Номер провадження: 11-кп/813/2266/23
Справа № 947/6642/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року ,про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003160 від 02 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України та ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 днів до 20 листопада 2023 року включно.

Раніше визначений розмір застави залишений без змін.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що його підзахисний перебуває під вартою тривалий час і вже відпали всі ризики, які були підставою для застосування до нього виняткового запобіжного заходу.

ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання в Одеській області, він є батьком 2-х дітей, до затримання був працевлаштованим.

Захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , в своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу та застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що його підзахисний раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивно характеризується, працевлаштований.

Крім того, старший син обвинуваченого є інвалідом з народження та потребує постійного догляду.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Під час апеляційного розгляду захисники: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обвинувачені: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти поданих апеляційних скарг, просила залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Мотиви апеляційного суду

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Київському районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003160 від 02 вересня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину ч.5 ст.185 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні злочину ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачення по суті, оскільки, окрім, як дослідивши оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копію клопотання прокурора, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_10 за ч.5 ст.185 КК України та ОСОБА_9 за ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України.

Оскарженою ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року обвинуваченим: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003160 судом першої інстанції не вчинені не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема не дослідженні всі докази, які були зібрані органом досудового розслідування.

Разом з тим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, за який, у разі доведеності вини обвинувачених, їм загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, продовжує існувати ризик того, що вони можуть переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Аналізуючи характер та обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі останні можуть незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності та підтверджують наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду прокурор вказала на те, що обвинувачений ОСОБА_11 співпрацює з органом обвинувачення та надає викривальні показання на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що також підтверджує існування ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Твердження апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 про те, що обвинувачений ОСОБА_9 має двох дітей, один з яких є інвалідом з народження та потребує постійного догляду, також має батьків похилого віку, які потребують постійного догляду, на думку апеляційного суду, не є достатніми підставами для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Апеляційний суд вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи викладене, доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про наявність підстав для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необґрунтованими, а суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Разом з тим, під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначили про те, що визначений їм раніше розмір застави є непомірним для обвинувачених.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

В порушення зазначених норм КПК України, суд першої інстанції у своїй ухвалі не зазначив розмір застави, який залишив незмінним для обвинувачених, пославшись на раніше визначений розмір.

При цьому, суд першої інстанції не вказав, яким судовим рішенням обвинуваченим була раніше визначена застава.

Крім того, в резолютивній частині оскарженої ухвали не визначено подальші дії щодо обвинувачених після внесення застави та обов`язки, які суд вважає за необхідне покласти на них, а також наслідки порушення покладених на обвинувачених обов`язків.

Так, під час апеляційного розгляду сторона захисту пояснила, що їм невідомий розмір застави, визначений кожному із обвинувачених.

У свою чергу прокурор пояснила, що кожному із обвинувачених визначена застава в розмірі 24 973 000 (двадцять чотири мільйона дев`ятсот сімдесят три тисячі) гривень

Проте, відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2020 року, обвинуваченому ОСОБА_10 визначено розмір застави - у розмірі 24 973 000 (двадцять чотири мільйона дев`ятсот сімдесят три тисячі) гривень, обвинуваченому ОСОБА_9 у розмірі 10 510 000 (десять мільйонів п`ятсот десять тисяч) гривень.

Своє рішення щодо визначення обвинуваченим розміру застави суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину та наявність встановлених ризиків у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд зазначає, встановлений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2020 року розмір застави, жодного разу не переглядався судом першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги те, що протягом часу перебування обвинувачених під вартою, а саме понад чотири роки, ризики у своїй сукупності зменшилися.

З огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, зменшується актуальність ризиків, укріплюється позиція обвинувачення таким чином, що негативна процесуальна поведінка обвинувачених меншою мірою здатна перешкодити ефективності судового розгляду, і, відповідно, знижується суворість запобіжного заходу, а тому і зменшенню підлягає розмір застави.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження упродовж судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

У свою чергу апеляційний суд констатує, що визначений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2020 року розмір застави, на протязі трьох з половиною років, не був внесений обвинуваченими, а тому може бути непомірним для них.

При розгляді питання щодо визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд враховує особи обвинувачених, їх майновий стан, обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та вважає за необхідне зменшити розмір застави, визначеної судом першої інстанції, як альтернативного запобіжного заходу та встановити її в розмірі - 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 368 000 (п`ять мільйонів триста шістдесят вісім тисяч) гривень.

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, дозволить контролювати їх місце перебування під час судового розгляду, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 406, 407, 409, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 частково задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 21 вересня 2023 року, якою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 днів до 20 листопада 2023 року, включно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_6 .

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

У якості альтернативного запобіжного заходу визначити обвинуваченому ОСОБА_9 заставу 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5368000 (п`ять мільйонів триста шістдесят вісім тисяч) гривень.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

У якості альтернативного запобіжного заходу визначити обвинуваченому ОСОБА_10 заставу 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5368000 (п`ять мільйонів триста шістдесят вісім тисяч) гривень.

Обвинувачені або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок: Банківські реквізити; Депозитний рахунок для зарахування заставних сум

Отримувач: Одеський апеляційний суд,

Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 03.10.2023 року, заставна сума за ОСОБА_10 чи, відповідно, ОСОБА_9 , (номер провадження №11-сс/813/2266/23; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 )

У разі внесення застави обвинуваченими або заставодавцем, звільнити з-під варти обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з покладенням на кожного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-з`являтися за викликом до суду;

-не відлучатися без дозволу суду за межі Одеської області;

-повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи;

-утримуватися від спілкування з обвинуваченим ОСОБА_11 , потерпілим та свідками;

-здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на и виїзд чи в`їзд в Україну;

-носити електричний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченим та заставодавцю наслідки невиконання покладених обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою становить до 20 листопада 2023 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4