Справа 556/4/23
Номер провадження 1-кс/556/381/2023
У Х В А Л А

іменем України

03.11.2023 року смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець подання, що надійшло від начальника Володимирецького відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області про зміну способу і порядку виконання ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 03.08.2023 року в частині конфіскації речових доказів по справі №556/4/23, -

встановив:

До Володимирецького районного суду Рівненської області надійшло подання начальника Володимирецького відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області про зміну способу і порядку виконання ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 03.08.2023 року в частині конфіскації речових доказів по справі №556/4/23.

В обґрунтування поданя зазначено, що ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 03.08.2023 року було задоволено клопотання прокурора та передано в дохід держави відповідно до положень п.5) ч. 9 ст.100 КПК України - деревину породи береза в загальній кількості 18 колод, довжиною близько 6 м. кожна, загальною кубомасою 3,2 м. куб., що зберігаються на території ДП «Рафалівське лісове господарство» ДП Ліси України та одночасно передати для потреб Збройних сил України (ЗСУ) та/або територіальної оборони (ТрО).

Вказана ухвала набрав законної сили та звернута до виконання.

28.09.2023 року начальник Володимирецького відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області звернувся до Володимирецького районного суду з поданням про зміну способу і порядку виконання ухвали в частині передання речових доказів в дохід держави шляхом заміни конфіскації майна на передачу для потреб роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши подане клопотання суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 03.08.2023 року було задоволено клопотання прокурора та передано в дохід держави відповідно до положень п.5) ч. 9 ст.100 КПК України деревину породи береза в загальній кількості 18 колод, довжиною близько 6 м. кожна, загальною кубомасою 3,2 м. куб., що зберігаються на території ДП «Рафалівське лісове господарство» ДП Ліси України та одночасно зазначено, що дане майно передати для потреб Збройних Сил України (ЗСУ), та/або територіальної оборони (ТрО).

Вказана ухвала набрав законної сили та звернута до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 та ч. 2 ст. 534 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Як вбачається з ч.9 ст.100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

У відповідності до чч.4, 5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Таким чином, суд констатує, що питання, пов"язані із виконанням судових рішень в частині майнових питань, можуть врегульовуватись також нормами цивільного та цивільного процесуального законодавства.

Згідно до вимог ч.ч.1,3,7 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поняття "спосіб" і "порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України, ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Отже, предметом правового регулювання в статті 435 ЦПК України є питання, пов`язані з певними обставинами щодо виконання рішення суду, а не питання ухвалення нового чи іншого рішення, зміни рішення.

Положення ст. 435 ЦПК України не передбачають права суду та можливості для нього зміни резолютивної частини раніше ухваленого рішення. Вирішуючи питання про зміну способу або порядку виконання рішення суд не вправі ухвалити фактично нове рішення щодо нового чи іншого предмету позову та щодо іншої особи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, питання щодо встановлення способу і порядку виконання рішення суду може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні цього рішення.

При цьому, ключовим питанням є те, що під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 червня 2019 року у справі № 350/426/16-ц, та Верховний Суд України в постановах від 25 листопада 2015 року (справа № 6-1829цс15) та від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2427цс15).

Згідно з ч. 1 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 3 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 35 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, порядок розпорядження конфіскованим майном, не реалізованим у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», та майном, яке не підлягає реалізації, встановлено Порядком розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 985.

Положеннями п. 1 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 985, встановлено, що реалізація майна, конфіскованого за рішенням суду і переданого органам державної виконавчої служби здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

В свою чергу державний виконавець в поданні зазначає, що до відділу звернувся т.в.о. Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник - ОСОБА_3 з проханням передати майно, що підлягає конфіскації з метою забезпечення опалювального сезону 2023-2024 твердим паливом для пічного опалення частини адмінприміщення площею 96 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 у якому дислокується рота охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, державний виконавець у своєму поданні просить змінити спосіб і порядок виконання ухвали суду від 03.08.2023 шляхом конкретного визначення структурного підрозділу ЗСУ якому передати конфісковане майно.

У поданні державного виконавця не порушується питання про заміну одного заходу примусового виконання іншим, оскільки таким заходом (способом захисту прав стягувача), навіть у запропонованій державним виконавцем редакції, залишається зобов`язання вчинити певні дії, але пропонується змінити суб`єкта та визначити джерело виконання такого зобов`язання.

Отже, вивчивши матеріали подання, суд вважає, що обраний державним виконавцем Володимирецького відділу ДВС у Вараському районі Рівненської області спосіб щодо зміни способу і порядку виконання ухвали суду шляхом звернення до суду з відповідним поданням не ґрунтується на вимогах Закону, а вирішення питання про визначення структурного підрозділу ЗСУ, якому належить передати конфісковане майно належить виключно до компетенції виконавчої служби.

Таким чином, враховуючи, що державним виконавцем не надано суду належних та достатніх доказів наявності обставин, які б дійсно унеможливлювали виконання вказано госудового рішення, а обґрунтування подання фактично зводяться до перекладання повноважень виконавчої служби на суд, що є неприпустимим, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні подання про зміну способу та порядку виконання ухвали суду по справі №556/4/23, постановленої 03.08.2023 Володимирецьким районним судом, слід відмовити.

Керуючись ст.100,534, 537-539 КПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні подання начальника Володимирецького відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області ОСОБА_4 про зміну способу та порядку виконання ухвали Володимирецького районного суду від 03.08.2023 року по справі №556/4/23 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 7 діб з моменту проголошення через районний суд.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляцію не було подано. В разі подання апеляції ухвала набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду, якщо ухвалу не було скасовано.

Суддя: ОСОБА_1