 03 годині 10 хвилин, діючи повторно, з площадки для автомобілів по вул. Сакко, 73-Б у м. Полтава незаконно заволоділи транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER», н.з. НОМЕР_5 , чим спричинили ОСОБА_16 майнову шкоду на суму 780 661 гривню 23 копійки.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_11 й ОСОБА_10 зазначений запобіжний захід.

Сама необхідність застосування обвинуваченим запобіжного заходу в апеляційних скаргах не оспорюється.

Разом із цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 можуть: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 можуть перешкоджати здійсненню кримінального провадження, в тому числі шляхом переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, свідчить і те, що вони обвинувачуються у вчиненні множинних епізодів ( ОСОБА_11 - 5 епізодів, ОСОБА_10 - 4 епізодів) особливо тяжких злочинів проти безпеки руху, експлуатації транспорту та власності у співучасті в складі організованої групи, що є надзвичайно небезпечною формою організованої злочинної діяльності.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу ОСОБА_11 , ОСОБА_10 на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини, що перешкодить встановленню істини в кримінальному провадженні.

При цьому, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - шляхом допиту особи у судовому засіданні.

Разом з тим, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин, усупереч доводам апелянтів, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а навпаки більше активізується на стадії судового розгляду, під час якого, до того ж, не виключено здійснення додаткового допиту вже допитаних свідків.

Окрім того, значна тривалість часу, протягом якого відповідно до обвинувального акта вчинялися інкриміновані злочинні дії з високим ступенем організованості співучасників, дає підстави стверджувати про наявність ризику вчинення ОСОБА_11 , ОСОБА_10 іншого кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, суд першої інстанції врахував і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у разі визнання винуватими - до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, те, що ОСОБА_11 до затримання не працював, є мешканцем м. Чернігів, має неповнолітню дитину й матір, яка має захворювання, ОСОБА_10 до затримання не працював, має: місце постійне місце проживання, дружину, неповнолітню дитину й матір похилого віку, а також вік, репутацію, стан здоров`я, майновий і сімейний стан обвинувачених.

ОСОБА_11 та ОСОБА_10 хоча в силу ст.89 КК України є не судимими, між тим, раніше притягувались до кримінальної відповідальності.

При цьому, місцевий суд належним чином і ретельно дослідив та перевірив медичні дані щодо стану здоров`я обвинувачених, за результатом чого встановив, що ОСОБА_10 має групу інвалідності (ІІ) та захворювання, які були виявлені й мали місце до його затримання і застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Даних же (медичних висновків) про неможливість перебування обвинувачених під вартою перевіркою матеріалів провадження не встановлено, та місцевий суд, проаналізувавши згадані вище дані, констатував відсутність таких відомостей і в медичних документах. Водночас, згідно зі ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не зменшились і не змінились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 епізодів особливо тяжких злочинів, зокрема, в складі організованої групи, що мають надзвичайно високу суспільну небезпеку, дані про особи обвинувачених, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що виключає можливість обрання останнім більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, як просять апелянти.

За практикою Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в певному розмірі за своєю ефективністю забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, повинен бути еквівалентним рівню виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, в рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року Європейський суд з прав людини наголосив, що, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Одночасно продовживши ОСОБА_11 , ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченим заставу в межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України - в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернативний запобіжний захід. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_11 та ОСОБА_10 особливо тяжких злочинів, зокрема, у співучасті з іншими особами, епізоди яких продовжувались тривалий час і предметом яких було майно в надзвичайно великому майновому розмірі на загальну суму більше 3 000 000 гривень, сукупності даних про особу обвинуваченого, доведеності таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, визначений ОСОБА_11 і ОСОБА_10 розмір застави є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та здатен забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Доводи захисника ОСОБА_12 , які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Також неспроможними є твердження захисника ОСОБА_12 про те, що місцевий суд в оскаржуваній ухвалі неправильно відобразив позицію представника потерпілого, оскільки з технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, вбачається, що представник потерпілого - адвокат ОСОБА_17 , у вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим поклався на розсуд суду (з урахуванням матеріалів провадження), що й правильно відображено місцевим судом в оскаржуваному судовому рішенні.

Що стосується посилання обвинуваченого ОСОБА_11 на те, що суд першої інстанції не розглянув у судовому засіданні 21 вересня 2023 року направлене ним через установу попереднього ув`язнення клопотання про зміну запобіжного заходу від 18 вересня 2023 року, то вони є необгрунтованими, оскільки перевіркою матеріалів справи встановлено, що місцевий суд розглянув наявне в матеріалах справи письмове клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 , подане ним через ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби від 18 вересня 2023 року (а.п.26-27).

Натомість, мотиви апеляційної скарги про розгляд клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 з недотриманням визначеного ст.186 КПК України строку не спростовують висновок суду першої інстанції щодо необхідності продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідність продовження якого перевірено судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду, а тому не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

При цьому, ч.5 ст.199 КПК України не пов`язує обов`язок суду відмовити у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з недотриманням названого вище строку (регламентованого ст.186 КПК України).

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених і запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного та національного законодавства.

З огляду на викладене вище, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 04 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4