Справа № 592/163/21
Провадження № 1-кп/592/128/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , законного представника потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законних представників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , осіб щодо яких ставиться питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_12 затвердженого заступником керівника Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_13 про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0002312 від 01.08.2020 року стосовно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Суми, учня 8-го класу КУ Сумського НВК №16 ім. О. Братушки ЗОШ 1-Ш ступенів Сумської міської ради, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м. Суми, учня 7-Б класу КУ Сумського НВК №16 ім. О. Братушки ЗОШ 1-Ш ступенів Сумської міської ради, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за ознаками суспільне-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Слідчий Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_12 затвердженого заступником керівника Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_13 звернувся до суду із клопотанням про застосуванням примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні за ознаками суспільне-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що на початку червня 2020 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_14 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження) та ОСОБА_10 , знаходячись неподалік недобудованого гаражу на території Комунальної установи Сумського навчально-виховного комплексу №16 імені Олексія Братушки загальноосвітної школи 1-Ш ступенів Сумської міської ради по АДРЕСА_3 на гойдалці помітили раніше знайомого малолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У цей час у них виник єдиний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням з використанням руків`я парасольки відносно малолітнього ОСОБА_15 . Реалізуючи спільний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої недоторканості потерпілого, ОСОБА_14 (матеріали відносно якого виділені у окреме провадження) та ОСОБА_10 підійшли до малолітнього ОСОБА_15 та потягнувши за руку, змусили прослідувати за ними до недобудованого гаражу на території шкоди.

У гаражі, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_14 (матеріали відносно якого виділені у окреме провадження) та ОСОБА_10 стали по кутам недобудованого гаражу таким чином, щоб перекрити виходи та не дати змоги малолітньому потерпілому вийти з приміщення, а ОСОБА_11 поставив пошкоджену парасольку у вертикальне положення, після чого зняв з малолітнього потерпілого ОСОБА_15 шорти з трусами та наказав анальним отвором сідати на руків`я пошкодженої парасольки. Не маючи можливості здійснювати опір малолітній потерпілий ОСОБА_15 підкорився та почав сідати анальним отвором на руків`я пошкодженої парасольки. У ході реалізації спільного злочинного умислу, зазначені дії фіксувалися на відеозапис за допомогою мобільного телефону. Крім того, ОСОБА_11 підійшов із заду до потерпілого та почав тиснути обома руками за плечі ОСОБА_15 , який сидів анальним отвором на руків`я парасольки, внаслідок чого потерпілий відчував фізичний біль. Під час обстеження ОСОБА_15 хірургом Сумської міської дитячої клінічної лікарні 10.08.2020 виявлено рубці на слизовій оболонці анального отвору, які є слідами ран (тріщин) слизової оболонки, які утворились внаслідок значного перерозтягнення анального отвору від дії тупого предмету понад 14 діб до моменту обстеження, а згідно висновку експерта відносять до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, у клопотанні слідчого зазначено, що не зупиняючись на вчиненому, також на початку червня 2020 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_11 з ОСОБА_14 (матеріали відносно якого виділені у окреме провадження) та ОСОБА_10 , перебуваючи неподалік Комунальної установи Сумського навчально-виховного комплексу №16 імені Олексія Братушки загальноосвітної школи 1-Ш ступенів Сумської міської ради по вул. Шишкіна, 12 у м. Суми, побачили раніше знайомого малолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тоді у ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_10 виник єдиний умисел на вчинення дій сексуального характеру щодо малолітнього потерпілого ОСОБА_15 . Реалізуючи спільний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої недоторканості потерпілого, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_10 підійшли до малолітнього потерпілого ОСОБА_15 та змусили його прослідувати з ними до недобудови, яка розташована на території вказаної шкоди. У подальшому, перебуваючи в недобудованому приміщенні та маючи спільний умисел з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 дістав свій статевий орган та наказав малолітньому ОСОБА_15 стати на коліна та брати його статевий орган до роту. В свою чергу, ОСОБА_11 притримував малолітнього потерпілого ОСОБА_15 та натиснув на нього таким чином, щоб потерпілий став на коліна. Не маючи можливості здійснювати активний, повноцінний опір, малолітній потерпілий ОСОБА_15 підкорився ОСОБА_11 та ОСОБА_10 і таким чином ОСОБА_10 здійснив оральне проникнення в тіло малолітнього ОСОБА_15 .

Дії неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст. 152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням з використанням іншого предмета і з використанням геніталій в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі.

Представник служби у справах дітей СМР та представник відділу ювенальної поліції у судове засідання не з`явилися, від представника служби у справах дітей СМР надійшла заява про розгляд клопотання у їх відсутність, представник відділу ювенальної поліції повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник потерпілого ОСОБА_5 підтримала клопотання у повному обсязі та просила його задовольнити, а також задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та їх законні представники відмовилися надати будь-які пояснення у категоричній формі, заперечуючи участь їх дітей у тих діяннях, що вказані у клопотанні.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також заперечували проти скоєння їх підзахисними тих суспільно небезпечних діянь, які зазначені у клопотанні, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження вчинення ними протиправних дій.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши та вивчивши письмові матеріали клопотання, вислухавши свідків, пояснення малолітнього потерпілого, законного представника потерпілого, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_16 та ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, кримінальна відповідальність за який передбачено ч. 4 ст. 152 КК України.

Відповідно до положень ст.22 КК України кримінальна відповідальність за злочин, передбачений ч.4 ст. 152 КК України настає з шістнадцяти років. ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення дій, передбачений ч. 4 ст.152 КК України.

Положеннями ст. 501 КПК України передбачено, що в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд приймає лише 2 види рішень: ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо прокурором буде доведено вчинення неповнолітнім, зазначеним в ст. 498 КПК України, суспільно-небезпечного діяння, чи ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру, якщо суд дійде висновку, що прокурор під час судового розгляду не довів факт вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закриває провадження, інших підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру законом не передбачено.

При цьому, до особи, яка вчинила зазначені діяння після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчиненого діяння, згідно зі ст. 498 КПК України, мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

На підтвердження обставин, зазначених у клопотаннях про застосування заходів виховного характеру по епізоду вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням з використанням руків`я парасольки відносно малолітнього ОСОБА_15 стороною обвинувачення надані наступні письмові докази:

Протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.07.2020 року від ОСОБА_4 щодо протиправних дій відносно його малолітнього сина ОСОБА_15 (т.1, а.с.211);

Протокол огляду місця події - недобудови комунальної установи Сумського навчально-виховного комплексу №16 імені Олексія Братушки загальноосвітної школи 1-Ш ступенів Сумської міської ради по вул. Шишкіна, 12 у м. Суми та складена схема та ілюстративна таблиця до протоколу (т.1, а.с.212-215);

Протокол огляду від 03.08.2020 року, де у службовому кабінеті №10, розташованого на п`ятому поверху Сумського відділу поліції за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева,21 за участю ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , меш. АДРЕСА_4 , який на пропозицію слідчого добровільно видав мобільний телефон IPhone imei НОМЕР_1 (т.1, а.с.216-217);

Протокол огляду від 10 серпня 2020 року мобільного телефону IPhone imei НОМЕР_1 , на якому виявлено три відеозаписи тривалістю 10,10 та 12 секунд із зображенням подій з ОСОБА_15 . Одне відео зняте на вулиці в світлу пору доби, у теплу пору року. ОСОБА_15 стоїть на фоні зеленої трави, на задньому плані видно частини конструкцій та нижні частини двох людей в шортах та червоних футболках. У ОСОБА_15 внутрішня поверхня правої кисті вимашена темною речовиною. Відбуваеться діалог: Голос за кадром: «Ти какашки їв?». ОСОБА_15 : «Да» (киває головою вверх-вниз). Голос за кадром: «Покажи руку». ОСОБА_15 демонструе праву долоню, яка забруднена. Голос за кадром: «А лицо? Ану, облизни його!». ОСОБА_15 облизує вказівний палець правої руки, який забруднений, дещо кривиться. Голос за кадром: «Вкусно?». ОСОБА_15 : «М-м-м. Не» (киває головою в різні сторони). За кадром періодично чутно сміх іншого учасника. Друге відео зняте в приміщенні в світлу пору дня, ОСОБА_15 розташований спиною, трохи повернутий лівим боком до камери, в положенні навприсядки, зі спущеними шортами, оголеними сідницями. ОСОБА_15 здійснює поступальні рухи тулубом вверх-вниз оголеними сідницями на частину обламаного каркасу від парасольки, яка лежить на уламках спиць на підлозі, центральна частина ручки парасольки стирчить вертикально вгору. ОСОБА_15 при здійсненні рухів своєю лівою рукою підтримує частину ручки парасольки, направляючи її між своїх сідниць. Відбуваеться діалог. Голос за кадром: « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (нецензурно). ОСОБА_15 : «Угу», киває головою вверх-вниз. Голос за кадром: « ІНФОРМАЦІЯ_6 дато? (незензурно). ОСОБА_15 : «Угу», Голос за кадром: «Вообще ох-нчик?» (нецензурно). ОСОБА_15 : «Угу». Голос за кадром: « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». Сміх за кадром. ОСОБА_15 встає. Третє відео, на якому ОСОБА_15 сидить на дерев`яній лавочці обличчям до камери. На задньому плані хлопчик, який посміхається. На пальцах правої руки ОСОБА_15 надягнутий презерватив, який він сам і надуває. Потім ОСОБА_15 засовує собі в рот надутий презерватив і здійснює поступальні рухи вперед-назад рукою з презервативом в порожнині рота. За кадром звучить голос, який коментує дії ОСОБА_15 та вказує, що йому слід робити: «Давай! Давай, бери! Іще-іще. Хорошо так. Хорошо! О-о-о!». ОСОБА_15 витягує свою руку з презервативом з роту (т.1, а.с.218-221), який був оглянутий під час судового засідання;

Висновком судово-медичної експертизи №643 від 14.08.2020 року встановлено, що під час обстеження ОСОБА_15 хірургом СОДКЛ 10.08.2020 виявлено рубці на слизовій оболонці анального отвору. Виявлені рубці слизової оболонки є слідами ран (трещин) слизової оболонки, які утворились понад 14 діб з моменту обстеження. Дані ушкодження слизової оболонки утворилися внаслідок значного перерозтягнення анального отвору від дій тупого предмету. У зазначених ушкодженням не відобразилися конструктивні особливості та ідентифікуючі ознаки травмуючого предмету. Не виключена можливість утворення вказаних ушкоджень від дії частин парасольки при обставинах, які зафіксовані на наданому відеозапису. Вказані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (т.1, а.с.243-244).

При пред`явленні особи для впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_15 впізнав особу під номером 2, а саме ОСОБА_11 , який змушував сідати на пляшку та тиснув на плечі, коли сідав на парасольку, як пояснив потерпілий ОСОБА_15 при пред`явленні для впізнання (т.1, а.с.249-252).

При проведенні слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_15 , який зафіксований та оглянутий у судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_15 продемонстрував місця, де його змушували сідати спочатку на пляшку, а в іншому місці - у недобудованому гаражі, де він гуляв, прийшли ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 і потягнули за руку до гаражу, де вони змушували сідати на парасольку. ОСОБА_17 тримав і тиснув на плечо. Хотів втікти, але не зміг. ОСОБА_19 і ОСОБА_18 були присутні. Відчував біль, коли тиснули та сідав на парасольку, штани зняв з нього ОСОБА_17 й почав сідати. Пізніше ОСОБА_19 знайшов какашки і примушував їсти у присутності ОСОБА_18 , а потім повели до колонки і він умився. Пізніше до нього підійшли ОСОБА_18 і ОСОБА_17 , а ОСОБА_17 поставив його на колені і дав якусь пачку і сказав, що це жуйка і сказали, що треба брати в рот (т.2, а.с.22).

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_15 у присутності законного представника та представника потерпілого пояснив, що спочатку його змушували сідати на пляшку у штанях два хлопця - ОСОБА_20 та ще один хлопець. В іншій день хлопці змушували сідати на зламаний зонтик, який стояв у гаражі. Один хлопець погрожував і заставляв сідати - він був з кучерявим волоссям та з сумочкою на грудині. А хлопець з чорним волоссям, чорною футболкою, найвищого зросту натискав руками на плечі до зонтику. Коли сідав, було боляче. На відео знімав хлопчик з кучерявим волоссям, а ще був ОСОБА_20 з короткою зачіскою, майже лисий та хлопець з чорним волоссям, високий. Крім того, вони його примушували їсти лайно собаки. Він їх лякався і тому не говорив батькам.

При проведенні судово-психіатричної експертизи №205 потерпілого ОСОБА_15 наявні у нього індивідуально-психологічні особливості (ризи вразливості, недостатня впевненість у собі, поверховість відношень, недостатні прогностичні можливості, підкореності та конформності щодо дорослого авторитету, притаманні гальмівні форми реагування в суб`єктивно складних ситуаціях, недостатньо розвинуті захисні особистісні реакції), відсутність у нього обізнаності у питаннях міжособистісних статевих взаємодій, прийнятих формах їх проявів. фізіологічних та соціальних наслідків, обмеженість його життєвого та змістовного досвіду, недостатній розвиток моральної свідомості, суттєво впливали на його поведінку у кримінальних ситуаціях, а саме призводили до обмеження у нього можливості до активної протидії в таких ситуаціях. Тому ОСОБА_15 не міг здійснювати активних, повноцінний опір, а діяв в межах ресурсів власної особистості (підкорювався). ОСОБА_15 не розумів характер та значення скоюваних з ним протиправних дій, в тому числі сексуального характеру. У ОСОБА_15 підвищеної схильності до фантазування не виявлено. Зазначено, що ОСОБА_15 з урахуванням віку, особливостей психічного розвитку, індивідуальних особливостей здатний правильно сприймати обставини, що мають значення для кримінального провадження та надавати про них відповідні покази відповідно до вікового розвитку (а саме, міг сприймати, запам`ятовувати та відтворювати зовнішню, фактичну сторону події без розуміння їх внутрішнього змісту, без вказання їх часових проміжків та дат подій, що відтворюються). У ОСОБА_15 виявлено відставання в психічному розвитку, не пов`язане з психічним захворюванням, у вигляді мікросоціальної та педагогічної занедбаності (т.2, а.с.62-75).

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні надала свідчення про те, що група підлітків, де входять і ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , вчиняють хуліганські дії відносно людей похилого віку. Був випадок, коли у її присутність напали на чоловіка, який перебував у нетверезому стані. Поводять себе агресивно, виражаються нецензурними словами, на зауваження не реагують.

Свідок ОСОБА_23 , як практичний психолог і соціальний педагог школи №16, де навчаються ОСОБА_16 і ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_24 часом агресивний, вживає ненормативну лексику, може вийти з уроків і блукати коридорами, був спійманий на палінні. У ОСОБА_11 бувають істеричні нотки, також вживає ненормативну лексику, заспокоїти його може лише класний керівник. У ОСОБА_11 часто виникають конфлікти з однокласниками, одну дівчину ображає за її статну статуру.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснила, що її донька навчалася в одному класі з ОСОБА_11 , який з першого класу ображав інших дітей, вживав нецензурні слова, не реагував на зауваження. Директор неодноразово викликав ОСОБА_11 , приїздили працівники поліції, але його батьки не приходили. Мати ОСОБА_11 ніяких заходів не вживала.

Свідок ОСОБА_26 , як вчитель, у судовому засіданні вказує, що ОСОБА_11 вживає нецензурні слова у присутності викладачів та у сторону інших учнів.

Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні показав, що йому невідомо з приводу протиправних дій відносно ОСОБА_15 . Саме відео не бачив, але впізнав голос або ОСОБА_19 , або ОСОБА_17 . Особисто не бачив цих подій.

Свідок ОСОБА_28 , як неповнолітній допитаний у присутності законного представника, пояснив, що в кінці червня - початку липня 2020 року йому зателефонував ОСОБА_14 і покликав на зустріч біля приміщення котельні школи №16 м. Суми. Зустрівшись на місці з ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , ОСОБА_14 продемонстрував відеозапис, на якому хлопець сідав на зонтик та їв фікалії. На записі було чутно голос ОСОБА_14 та присутність ОСОБА_11 . В 20 числах липня бачив як малолітній хлопець біля школи у присутності батька ОСОБА_29 вказав на ОСОБА_10 та ОСОБА_14 як на осіб, які вчинили відносно нього протиправні дії.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

Чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

Чи вчинено ці діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

Чи слід застосовувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Перевіривши надані докази стороною обвинувачення, дослідивши у судовому засіданні письмові докази, заслухавши пояснення потерпілого, свідків, суд дійшов висновку про наявність суспільно небезпечного діяння, а саме вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням з використанням іншого предмета - парасольки до тіла малолітнього ОСОБА_15 .

В судовому засіданні встановлено, що будучи неповнолітніми ОСОБА_11 та ОСОБА_16 на час скоєння суспільно-небезпечного діяння, що містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України вчинили вказане суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України за обставин, викладених в клопотанні, що підтверджується дослідженими судом матеріалами кримінального провадження та поясненнями потерпілого та свідків, але разом з тим суд не погоджується зі змістом клопотання у частині орального проникнення в тіло малолітнього ОСОБА_15 за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , оскільки у судовому засіданні не знайшло підтвердження цих протиправних дій, а тому суд дійшов висновку про виключення епізоду як такого, який не підтверджується ані письмовими доказами, ані поясненнями самого потерпілого.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про на наявність суспільно небезпечного діяння, яке вчинено неповнолітніми ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , які на час вчинення такого діяння досягли одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за ч.4 ст.152 КК України - як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням з використанням іншого предмета щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Відповідно до акту обстеження за місцем мешкання неповнолітнього ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 і проживає разом з матір`ю ОСОБА_8 , з бабусею - ОСОБА_30 та вітчимом - ОСОБА_31 (т.2, а.с. 108).

Відповідно до акту обстеження за місцем мешкання неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком ОСОБА_32 та з матір`ю ОСОБА_9 (т.2, а.с. 99).

Згідно ч.2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, можуть бути застосовані судом до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Примусові заходи виховного характеру є єдиними з заходів кримінального примусу, застосування яких можливе до осіб, що не досягли віку, з якого можливе притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Згідно з ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього (малолітнього) може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді:

1) застереження;

2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;

3) передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;

4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;

5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Положеннями ст. 501 КПК України передбачено, що в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд приймає лише 2 види рішень: ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо прокурором буде доведено вчинення неповнолітнім, зазначеним в ст. 498 КПК України, суспільно-небезпечного діяння, чи ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру, якщо суд дійде висновку, що прокурор під час судового розгляду не довів факт вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закриває провадження, інших підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру законом не передбачено.

При цьому, до особи, яка вчинила зазначені діяння після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчиненого діяння, згідно зі ст. 498 КПК України, мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Пунктом 7 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

При вирішенні питання про застосування примусових мір виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_16 суд враховує дані про особу неповнолітнього, який за місцем проживання та навчання характеризуються посередньо, на обліку в секторі ювенальної поліції, а також на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг 16 років, тобто не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_11 суд також враховує дані про особу, який посередньо характеризується за місцем навчання, на обліку в секторі ювенальної поліції не перебував, на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг 16 років, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг 16 років, тобто не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітні як ОСОБА_16 , так і ОСОБА_11 проживає разом зі своїми матерями.

З огляду на викладене, та не зважаючи на позицію законних представників щодо відмови надавати пояснення суду і висловлювати свою думку з приводу застосування заходів виховного характеру відносно їх синів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, погодженого з прокурором про застосування до ОСОБА_16 та ОСОБА_11 примусових заходів виховного характеру саме у виді передачі неповнолітніх під нагляд матерям. Вказані примусові заходи виховного характеру сприятимуть їх виправленню та вихованню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_16 та ОСОБА_33 та попередження вчинення ними нових правопорушень.

Що стосується цивільного позову, пред`явленого в порядку ст.127, 128 КПК України, на захист інтересів неповнолітнього потерпілого ОСОБА_15 до відповідачів - законних представників неповнолітніх осіб, до яких застосовуються заходи виховного характеру та які є матерями тих осіб - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які за законом несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями неповнолітніх ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , відповідно до ч.1 ст.128 КПК України та підтриманого законним представником неповнолітнього потерпілого в судовому засіданні про стягнення з цивільних відповідачів на його користь в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 150000 грн., суд виходить з наступних підстав.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої шкоди неповнолітньому потерпілому ОСОБА_15 не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, тобто неповнолітніми ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

До даного висновку, суд приходить, з врахуванням вимог ст. 1179, 1180 ЦК України, оскільки неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Але відповідно до ч.2 ст.1179 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Виходячи з того, що судом виключено епізод суспільно-небезпечного діяння відносно малолітнього потерпілого у частині вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням з використанням геніталій в тіло потерпілого, підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги законного представника малолітнього потерпілого при визначенні розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд враховує характер моральних страждань малолітнього потерпілого, а також підстави якими законний представник малолітнього обґрунтовує розмір моральної шкоди, оцінений ним та повністю підтриманий в судовому засіданні в сумі 150000 гривень, суд враховує вимоги ст. ст. 23 та 1167 ЦК України.

У відповідності до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визнається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому суд також враховує характер вчинених неповнолітніми ОСОБА_16 та ОСОБА_11 умисних діянь при спричиненні малолітньому ОСОБА_15 хоча і легких тілесних ушкоджень, але також характер страждань малолітнього - приниження, страху вийти на вулицю і потрапити знову повторно до протиправних дій, їх тривалість, настання негативних змін у житті потерпілого, що є безумовним. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та при допиті малолітнього потерпілого, останній зазнав моральних страждань, що потягло вимушені зміни у життєвих зв`язках потерпілого та у звичайному способі його життя, настання негативних змін в житті - побоювання повторних протиправних дій відносно нього, підвищена увага інших осіб до нього, зазнав глибоку душевну рану з приводу знущань як психологічного рівня, так і фізичних страждань.

Положенням статті 1182 ЦК України зазначено, що шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітні ОСОБА_16 та ОСОБА_11 не мають власного майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, вони є учнями і фактично знаходиться на повному утриманні матерів, які є його законними представниками у даному кримінальному провадженні. Тому завдана неповнолітніми моральна шкода може бути відшкодована в повному обсязі їх законними представниками - ОСОБА_8 та ОСОБА_34 у частці кожна по 40 000 грн. на користь цивільного позивача ОСОБА_4 , як суми справедливої спричиненої моральної шкоди.

Оскільки у відповідності до положень ч.2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягуються виключно з засуджених осіб, щодо яких постановлено обвинувальний вирок, а передбачені в Законі з цього правила винятки не поширюються на обставини цієї справи, судові витрати на залучення експерта в даному кримінальному провадженні не розглядаються.

Керуючись ст. 97, 105 КК України, ст.484, 497, 501 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_12 затвердженого заступником керівника Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_13 про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0002312 від 01.08.2020 стосовно ОСОБА_10 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.152 КК України і на підставі п.3 ч.2 ст.105 КК України, у вигляді передачі його під нагляд батькам, а саме матері ОСОБА_8 - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Суми, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд батькам, а саме матері ОСОБА_8 .

Встановити тривалість заходів виховного характеру відносно ОСОБА_10 терміном 1 (один) рік.

Клопотання слідчого Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_12 затвердженого заступником керівника Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_13 про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0002312 від 01.08.2020 стосовно ОСОБА_11 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.152 КК України і на підставі п.3 ч.2 ст.105 КК України, у вигляді передачі його під нагляд батькам, а саме матері ОСОБА_9 - задовольнити

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Суми, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд батькам, а саме матері ОСОБА_9 .

Встановити тривалість заходів виховного характеру відносно ОСОБА_11 терміном 1 (один) рік.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1