ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/234/24 Справа № 185/4380/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк шість місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_7 до призначенного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2021року, та призначено остаточне покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 05.05.2022 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 13.00 год, прийшов до ОСОБА_9 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , де спільно стали вживати спиртні напої. Перебуваючи в середині вищевказаного будинку, під час вживання спиртних напоїв, у ОСОБА_7 виник єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_9 шляхом розбійного нападу, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи. Реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, знаходячись всередині вищевказаного будинку, ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом, наніс один удар рукою по обличчю ОСОБА_9 в район верхньої губи. Після чого, ОСОБА_7 кулаками наніс ще близько п`яти ударів по голові ОСОБА_9 в районі скроні з лівої сторони. Далі, Ріпка наніс один удар по нозі ОСОБА_9 , в результаті якого останній втратив рівновагу та впав на підлогу на лівий бік. Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, ногами наніс близько 10 ударів по тулубу ОСОБА_9 , від яких останній втратив свідомість. В наслідок чого ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани верхньої губи праворуч, лівостороннього посттравматичного гнійного середнього отиту, множинних забоїв садна м`яких тканин голови, синця та садна на передній поверхні грудної клітини ліворуч по середньо-ключичній лінії у проекції 7-9 ребер, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше, як три тижні (21 день). Після чого, ОСОБА_7 , діючи умисно, з умислом на протиправне вилучення чужого майна і звернення його на свою користь, викрав дві чоловічі сумочки, загальна вартість яких складає 604,35 грн, паспорт на ім`я ОСОБА_9 та пластикову картку «Monobank». З місця скоєння злочину ОСОБА_7 зник та викраденим майном розпорядився на свій розсуд. Своїми умисними, злочинними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 604,35 грн.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.03.2023 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 4 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 125 КК України.

Вказав, що відповідно до показань потерпілого, сумки перебували у кухні та жодної умови про їх передачу обвинуваченому для зберігання чи спроби дітей викрасти ці сумки, не зазначав.

Зазначив, що свідок ОСОБА_10 повідомила, що вважає, що саме ОСОБА_7 викрав сумки потерпілого, а також свідок бачила сумки потерпілого у обвинуваченого під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Прокурор вказав, що факт вилучення сумок потерпілого у обвинуваченого підтверджується протоколом затримання ОСОБА_7 від 05.05.2022 року.

Зазначив, що суд першої інстанції не ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_11 , яка в суді пояснила, що вона проживала з обвинуваченим у цивільному шлюбі 5 років та у них добрі стосунки. Свідок категорично заперечував наявність ушкоджень у потерпілого та наявність сумок взагалі.

Вказав, що судом першої інстанції не було надано оцінку показанням свідка ОСОБА_11 , навіть попри підтвердження самим обвинуваченим, іншими свідками та висновками суду про отримання потерпілим тілесних ушкоджень.

Прокурор наголосив, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини вчинення злочину, а саме те, що злочин скоєно за місцем мешкання потерпілого та лише вказана обставина ставить під сумнів доводи обвинуваченого про передачу потерпілим сумок для їх збереження.

Зазначив, що суд першої інстанції не мотивує, чому саме бере до уваги показання обвинуваченого та відкидає показання інших осіб.

Прокурор вказав, що суд першої інстанції під час судового розгляду мав перевірити місце діяння, у вчинені якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею Закону України про кримінальну відповідальність воно передбачено.

Прокурор зазначив, що суд першої інстанції у вступній частині не вірно зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, оскільки відповідно до обвинувального акту орган досудового розслідування обвинувачує ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

Перевіркою оскаржуваного вироку на відповідність вимогам кримінального процесуального закону встановлено, що судове рішення було ухвалено з істотними порушеннями вимог ст. 374 КПК України.

Так, Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено два види вироків: виправдувальний та обвинувальний.

Вирок суду складається, в тому числі, і з мотивувальної частини, в якій знаходять своє відображення обґрунтування вирішених судом питань факту і права.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, в разі визнання особи виправданою, наводиться формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі, а в разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Однак, як вбачається з вироку, суд першої інстанції зробив висновок про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

Давши належну та об`єктивну оцінку дослідженим безпосередньо в судовому засіданні доказам по пред`явленому обвинуваченні та зробивши висновок про відсутність будь-яких інших доказів, які б вказували та підтверджували факт та обставини заподіяння саме обвинуваченим ОСОБА_7 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоровя, вчиненого в умовах воєнного стану, суд першої інстанції зробив висновок про те, що своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Однак, в такому разі, коли мотивувальну частину вироку за ч. 4 ст. 187 КК України суд сформулював як виправдувальний вирок, а потім зробив висновок про доведеність та наявність в діях ОСОБА_7 тільки умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, суд першої інстанції повинен був вказати у вироку обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнані судом доведеними.

Отже, в даному випадку суд першої інстанції не встановив та не навів у вироку, як того вимагає кримінальний процесуальний закон, обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за яке його засудив.

Таким чином, колегія суддів констатує порушення судом першої інстанції права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки особа, яка за вироком отримала кримінальне покарання, не вбачає з вироку, яке кримінальне правопорушення та за яких обставин вона його вчинила.

Допущене судом порушення вимог ст. 374 КПК України є істотним, оскільки вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо дотримуючись вимог ст. ст. 370, 373, 374, 375 КПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визнавши недоведеним вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та кваліфікувавши дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, не встановив при цьому обставини заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, що є істотним порушенням вимог КПК України.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції необхідно повно та об`єктивно дослідити пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України і ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне скасувати вирок суду від 10 березня 2024 року з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Колегія суддів зазначає, що під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати вищенаведене, та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, його тяжкість, колегія суддів вважає, що саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде необхідним для виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних зобов`язань та запобігання наявним ризикам. Тож, колегія суддів вважає за доцільне змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з покладанням відповідних обовязків.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 змінити з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до п.п.1-4 ч.5 ст.194 КПК України, такі обовязки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом.

Звільнити ОСОБА_7 з під варти в залі суду негайно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3