Номер провадження: 11-сс/813/1852/23
Справа № 946/8277/23 1-кс/946/2504/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області матеріали справи за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.10.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001147 від 07.09.2023 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.146 КК України,

встановив:

СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001147 від 07.09.2023 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.146 КК України, скоєних за наступних обставин.

Досудовим розслідування встановлено, що 22.04.2023 року, о 19:31 год., у ОСОБА_8 , який в цей час знаходився біля відділення АТ «Ощадбанк» по вул. Михайла Грушевського, 1, в м. Ізмаїлі, Одеської області, куди він прийшов за проханням ОСОБА_9 , виник спільний злочинний умисел направлений на викрадення людини - ОСОБА_10 , з метою транспортування останнього до визначеного ОСОБА_9 місця.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на викрадення людини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою транспортування ОСОБА_10 до визначеного ОСОБА_9 місця, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діючи умисно, проти волі ОСОБА_10 , використовуючи психологічний тиск та фізичну силу, взяли його під руки та незаконно заштовхали на заднє пасажирське сидіння салону автомобіля марки «Daewoo», модель «Lanos», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який на той час перебував у користуванні ОСОБА_9 , тим самим позбавили права ОСОБА_10 на вільне пересування та поїхали з місця події.

У подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 привезли та утримували ОСОБА_10 проти його волі, біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , після чого цього ж дня у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_10 було звільнено та відпущено.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що 22.04.2023 року в період часу з 19:31 год. до моменту звільнення ОСОБА_10 , більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в цей час пересувались містом Ізмаїл в автомобілі марки «Daewoo», модель «Lanos», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який на той час перебував у користуванні ОСОБА_9 , після того, як вони спільно, незаконно викрали ОСОБА_10 , з мотивів особистої неприязні до нього, через його можливі протиправні дії пов`язані з крадіжкою майна з території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та відчуттям уявного відновлення справедливості, виник спільний злочинний умисел направлений на умисне спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень з метою примушування ОСОБА_10 зізнатися у крадіжці майна.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 діючи з єдиним умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням знаряддя, спричинили ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі травматичного набряку головного мозку, вогнищевих деструкцій та множинних внутрішньо мозкових крововиливів в кортікальних відділах великої півкулі, крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку, крововиливу під тверду мозкову оболонку головного мозку, розходження вінцевого шва, крововиливу в м`яких тканинах голови, синця на верхній та нижній повіці правого ока, які викликали небезпечні для життя явища, мали ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, тобто умисні тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, внаслідок яких 23.04.2023 року, за адресою: АДРЕСА_3 , настала смерть ОСОБА_10 та які знаходяться у прямому причинному зв`язку із смертю ОСОБА_10 .

З оскарженої ухвали та матеріалів судового провадження вбачається, що 07.09.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 146 КК України.

08.09.2023 року слідчий Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_8 для участі в розгляді клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2023 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

08.09.2023 року слідчим Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області винесено постанову про зупинення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

07.10.2023 року ОСОБА_8 затримано на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2023 року (справа №946/6934/23).

07.10.2023 року слідчим Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області винесено постанову про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2023 року до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до 26.10.2023 року.

12.10.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 146 КК України: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого вчинене групою осіб; незаконне викрадення людини.

31.10.2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду залишено без змін ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2023 року (провадження №11-сс/813/1761/23).

Строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні спливав 27.10.2023 року.

У зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_8 з 12.10.2023 року по 24.10.2023 року ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, строк досудового розслідування, спливав 07.11.2023 року (з урахування 12 діб ознайомлення з матеріалами кримінального провадження).

24.10.2023 року ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з заявою про зміну запобіжного заходу, якою просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт (№946/8277/23).

24.10.2023 року слідчий СВ Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 (№946/8291/23).

Ухвалою слідчого судді від 24.10.2023 року заяву ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу (№946/8277/23) та клопотання слідчого слідчого відділу Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 (№946/8291/23) об`єднано в одне провадження, присвоївши спільний єдиний унікальний номер №946/8277/23 (провадження № 1-кс/946/2504/23).

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні заяви підозрюваного ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання слідчого та підозрюваному продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, а саме до 07.11.2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Підозрюваний посилається на невинуватість у скоєнні злочинів за пред`явленою йому підозрою, а тому вважає необхідним змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, з метою надання можливості лікуватись.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.11.2023 року проведення розгляду апеляційної скарги призначено в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» за участю підозрюваного ОСОБА_8 на 10:15 год. 27.11.2023 року.

Однак, в судовому засіданні 27.11.2023 року здійснення відеоконференцзв?язку з ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» виявилось неможливим, внаслідок відсутності інтернет-зв?язку із вказаною установою.

З урахуванням вказаних обставин, захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні не наполягав на обов`язковій участі підозрюваного.

За таких підстав судовий розгляд проведено за відсутністю підозрюваного ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 останній обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.146 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного та апеляційному розгляді, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів.

Доводи підозрюваного ОСОБА_8 про недоведеність його вини у скоєнні кримінальних правопорушень, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, необхідність завершення досудового розслідування на час розгляду клопотань слідчим суддею, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні зокрема тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; здійснити незаконний вплив на свідків в кримінальному провадженні; скоїти інше кримінальне правопорушення; виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який на теперішній час підозрюється у скоєні тяжкого та нетяжкого злочинів, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, останній зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та він продовжує існувати.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, оскільки їх покази, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, або можливо виникне необхідність в їх додатковому допиті, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи ризик можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, колегія суддів враховує, що відповідно до матеріалів судового провадження підозрюваний ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимим, а також станом на даний час притягується до кримінальної відповідальності за скоєння незаконного викрадення людини, та умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, та таке, що спричинило смерть потерпілого.

Враховуючи обставини інкримінованих підозрюваному ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного, який є раніше судимим, наразі притягується до кримінальної відповідності за двома іншими кримінальними провадженнями за скоєння тяжкого та нетяжкого злочинів, колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення стосовно існування ризику того, що підозрюваний може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні на час його розгляду клопотання не завершено, що неможливо буде здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді щодо не визначення підозрюваному відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства, або погрозою його застосування.

Доводи сторони захисту про можливість зміни підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу на домашній арешт, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки такий запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися незданим гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Доводи сторони захисту про неможливість перебування підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, у зв`язку із необхідністю його лікування, колегія суддів визнає недоведеними, оскільки медичної документації щодо критичного стану його здоров`я, який виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

Колегія суддів враховує, що згідно медичної довідки від 23.10.2023 року, виданої Ізмаїльською міською медичною частиною, ОСОБА_8 регулярно оглядається лікарями, перебуває під медичним наглядом та приймає призначене лікування. Інформації про критичність стану здоров`я чи неможливість перебування під вартою вказана довідка не містить.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі підтвердження незадовільного стану здоров`я підозрюваного, у відповідності до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-ХІІ від 30.06.1993 року, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Оскільки доказів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 є таким, що на даний час потребує невідкладної медичної допомоги, стороною захисту не надано, апеляційний суд вважає, що у разі реального існування потреби в наданні медичної допомоги обвинуваченому, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотання до установи виконання покарань.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та продовження існування раніше встановлених ризиків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги підозрюваного про незаконність ухвали слідчого судді про продовження строку тримання його під вартою, суд визнає безпідставними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підозрюваного підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Крім того, колегія суддів враховує, що оскарженою ухвалою слідчого судді строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 було продовжено до 07.11.2023 року. Однак, прокурор повідомив апеляційному суду, що 06.11.2023 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 вже переданий до суду, а в підготовчому провадженні Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03.01.2024 року.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.10.2023 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001147 від 07.09.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4