Справа № 541/3823/23
Провадження № 1-кс/541/1107/2023
У Х В А Л А

09 листопада 2023 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миргород матеріали клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 10.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 10.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 09.08.2023 до ВП №1 Олександрійського РВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те що, 09.08.2023 року близько 18:40 год., невідома особа взламавши сторінку рідного брата ОСОБА_6 , через інтернет мережу «Інстаграм», шляхом обману, заволоділа грошовими коштами в сумі 5000 гривень, які ОСОБА_5 перерахувала зі своєї банківської картки АТ «Приватбанк» НОМЕР_1 на банківську картку АТ «Райфайзенбанк» НОМЕР_2 , чим спричинила останній матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Під час досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Світловодського міськрайонного суду від 18.08.2023 проведено тимчасовий доступ до речей та документів банківського рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Райфайзенбанк» .

Отриманою інформацією з АТ «Райфайзенбанк» об`єктивно встановлено, що власником банківського рахунку № НОМЕР_2 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, наданою випискою про рух коштів по вищезазначеному рахунку, встановлено, що грошові кошти ОСОБА_5 надійшли на дану картку однією транзакцією в сумі 5000 грн. 09.08.2023 о 18:37 год.

Окрім цього, згідно наданої інформації встановлено, що 09.08.2023 ОСОБА_7 здійснював вхід до онлайн банкінгу через мобільний телефон з серійним номером SM-J710FN.

Під час проведення огляду речей 07.11.2023 ОСОБА_7 добровільно видав належний йому мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung» модель «J7», з серійний номером SM- НОМЕР_3 , в якому знаходяться 2 сім-карти мобільних операторів «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 та «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_5 , який вилучено та запаковано до сейф-пакету Національної поліції України WAR 1018752.

Постановою дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 07.11.2023 вилучений мобільний телефон визнано речовим доказом та визначено його місце зберігання в камері речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області.

Під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході огляду майно, а саме мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung» модель «J7» з серійний номером SM- НОМЕР_3 , в якому знаходяться 2 сім-карти мобільних операторів «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 та «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_5 .

Вказаний мобільний телефон має суттєве значення для встановлення важливих обставин у даному кримінальному провадженні. Арешт вказаного майна є необхідним для забезпечення його зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, зокрема проведення огляду оперативними підрозділами кіберполіції, так як право відчуження та розпоряджання вказаним майном може перешкоджати всебічному, повному та об`єктивному дослідженню обставин кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання, просила його задоволити.

Власник майна в судове засідання не з`явився, його представник -адвокат ОСОБА_4 не заперечувала проти часткового задоволення клопотання. Просила повернути телефон ОСОБА_7 , оскільки підозра останньому не пред?явлена, ОСОБА_7 є учнем Хомутецького коледжу і телефон потрібен йому для навчання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Клопотання подане прокурором в строки, передбачені ч.5 ст. 171 КПК України.

Судом встановлено, що СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0000231 від 10.08.2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України.

07.11.2023 дізнавчем СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 було проведено огляд речей і документів в м.Миргород в службовому кабінеті №321 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою Я.Усика, 34 м.Миргород, в ході якого ОСОБА_7 добровільно видав належний йому мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung» модель «J7», з серійний номером SM- НОМЕР_3 , в якому знаходяться 2 сім-карти мобільних операторів «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 та «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_5 , який вилучено та запаковано до сейф-пакету Національної поліції України WAR 1018752.

Постановою дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 07.11.2023 дані речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженню 0000231 від 10.08.2023року та визначено їх місце зберігання: камеру зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зважаючи на сукупність наявних доказів, прокурор у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно (речі) з тих підстав, що вони є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що вказане вище майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин, їх арешт забезпечить їх зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, судових експертиз. Таким чином, арешт на це майно з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна і не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження майном, з метою запобігання знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси переважають принцип мирного володіння майном.

Вказаний прокурором захід забезпечення кримінального провадження, на думку слідчого судді, є в даному випадку співмірним з тими обмеженнями, які існують під час досудового розслідування, необхідними для всебічного, повного встановлення обставин кримінального правопорушення. Незастосування арешту вказаних речей може призвести до їх знищення або настання інших наслідків, що перешкоджатимуть кримінальному провадженню, оскільки відносно даних речей є необхідність у проведенні слідчих дій та експертних досліджень.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку , що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Одночасно суд роз`яснює власнику майна, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 98, 100, 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 10.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно:

- мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung» модель «J7», з серійний номером SM- НОМЕР_3 , в якому знаходяться 2 сім-карти мобільних операторів «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 та «Vodafonе» з абонентським номером НОМЕР_5 , який запакований до сейф-пакету Національної поліції України WAR 1018752, власником якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1