ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року про задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чита, рф, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні №0001705 від 06.11.2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08 січня 2024 року, з визначенням застави у розмірі 214 720 гривень.

У задоволенні клопотання захисника про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Також слідчий суддя визнав встановленим наявність ризику ухилення від органу досудового слідства ОСОБА_8 , оскільки інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, на думку слідчого судді, свідчить те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою примушування їх до надання неправдивих свідчень чи висновків з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 раніше був судимий за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі за ст. 263 КК України, та згідно з вимогами ст. 89 КПК України всі судимості ОСОБА_8 погашені, однак останній знову підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, що свідчить про відсутність зроблених для себе належних висновків.

Крім того, слідчим суддею було враховано й дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який офіційно не працевлаштований, перебуває в цивільному шлюбі, і з огляду на це суд дійшов висновку, що жоден більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку підозрюваного, та вони не достатні для запобігання вищевказаних ризиків, а тому, у задоволенні клопотання захисника про застосування до його підзахисного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слід відмовити.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року скасувати та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з 20.00 годин до 06.00 години.

Посилається на те, що орган досудового розслідування в обґрунтування підозри ОСОБА_8 не надав жодного належного та допустимого доказу, а надані ним документи, на думку захисника, не є доказами та не доводять вини підозрюваного в інкримінованому злочині й необхідності тримання його під вартою. На час розгляду клопотання сторона обвинувачення не надала слідчому судді результатів судових експертиз. При обранні підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя не дослідив, хто є так званим заявником вчинення кримінального правопорушення, з яким, судячи з матеріалів провадження, ОСОБА_8 не знайомий; не з`ясовано, з яких джерел заявникові стало відомо про протиправну діяльність підозрюваного; не дослідив обставини придбання ОСОБА_10 вибухонебезпечних пристроїв, які слідчий визнав речовими доказами; не дослідив обставини виникнення у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 змови на продаж вибухонебезпечних речовин; не врахував факт відсутності біологічних слідів ОСОБА_8 на грошах та інших доказах.

На думку захисника, слідчий суддя також не взяв до уваги, що прокурором не було надано доказів, що жоден з більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а судом не було взято до уваги дані про особу підозрюваного, який є громадянином України, офіційно проживає за вказаною вище адресою, працює неофіційно чоботарем в благодійному фонді Оазіс при пасторській церкві та охоронником автостоянки, що знаходиться поруч із його місцем проживання, має стабільний дохід, за місцем роботи та мешкання характеризується позитивно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого судом першої інстанції дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що у ОСОБА_8 у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, раптово виник злочинний умисел, спрямований на збут вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб.

Реалізовуючи свій злочинний умисел та залучивши до спільної злочинної діяльності раніше знайомого йому ОСОБА_10 , керуючись спільним злочинним умислом на збут вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, останні розподілили між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_8 мав знайти покупця, організувати зустріч та обговорити вартість вибухових пристроїв та вибухових речовин, а ОСОБА_10 був безпосереднім виконавцем збуту та мав передати покупцю вибуховий пристрій та вибухову речовину, отримавши за них оговорену заздалегідь суму грошових коштів.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_10 в невстановлений в ході досудового розслідування спосіб, у невстановленої в ході досудового розслідування особи, з метою спільної з ОСОБА_8 злочинної діяльності, що полягала у збуті вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу придбав запал типу М- 213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням TNS18C026-017 3097 з метою їх подальшого збуту на території міста Дніпра.

Після чого, ОСОБА_10 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на зберігання, носіння та збут вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 576 з наступними змінами), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. № 292) почав зберігати, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме запал типу М- 213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням TNS18C026-017 3097 з метою їх подальшого збуту разом із ОСОБА_8 на території міста Дніпра.

Виконуючи свою роль у збуті вибухових пристроїв та вибухових речовин 06.11.2023 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 зв`язався мобільним зв`язком з раніше знайомим йому громадянином, під вигаданим прізвищем ОСОБА_11 та запропонував останньому придбати конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме запал типу М- 213 та корпус гранати М-67 за 50 доларів США, що еквівалентно 2 000 гривень, на що ОСОБА_11 погодився з метою участі в оперативній закупці.

Так, 10.11.2023 приблизно о 15: 00 годині співробітники ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для документування та доказування злочинної діяльності ОСОБА_8 , пов`язаної із порушенням вимог Положення про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 576 з наступними змінами), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. № 292), відповідно до вимог ст. 271 КПК України, для проведення оперативної закупки передали для придбання у ОСОБА_8 вибухових пристроїв та вибухових речовин, громадянину, під вигаданим прізвищем ОСОБА_11 , грошові кошти в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень номіналом: купюра №1: 200 грн, серія та номер АН 4317436, купюра №2: 200 грн, серія та номер ВД 3111098, купюра №3: 200 грн, серія та номер ЗЕ7937109, купюра№4: 200 грн, серія та номер ТЕ 7357189, купюра №5: 200 грн, серія та номер ЕЗ8532878, купюра №6: 200 грн, серія та номер АК5868549, купюра №7: 200 грн, серія та номер ТЖ 9929359, купюра №8: 200 грн, серія та номер ТИ 8531965, купюра №9: 200 грн, серія та номер ЄЄ5886862, купюра №10: 200 грн, серія та номер БР7380574- Національного банку України.

Далі, 10.11.2023 приблизно о 14:30 годині ОСОБА_11 , вийшов з автомобіля, на якому прибув за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв біля буд. 40, з працівниками поліції та зателефонувавши ОСОБА_8 направився йому на зустріч. Перебуваючи в районі буд. АДРЕСА_2 де ОСОБА_11 зустрівся з ОСОБА_8 , який, згідно відведеної йому ролі, реалізовуючи спільний злочинний умисел спрямований на збут вибухових пристроїв та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, прийшов пішки в раніше обумовлене місце разом із ОСОБА_10 для організації зустрічі ОСОБА_10 з ОСОБА_11 та спостереженням за передачею вибухових пристроїв та вибухових речовин.

Перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_11 відійти на кілька метрів з метою уникнення спостереження за його діями з боку сторонніх осіб та перебуваючи у дворі буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , реалізовуючи їх із ОСОБА_8 спільний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів незаконно збув ОСОБА_11 конструктивно оформлений заряд вибухової речовини - запал типу М- 213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням TNS18C026-017 3097, а ОСОБА_11 передав йому грошові кошти у сумі 2 000 грн, тим самим здійснивши збут вибухового пристрою та вибухової речовини, без передбаченого дозволу, за попередньою змовою з ОСОБА_8 .

В подальшому, ОСОБА_11 направився назад до ОСОБА_8 , повідомивши його про успішне завершення покупки, після чого закупник направився до автомобіля, на якому прибув до вказаного місця з працівниками поліції, де добровільно видав для огляду та вилучення придбані ним у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у ході оперативної закупки оформлений заряд вибухової речовини - запал типу М- 213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням TNS18C026-017 3097.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_8 , що виразились у збуті вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб кваліфікуються за ч. 2 ст. 28 ч.1 ст.263 КК України.

10.11.2023 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

11.11.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, шляхом вручення йому відповідного повідомлення про підозру.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом О/у СКП ВП №5 ДРУП ГУНП в Д/о від 06.11.2023; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 06.11.2023 який дав свідчення стосовно того, що йому відомі обставини незаконної діяльності з приводу збуту бойових припасів; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 10.11.2023 який був присутнім понятим при проведенні слідчих дій; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 10.11.2023 який був присутнім понятим при проведенні слідчих дій; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 10.11.2023; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 10.11.2023; протоколом огляду покупця та вручення грошових коштів від 10.11.2023; протоколом огляду добровільно виданих предметів від 10.11.2023; довідками про категорію вибухонебезпечності предмету від 10.11.2023; протоколом затримання особи ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину від 10.11.2023; повідомленням про підозру ОСОБА_8 від 11.11.2023.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя правильно визнав доводи поданого клопотання обґрунтованими, а ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існуючими з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення і особу підозрюваного.

Слідчий суддя зазначив, що: ризик ухилення ОСОБА_8 від органу досудового слідства та суду підтверджується тим, що інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років; ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, - тим, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою примушування їх до надання неправдивих свідчень чи висновків з метою уникнення кримінальної відповідальності; ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується тим, що ОСОБА_8 раніше був судимий за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі за ст. 263 КК України, та згідно з вимогами ст. 89 КПК України всі судимості ОСОБА_8 погашені, однак останній знову підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, що свідчить про відсутність зроблених для себе належних висновків.

Тож, в даному випадку для запобігання встановленим ризикам слідчий суддя дійшов цілком умотивованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених слідчим у клопотанні та встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.

Така позиція суду першої інстанції цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали належним чином врахував дані, характеризуючі підозрюваного, а саме те, що він офіційно не працевлаштований, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, перебуває в цивільному шлюбі. Що ж стосується посилань захисника на те, що ОСОБА_8 працює неофіційно чоботарем в благодійному фонді Оазіс при пасторській церкві та охоронником автостоянки, що знаходиться поруч із його місцем проживання, має стабільний дохід, за місцем роботи та мешкання характеризується позитивно, є в даному випадку неспроможними та такими, що не можуть вплинути на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , позаяк ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року про задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4