ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2751/23 Справа № 209/4700/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000112, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Усурійськ росія, громадянки України, незаміжньої, маючої на утриманні неповнолітню доньку 2007 року народження, працюючої завідуючою ДЛВСЕ ринку «Центральний» м. Дніпро, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Кам`янського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 до 25 січня 2024 року з визначенням застави в розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 671 000 гривень.

Слідчий суддя дійшов висновку, що слідство по справі триває, наявні ризики не відпали, є необхідність проведення низки слідчих дій, на результати яких підозрювана може вплинути, зокрема на свідків. Крім того встановив, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може побоюючись покарання переховуватися від слідства та суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

В той же час слідчий суддя вважав за необхідне встановити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу який не повинен бути завідомо непомірним для підозрюваної в розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму, що становить 671 000 гривень, адже така застава здатна забезпечити виконання підозрюваною у вчиненні тяжкого злочину покладених на неї обов`язків, та не є завідомо непомірною для підозрюваної із урахуванням викладеного вище.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вказує, що визначена застава в розмірі 671 000 гривень, є непомірною не тільки для ОСОБА_6 , а й для її родичів та знайомих. Вказує, що скрутне матеріальне становище обумовлено перебуванням на утриманні ОСОБА_6 двох дітей, що в свою чергу унеможливлює внесення навіть значно менших сум застави.

Зазначає, що ризик ухилення від слідства та суду виключений в силу стійких соціальних зв`язків ОСОБА_6 , необхідності утримання дітей та матері.

Окрім цього звертає увагу, що ОСОБА_6 не затримано на гарячому, з моменту проведення обшуків, повідомлення про підозру та вручення клопотання про застосування запобіжного заходу, пройшло достатньо часу, протягом якого ОСОБА_6 довела своє бажання дотримуватися процесуальних обов`язків.

Заслухавши сторони кримінального провадження, захисника та підозрювану, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши їх доводи, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Так, при продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою враховано, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері службової та професійної діяльності, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, а отже, продовжують існувати ризики переховування від слідства та суду, продовження вчиняти кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати та спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Проте, зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 183 КПК України, слідчим суддею неповно досліджені обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останнім не було належним чином розглянуто можливість застосування інших (альтеративних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Так, згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для обмеження свободи, а суди зобов`язані обґрунтувати рішення про продовження обмеження свободи підозрюваної особи іншими підставами, які мають бути чітко вказані, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р.).

Отже, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що суд повинен уважно ставиться до того, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Проте з моменту застосування до підозрюваної ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу, сторона обвинувачення не заявляла про нові ризики, які виправдовують тримання її під вартою.

В свою чергу сторона захисту зазначила, що ОСОБА_6 перебуває під вартою вже більше трьох місяців, незаміжня, є матір`ю-одинаком, на утриманні якої перебуває двох дітей та мати, з моменту проведення обшуків, повідомлення про підозру та вручення клопотання про застосування запобіжного заходу, пройшло достатньо часу, протягом якого ОСОБА_6 довела своє бажання дотримуватися процесуальних обов`язків.

При цьому слід зазначити, що частинами 2 та 3 ст. 27 Конвенції Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Як визначено в ч. 1 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на пріоритеті захисту прав та свобод дитини, забезпечення належного захисту прав, свобод і законних інтересів дітей, відновлювальний підхід у здійсненні правосуддя за участю дітей, впровадження найкращих практик та методів захисту прав і свобод дітей.

Задовольняючи клопотання слідчого про продовження підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не в повній мірі з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та запобігти вказаним слідчим у клопотанні ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що підозрювана ОСОБА_6 має постійне місце проживання у м. Дніпрі, родину, має на утриманні двох дітей, яких виховує самостійно та матір, яка також потребує її догляду, міцні соціальні зв`язки, до кримінальної чи адміністративної відповідальності раніше не притягувалася.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправданим за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, строк її перебування під вартою, її вік, наявність на її утриманні двох дітей, яких виховує самостійно та матері, яка також потребує її догляду, наявність постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, а також приймаючи до уваги недоведеність прокурором недостатності застосування щодо підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні, а також відсутність нових ризиків, виходячи з відсутності обставин необхідності обмеження права особи на свободу, що передбачено кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, можна зробити висновок, що цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_6 покладених на неї обов`язків.

За наведеного, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасування, з постановлянням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000112, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави щодо ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, - скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Кам`янського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 25 січня 2024 року включно.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк до 25 січня 2024 року наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до прокурора, слідчого та суду;

- не відлучатися з місця свого проживання цілодобово, строком до 25 січня 2024 року включно;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваної, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї зобов`язань.

Звільнити підозрювану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали доручити органам Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, направивши їм копію цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4