Провадження № 1-кп/679/102/2023
Справа № 679/756/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішин кримінальне провадження, внесене 10.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000421 стосовно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Зеленці Старокостянтинівського району Хмельницької області, громадянина України, не одруженого, з середньою-спеціальною освітою, пенсіонера, є особою з інвалідністю ІІІ групи, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

09 червня 2023 року близько 11:00 ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні кімнати кухні квартири АДРЕСА_3 , керуючись раптово виниклим умислом, діючи на ґрунті особистих раптово виниклих неприязних відносин, під час розпивання спиртних напоїв, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно наніс не менше восьми ударів в область обличчя ОСОБА_5 , чим спричинив для останнього тілесні ушкодження у виді синця правої тім`яної ділянки голови, синця повік з крововиливом під кон`юнктивальну оболонку лівого ока, синця повік правого ока, синця лобної ділянки голови зліва, синця спинки носа, синця нижньої губи справа з крововиливом під слизову оболонку, множинних саден обличчя ділянці лобу справа та зліва в ділянці правої брови, в ділянці верхньої повіки правого ока та правої скроні, правої вушної раковини, в ділянці правої щоки, підочно справа, в ділянці спинки носа, кінчика та крил носа, в ділянці верхньої губи, в ділянці нижньої губи та підборіддя, лівого кута рота, в підочній ділянці зліва та в ділянці лівої щоки, в передвушній ділянці зліва, в ділянці нижньої щелепи зліва, осаднення ділянок тильної поверхні п`ястно-фалангових суглобів другого, третього, п`ятого фаланг пальців правої кисті, другого міжп`ястневого проміжку правої кисті, які за своїм характером відносяться до категорії ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково, оскільки потерпілий перший почав його бити, а він відбивався, при цьому пояснив наступне. 09 червня 2023 зранку до нього додому прийшов потерпілий ОСОБА_5 з метою забрати свої речі, які напередодні приносив прати. Потерпілий приніс з собою 200 мл горілки, вони разом випили цю горілку та обвинувачений дістав на стіл ще 0,7 л горілки, з якої вони випили разом половину. ОСОБА_5 попросив приготувати йому каву, обвинувачений приготував. Потерпілий випив каву, почав вставати з-за столу і впав. Потім встав і почав бити ОСОБА_4 кулаками в обличчя. Обвинувачений почав відбиватися, наносячи удари потерпілому кулаками в голову, при цьому, наніс приблизно 8 ударів. Потерпілий наніс удар обвинуваченому в праве око, внаслідок удару утворився синець, від всіх інших ударів він зміг захиститися. Після бійки потерпілий зібрав свої речі і пішов, нічого свого не залишивши, на його обличчі була кров. ОСОБА_5 пішов від обвинуваченого ще вдень. Потім, о 22:30 потерпілий повернувся до обвинуваченого, оскільки шукав свої ключі, обвинувачений його не пустив. Зранку наступного дня обвинувачений пішов на дачу, куди прийшов і потерпілий, який почав питати у обвинуваченого, чому він його побив, на що обвинувачений відповів, що це саме потерпілий першим почав бити обвинуваченого. Після вказаних подій обвинувачений не звертався ані до поліції, ані до лікарні, для проходження СМЕ теж не звертався. Конфліктів між ними раніше не було, обвинувачений просто захищався. Він своїми ударами не міг завдати ту кількість тілесних ушкоджень, яка зазначена в обвинувальному акті, а тому вважає, що потерпілого хтось міг побити у проміжок часу, як він пішов від нього вдень і повернувся о 22:30. Проте, обвинувачений зазначив, що видимих ознак отримання потерпілим тілесних ушкоджень у вказаний вище проміжок часу, він не бачив.

В судових дебатах обвинувачений вказав, що свою вину він визнає повністю та кається у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він 09.06.2023 о 10:30 прийшов до ОСОБА_4 , принісши з собою 0,2 л горілки. ОСОБА_4 приготував закуску, вони почали випивати, після обвинувачений поставив на стіл ще 1л самогону, вони разом випили всього 0,2 л. Потім потерпілий попросив зробити йому кави, обвинувачений зробив, потерпілий випив половину чашки кави та почав втрачати свідомість, повільно осівши на підлогу. А обвинувачений в цей час, мовчки почав бити потерпілого. У потерпілого все обличчя було в синцях, а тому він вважає, що ОСОБА_4 наносив йому удари ногами, але він цього не пам`ятає. ОСОБА_5 пролежав в квартирі обвинуваченого без свідомості до 17:00 або до 17:30. Коли потерпілий прийшов до тями, побачив пусту пляшку та ОСОБА_6 , який лежав на підлозі. Потерпілий підвівся і пішов додому, зайшовши в магазин, але коли прийшов до будинку виявив відсутність ключів від своїх дверей. На шляху додому потерпілий не падав, вночі до обвинуваченого не повертався. У потерпілого був перебитий ніс, синці на обличчі, перелом мізинця правої руки, а також були садна. Потерпілий вважає, що обвинувачений хотів пограбувати його будинок, а тому побив. Вони були знайомі 1,5 роки, відносини були нормальні, до цього випадку декілька разів разом випивали спиртні напої.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, окрім його особистих свідчень, доведена повністю і сукупністю доказів, наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні відповідно до ст. 94 КПК України.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується сукупністю письмових доказів:

- витягом з ЄРДР за № 0000421 від 10.06.2023, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.06.2023. З яких вбачається, що ОСОБА_5 10.06.2023 звернувся до поліції з заявою про те, що 09.06.2023 близько 11:00 в АДРЕСА_4 , малознайомий чоловік на ім`я ОСОБА_8 спричини йому тілесні ушкодження у виді синців на голові та руках (а.с. 32, 33);

- висновком експерта № 103 від 12.06.2023, відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець правої тім`яної ділянки голови; синець повік з крововиливом під кон`юнктивальну оболонку лівого ока; синець повік правого ока; синець лобної ділянки голови зліва; синець спинки носа; синець нижньої губи справа з крововиливом під слизову оболонку; множинні садна обличчя ділянці лобу справа та зліва в ділянці правої брови, в ділянці верхньої повіки правого ока та правої скроні, правої вушної раковини, в ділянці правої щоки, підочно справа, в ділянці спинки носа, кінчика та крил носа, в ділянці верхньої губи, в ділянці нижньої губи та підборіддя, лівого кута рота, в підочній ділянці зліва та в ділянці лівої щоки, в передвушній ділянці зліва, в ділянці нижньої щелепи зліва; осаднення ділянок тильної поверхні п`ястно-фалангових суглобів другого, третього, п`ятого фаланг пальців правої кисті, другого міжп`ястневого проміжку правої кисті. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів і за властивостями давності виникнення виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження можуть відповідати часу події вказаної у постанові 09.06.2023. Характер та локалізація ушкоджень на тілі не відповідають механізму виникнення внаслідок самопадіння із висоти власного зросту. Виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до категорії легкого ступеня тяжкості (а.с. 35-36);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.06.2023 та відеозаписом такого, проведеного за участі підозрюваного ОСОБА_4 , який проводився у приміщенні кабінету № 19 ВПД №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, яким встановлено наступне. В ході, слідчого експерименту ОСОБА_4 розповів, що 09 червня 2023 року в ранковий час близько 10:00 до нього прийшов ОСОБА_9 , при цьому мав з собою 0,25 горілки. Далі, будучи в приміщенні кухні вони випили в загальному близько 1 л горілки. В той час ОСОБА_9 вставав з-за столу та перечепився і впав, після чого відразу ОСОБА_9 встав та рукою вдарив його по обличчю, думаючи, що то ніби була підніжка, а тому він не витримав і почав наносити удари двома руками в область обличчя Василя, не менше восьми ударів, при цьому вони були в стоячому положенні. ОСОБА_4 продемонстрував на статистові ділянки голови по яких наносив удари. Що відбувалось він не пам`ятає, оскільки він був в стані алкогольного сп`яніння. Памятає, що ОСОБА_9 , також, ніби наносив удари, при цьому отримані ОСОБА_4 тілесні ушкодження є незначними, а тому він не звертався до медичних закладів та поліції, претензій з даного приводу не має. Того дня, ОСОБА_9 в вечірній час приходив та шукав ніби телефон. Свою вину у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 визнає.

Під час судового засідання обвинувачений підтвердив відомості, повідомлені під час проведення слідчого експерименту.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Суд визнає належними та допустимими доказами, які були досліджені в судових засіданнях, оскільки вони відповідають вимогам КПК України, порушень вимог ст.ст. 104, 106, 223 КПК України чи вимог ст.ст. 87, 99 КПК України не виявлено та стороною захисту не доведено.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких й узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Наведені докази в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом доводять факти того, що саме обвинувачений ОСОБА_4 09.06.2023 близько 11:00 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до категорії ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Даючи оцінку наведеним вище доказам у їх сукупності, суд визнає їх достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам у справі, узгоджуються між собою, взаємно доповнюючи один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством, і сумнівів в їх достовірності не викликають, а тому, з урахуванням їх, на підставі аналізу цих доказів, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину доведена і дає підстави для винесення обвинувального вироку відносно останнього.

Також суд зазначає, що не спростовують винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень і його твердження про те, що ініціатором конфлікту був потерпілий.

Характер та локалізація виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та механізм їх заподіяння за обставин вказаних потерпілим, на думку суду, повністю узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи.

Виходячи з висновку судово-медичної експертизи №103 від 12.06.2023 у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у виді синця правої тім`яної ділянки голови, синця повік з крововиливом під кон`юнктивальну оболонку лівого ока, синця повік правого ока, синця лобної ділянки голови зліва, синця спинки носа, синця нижньої губи справа з крововиливом під слизову оболонку, множинних саден обличчя ділянці лобу справа та зліва в ділянці правої брови, в ділянці верхньої повіки правого ока та правої скроні, правої вушної раковини, в ділянці правої щоки, підочно справа, в ділянці спинки носа, кінчика та крил носа, в ділянці верхньої губи, в ділянці нижньої губи та підборіддя, лівого кута рота, в підочній ділянці зліва та в ділянці лівої щоки, в передвушній ділянці зліва, в ділянці нижньої щелепи зліва, осаднення ділянок тильної поверхні п`ястно-фалангових суглобів другого, третього, п`ятого фаланг пальців правої кисті, другого міжп`ястневого проміжку правої кисті, які за своїм характером відносяться до категорії ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Всі вищевказані ушкодження у ОСОБА_5 утворилися в результаті дії тупих твердих предметів, про що свідчить їх характер. Травмуючими механізмами утворення всіх наявних в ОСОБА_5 ушкоджень явилися ударні дії тупих предметів, і за властивостями давності виникнення виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження можуть відповідати часу події вказаної у постанові 09.06.2023. Характер та локалізація ушкоджень на тілі не відповідають механізму виникнення внаслідок самопадіння із висоти власного зросту.

Експертиза була проведена експертом Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , маючого стаж роботи експертом з 1999 року, перший кваліфікаційний клас судового експерта, вища кваліфікаційна категорія судово-медичного експерта. Слідчим експерта було ознайомлено з правами та обов`язками за ст. 69 КПК України та попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України за відмову від ухилення від дачі висновку або за дачу завідомо неправдивого висновку.

Отже, у суду немає підстав для сумніву в об`єктивності, наданих судовим експертом висновку, його фаховості та неупередженості.

Суд відкидає твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він діяв у стані необхідної оборони (захищався), вважає, що такі твердження обвинуваченого спростовуються матеріалами кримінального провадження виходячи з наступного.

Правовими підставами регламентуючими право особи на самозахист від протиправних посягань є ч. 3 ст. 27 Конституції України, за якою кожен має право захищати своє життя і здоров`я від протиправних посягань, а також ч. 1 ст. 36 КК України за якою під необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Правові рекомендації з цього питання викладені і в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону». За ними суду слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у справі № 748/1226/18, провадження № 51-6185 км 19, особа, що завдала шкоду, не може посилатися на стан необхідної оборони, якщо саме насильство було спровоковано нею ж самою, тобто було передбачуваним наслідком її власної поведінки. Окремим випадком такого спровокованого насильства є бійка, під час якої учасники застосовують один до одного насильство певного ступеня. Таке спровоковане насильство не можна вважати «посяганням» у тому значенні, яке цьому терміну надається статтею 36 КК України.

Це не виключає можливості, що особа, яка спровокувала насильство, опиниться в ситуації необхідної оброни, якщо ступінь спровокованого насильства очевидно перевищить той, який особа могла передбачити, наприклад, якщо в ситуації обопільної бійки один з учасників застосує або виявить намір застосувати значно вищий ступінь насильства, зброю або до його насильницьких дій приєднаються інші особи.

Суд виходить з того, що в даному провадженні таких обставин встановлено не було. Під час бійки обвинувачений і потерпілий завдали один одному ударів кулаками.

Таким чином, встановлені судом фактичні обставини, у тому числі й на підставі показань самого обвинуваченого, свідчать про відсутність акту суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого ОСОБА_5 , який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_4 , що в свою чергу могло викликати у останнього невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому.

Таким чином, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про те, що діяння кримінального правопорушення мало місце, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують його покарання.

Відповідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, не одружений, є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІІ групи.

Відповідно до ст. 66 КК України суд не вбачає підстав для віднесення до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, як про це зазначено в обвинувальному акті, виходячи з наступного.

Виходячи з системного тлумачення законодавства і судової практики щире каяття характеризує ставлення особи до вчиненого кримінального правопорушення та проявляється в тому, що вона визнає свою вину, щиро жалкує про вчинене, бажає виправити ситуацію, що склалася, дає правдиві показання, негативно оцінює кримінальне правопорушення та засуджує свою поведінку. При цьому щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Однак саме по собі щире каяття є лише пом`якшуючою покарання обставиною, а не підставою, яка обов`язково тягне за собою звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Що ж стосується активного сприяння розкриттю злочину, то таким необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Разом з тим, після вчинення кримінального проступку поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 , який до судових дебатів не визнавав своєї вини у вчиненому, не свідчила про наявність у нього щирого каяття, а також в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, які б свідчили про активне сприяння обвинуваченим у розкритті злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, обставин, що пом`якшують та обтяжуть покарання, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Суд вважає, що така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування у нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

засудив:

Визнати винуватим ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1