ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2977/23 Справа № 202/4351/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000260 від 07.06.2022 за апеляційними скаргами старшого групи прокурорів - прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянку України, заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,-

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 Кримінального кодексу України (далі- КК) та виправдати її на підставі п.3 ч.1 ст.373 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) у зв`язку з відсутністю у її діянні складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у судовому засіданні не обирався.

Долю процесуальних витрат не вирішено.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК.

В С Т А Н О В И Л А :

У вироку суду зазначено, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що вона умисно заподіяла працівникові правоохоронного органу (потерпілому ОСОБА_8 ) легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за таких обставин.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , №165 о/с від 12.04.2021року, ОСОБА_8 , призначено на посаду слідчого відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області зі спеціальним званням капітан поліції. Тобто, згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_8 є працівником правоохоронного органу.

Відповідно до постанови керівника органу досудового розслідування, від 29 листопада 2021 року, слідчий ОСОБА_8 , перебуває у складі слідчої групи по кримінальному провадженню №0000124 та від 07 червня 2022 року у провадженні №0000488, в яких повідомлено про підозру ОСОБА_10 .

Так, 07.06.2022 року близько 09.00 год., відповідно до посадової інструкції від 11.01.2022 року, слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_8 , в цивільному одязі, прибув до адміністративної будівлі слідчого управління, за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 40, для виконання своїх службових обов`язків.

Цього ж дня, о 12 год. 46 хв. до адміністративної будівлі слідчого управління, за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 40, для проведення процесуальних дій, з`явився ОСОБА_10 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 .

Через деякий час, приблизно о 12 год. 55 хв., до ОСОБА_10 , вийшла слідча ОСОБА_11 , яка запросила останнього до кабінету №418, для проведення процесуальних дій, в свою чергу ОСОБА_7 , залишилась в холі першого поверху адміністративної будівлі слідчого управління. При цьому ОСОБА_7 , на першому поверсі, біля чергової частини помітила раніше відомого їй, працівника правоохоронного органу слідчого ОСОБА_8 , з яким остання почала розмову з приводу ходу досудового розслідування у кримінальних провадженнях, де ОСОБА_10 , є підозрюваним.

В подальшому, приблизно о 12 год. 59 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи на першому поверсі, маючи на меті самовільно покинути приміщення адміністративної будівлі, не реагуючи на зауваження працівника правоохоронного органу слідчого ОСОБА_8 , механічними діями пошкодивши замок дверей-решітки, направився до виходу. В цей час, слідчий ОСОБА_8 , який знаходився на першому поверсі з метою припинення протиправних дій ОСОБА_10 , почав слідувати за останнім.

Після того, як ОСОБА_7 , яка знаходилась в холі першого поверху та розуміючи про те, що слідчий слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , може наздогнати ОСОБА_10 та припинити незаконні дії її чоловіка, почала рухатись в бік виходу, де вже на той час знаходився слідчий ОСОБА_8 та розпочала словесну перепалку з останнім.

В момент коли ОСОБА_10 , вже покидав приміщення адміністративної будівлі слідчого управління, у ОСОБА_7 , яка знаходилась біля слідчого слідчого управління ОСОБА_8 , виник умисел на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням нимслужбових обов`язків, та реалізуючи свій умисел, підійшовши до останнього здійснила не менше двох ударів поштовхів правою рукою в область правого плеча слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 .

В результаті вказаного удару ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів на зовнішньо-задній поверхні правого плеча в середній третині; синця з садном на його тлі на задній поверхні правого плеча у нижній третині з частковим переходом на ліктьовий суглоб, вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 стороною обвинувачення були кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Натомість суд першої інстанції за результатами судового розгляду визнав невинуватою та виправдав ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК, констатувавши, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, що в діях обвинуваченої є склад кримінального правопорушення за ч.2 ст.345 КК.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів отримання потерпілим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень під час виконання службових обов`язків, а також дій ОСОБА_7 щодо завдання цих ушкоджень та наявності у неї умислу направленого на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень є необґрунтованими. Аргументує тим, що судом не надано належної оцінки показанням потерпілого - слідчого слідчого управління ОСОБА_8 , який зазначав, що був очевидцем того, що слідча ОСОБА_11 зачитувала повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, коли останній намагався самовільно залишити приміщення слідчого управління шляхом маніпуляцій з замком решітки та він вважав, що будуть вчинятися певні слідчі і процесуальні дії щодо затримання підозрюваного ОСОБА_10 , який є чоловіком ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні де він є слідчим групи слідчих, і тому тримав двері решітки і вхідні двері до слідчого управління з метою недопущення залишення приміщення підозрюваним ОСОБА_10 , який вже затримувався в іншому кримінальному провадженні.

Крім того, місцевим судом не взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 про те, що він є слідчим групи слідчих у декількох кримінальних провадженнях відносно чоловіка обвинуваченої ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та те, що за декілька хвилин до нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та після нанесення тілесних ушкоджень, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду відеозаписами, ОСОБА_7 спілкувалась з потерпілим ОСОБА_8 і висувала вимоги щодо повернення їй грошових коштів вилучених під час обшуку за місцем її мешкання, що підтверджує наявність мотиву нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Разом з тим, прокурор вважає, що судом помилково зазначено, що при дослідженні відеозапису подій, які мали місце 07.06.2022 з приміщення холу слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області, мала місце тиснява і штовханина, і в тій обстановці, що склалась ОСОБА_8 міг отримати синці та крововиливи як в ході протистояння, так і від виступаючих частин дверей, оскільки при дослідженні відеозапису чітко видно, як ОСОБА_7 , яка знаходилась біля слідчого ОСОБА_8 , реалізуючи свій умисел, підійшовши до останнього здійснила не менше двох ударів поштовхів правою рукою в область правого плеча слідчого ОСОБА_8 і при цьому відсутній будь-який контакт правого плеча потерпілого з дверима або іншими предметами.

Крім того, сторона обвинувачення звертає увагу на помилковість висновків суду про те, що потерпілий ОСОБА_8 намагався блокувати дії ОСОБА_10 , чоловіка ОСОБА_7 , шляхом захоплення двома руками, оскільки при дослідженні відеозапису чітко видно, що потерпілий ОСОБА_8 не торкався ОСОБА_10 , а при моменті залишення ними приміщення ОСОБА_7 нанесла удари слідчому ОСОБА_8 в праве плече, після чого його тулуб розвернуло та відкинуло в приміщенні між двома дверима (тамбуру) виходу/входу зі слідчого управління.

Поміж іншого апелянт вважає, що судом не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , а також протоколам проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_11 , які підтверджують нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (не менше двох ударів-поштовхів) потерпілому.

Також в поданій апеляційній скарзі прокурор зазначає, що місцевим судом було порушено вимоги КПК в частині не виклику прокурора групи прокурорів ОСОБА_6 на засідання, яке відбулось 22.06.2023 та пройшло без участі прокурора, на якому обвинувачена мала останнє слово, а прокурор був позбавлений права репліки.

З урахуванням вищенаведеного прокурор просить апеляційний суд скасувати вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2023 року та ухвалити новий вирок, яким призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку в мотивувальній його частині, а саме в частині визнання доказів недопустими у зв`язку з необґрунтованістю.

Аргументує тим, що судом першої інстанції не було враховано, що під час досудового розслідування їй не було повідомлено про підозру в письмові формі, що призвело до невірного формулювання виправдувального вироку.

Вважає, що місцевим судом незаконно не визнано DVD диски недопустимими доказами, оскільки вони були оглянуті в суді. При цьому, суд безпідставно не звернув уваги на відсутність оригіналів доказів, супровідних листів отримання доказів, на підставі яких складено реєстр матеріалів досудового розслідування, а також не врахував, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутній витяг з ЄРДР, в якому могли б знаходитися відомості щодо повідомлення їй про підозру, про що не зазначено у витягу з ЄРДР, який мається в матеріалах судової справи.

Водночас, обвинувачена не погоджується із посилання суду в мотивувальній частині оскаржуваного вироку про те, що їй начебто були надані матеріали досудового розслідування в порядку ст.290 КПК, про що свідчить відеозапис зроблений в службовому кабінеті, оскільки судом не було враховано, що згідно вказаного відеозапису в протоколі ознайомлення ніхто окрім слідчого ОСОБА_13 свій підпис не ставив, а на протоколі стоїть підпис іншого працівника поліції, начебто у присутності якого він і складався. Тобто, на переглянутому в судовому засіданні відео (з флеш-накопичувача невідомого походження, оригінальність якого вона ставить під сумнів, про що заявляла відповідне клопотання 04.04.2023 року) видно, що відбувалася процесуальна дія ознайомлення та складання протоколу надання доступу до матеріалів кримінального провадження. Однак, вона попередньо була ознайомлена з наданим прокурором протоколом доступу до матеріалів справи, де зазначено, що він складався в присутності, в тому числі, слідчого СУ ОСОБА_14 , про що мається його підпис.

Таким чином, апелянт стверджує, що відеозапис був змонтований, оскільки окрім слідчого ОСОБА_15 , будь-яка особа будь-яким чином не заповнювала протокол та підписи в ньому не ставила. При цьому, звертає увагу, що місцевий суд визнавши відеозапис допустимим доказом ознайомлення з матеріалами справи встановив новий порядок ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в порядку ст.290 КПК, проігнорувавши норми ч.10 ст.290 КПК та практику Верховного Суду України, викладену у постанові від 26.03.2019 року (справа №752/3929/1-к) щодо роз`яснень порядку визнання факту ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, яка є обов`язковою під час застосування подібних правовідносин.

Також посилаючись на положення ст.62, 86, 91, 93, 94 КПК обвинувачена вважає недопустимими доказами матеріали кримінального провадження, а саме:

- рапорт Миколи Боровика (Том 1 арк.13,14), оскільки в ньому відсутній вихідний/вхідний номер, дата складання, що на її погляд не відповідає вимогам п.п.4.4 ДСТУ 4163:2020, а також зазначені в ньому відомості є неправдивими та суперечать відеозапису зробленого на її мобільний телефон під час незаконного затримання та нанесення тілесних ушкоджень її чоловікові ОСОБА_10 , згідно якого чітко видно як в руках у ОСОБА_8 на екрані мобільного телефону висвічується дата та час, а саме 13:00 год.;

- вимогу в порядку ст.936 КПК (Том 1 арк.15), оскільки згідно матеріалів досудового розслідування відповіді на вказану вимогу слідчий ОСОБА_16 так і не отримав, про що свідчить відсутність будь-якого супровідного листа;

- протокол огляду від 09.06.2022 року (Том 1 арк.16), оскільки об`єктом огляду являється DVD-R диск, який невідомо яким чином потрапив до матеріалів справи, так як відсутній в матеріалах досудового розслідування будь-який супровідний диск з додатком DVD-R диском;

- постанову про визнання речовим доказом від 09.06.2022 року (Том 1 арк. 17,18), оскільки вона стосується приєднання оптичного носія інформації DVD-R диску, який взагалі невідомим чином потрапив до слідчого СУ ОСОБА_15 ;

- протокол огляду відеозапису (Том 1 арк.19-22) виходячи з принципу правової доктрини ЄСПЛ плодів отруйного дерева, а також того, що у ньому зафіксовані події з 12:30 по 13:02 год., при тому, що згідно запиту (Том 1 арк.15) запит відбувається на час з 12-00 год. по 13-30 год., що вказує на інше джерело походження запису, аніж відповідь на запит;

- додатки до клопотання прокурора про долучення до матеріалів справи (Том 1 арк.23-25), оскільки згідно назви Фототаблиця до огляду відеозапису це є начебто додатком до протоколу огляду відеозапису, але в самому протоколі не зазначено, що він має будь-які додатки. При цьому, протокол огляду датований 09.06.2022 року, а у вказаних додатках внизу на кожній фотокартці зазначено дату 05.07.2022, тобто через місяць після складення протоколу огляду невідомого відеозапису, що ще раз вказує на підробку відомостей;

- речового доказу отриманого в порядку ст.93 КПК (Том 1 арк.36), оскільки в ньому немає супровідного листа, у зв`язку з чим невідомо як він потрапив до матеріалів кримінального провадження, тобто він фактично отриманий у невстановлений законом спосіб;

- протокол проведення слідчого експерименту від 23.06.2022 року та додаток до нього у вигляді DVD-R диску (Том 1 арк.59-63, 64), оскільки у протоколі не зазначено серію, номер флеш-накопичувача та відеокамери за допомогою якої було зроблено запис, що унеможливлює в подальшому ідентифікувати оригінальність зробленого відеозапису, не вказано інформацію про жодний DVD-R диск, а також зазначеною відеокамерою не підтримується запис на DVD-R диск;

- документи, розташовані в томі 1 арк.65-82, оскільки згідно супровідного листа (а.с.65) додаткова судово-медична експертиза призначалася на підставі слідчого експерименту ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , а також двох оптичних носіїв інформації DVD-R дисків з відеозаписами вказаних слідчий дій, на яких був не оригінал відео слідчого експерименту, а змонтований, підроблений слідчий експеримент, який фактично був зроблений взагалі в інший день та час, і не зберігається з протоколом проведення слідчого експерименту. Крім того, з урахуванням плодів отруйного дерева судово-медична експертиза також не є належним та допустимим доказом, оскільки слідчий експеримент відбувався за участю свідка ОСОБА_11 , яка є колегою потерпілого та має намір оговорювати її у зв`язку з особистою неприязністю. При цьому, звертає увагу на арк.78, де зазначено, що запис здійснювався на ту саму камеру, що й з потерпілим ОСОБА_8 , а також на флеш-накопичувач, на якому не зазначено серійний номер камери, серію та номер самого флеш-накопичувача, а до протоколу проведення слідчого експерименту додається DVD-R диск, хоча технічні характеристики застосованої під час слідчого експерименту відеокамери не надають можливості запису DVD-R диск, що також вказує на підробку відомостей під час досудового розслідування;

- документи, розташовані в томі 1 арк.88-192, оскільки зазначені документи не стосуються саме її, а стосуються її чоловіка ОСОБА_10 , якому підозра у даному кримінальному провадженні не пред`явлена;

- всі вивчені DVD-R диски, оскільки вони є змонтовані за допомогою сторонніх програм та додатків.

Поміж іншого обвинувачена зазначає, що станом на 19.07.2023 року в порядку ст.278 КПК письмове повідомлення вона не отримувала, а відтак не вважає себе підозрюваною, оскільки невідома особа станом на 05.07.2022 року (в подальшому слідчий) їй щось невідоме зачитав, вона була в шоці, що саме не чула. На її прохання надати підозру відмовив, після чого на адресу її проживання вказане письмове повідомлення про підозру не надходило, як того вимагає ст.278 КПК, як не надходило і схожих процесуальних документів від імені слідчого, у зв`язку з чим, на переконання апелянта, був порушений порядок проведення досудового розслідування та вона не знала від чого їй потрібно захищатися.

Водночас звертає увагу, що 05.07.2023 року вона за допомогою власного мобільного пристрою вже наприкінці зробила відеозапис, який був переглянутий в судовому засіданні як доказ відсутності вручення їй повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу, але належної правової оцінки суду ним не отримано. Крім того, даний відеозапис містить також відомості відсутності складення будь-яких документів щодо її відмови від підпису та інші відомості, що ще раз вказує на відсутність вручення їй повідомлення про підозру станом на 09.06.2023 року та даний відеозапис є продовженням відеозапису переглянутого в судовому засіданні, який було сфабриковано слідчим під час досудового розслідування.

Разом з тим, наголошує, що у витязі з ЄРДР, який знаходиться в матеріалах справи в графі кому повідомлено про підозру інформація відсутня, що вказує на відсутність підозрюваних у кримінальному провадженні №0000260. Окрім того, у реєстрі матеріалів, який є невід`ємним додатком обвинувального акту у графі ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування рішення міститься інформація про Внесення відомостей до ЄРДР №0000260 лише один раз, а саме 07.06.2022, де інформація про підозрюваних відсутня, що суперечить положенням ч.4 ст.278 КПК.

Також в поданій апеляційній скарзі обвинувачена стверджує, що на досудовому розслідуванні їй не була надана можливість ознайомитися з матеріалами досудового розслідування, що призвело до порушення органами обвинувачення її права на захист, передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням вищенаведеного обвинувачена просить апеляційний суд повторно дослідити всі матеріали справи, в тому числі і надані прокурором під час розгляду апеляційної скарги, вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2023 року змінити в мотивувальній частині, а саме в частині визнання доказів недопустимими, визнати факт відсутності повідомлення про підозру та надання достатнього часу на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в порядку ст.290 КПК.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги та який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, водночас заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вислухавши пояснення обвинуваченої на підтримку доводів поданої нею апеляційної скарги та яка просила її задовольнити у повному обсязі, разом з цим заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просила залишити її без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Однак, колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було з огляду на таке.

Згідно з приписами ч.1 ст.373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинив обвинувачений; 3) у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 1 та 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

При цьому, як зазначено у роз`ясненнях, що містяться в абзаці другому п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключили б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, допитавши обвинувачену ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_18 ОСОБА_12 , ОСОБА_10 експерта ОСОБА_19 , а також дослідивши та проаналізувавши надані стороною обвинувачення письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність, що в діях обвинуваченої є склад інкримінованого їй кримінального правопорушення за ч.2 ст.345 КК.

Мотивуючи своє рішення суд у вироку послався на те, що під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено та не підтверджується належними і допустимими доказами, що потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження під час виконання службових обов`язків, а також не доведено дій ОСОБА_7 щодо завдання цих ушкоджень, та наявності умислу ОСОБА_7 направленого на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Свої висновки суд аргументував тим, що факт прямого умислу обвинуваченої ОСОБА_7 на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження, оскільки її поведінка не могла свідчити про таке бажання, а сторона обвинувачення не надала достатніх доказів та не довела мотивів на підтвердження умислу обвинуваченої саме на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Також суд зазначив, що доказів того, що потерпілий ОСОБА_8 під час вчинення кримінального правопорушення знаходився під час виконанням службових обов`язків, не надано. Водночас, як вказано у вироку, в ході судового розгляду встановлено, що дійсно 07 червня 2022 року у адміністративній будівлі слідчого управління ОСОБА_8 знаходився у цивільному одязі. Твердження сторони обвинувачення, що потерпілий ОСОБА_8 відповідно до копії постанови про створення групи слідчих від 07 червня 2022 року, яка налічує 9 слідчих, перебував у групі слідчих по кримінальному провадженню, досудове розслідування якого здійснювалось за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК і відповідно до постанови про створення слідчої групи від 29 листопада 2021 року, яка налічує 19 слідчих, перебував у групі слідчих по кримінального провадженню, досудове розслідування якого здійснювалось за ознаками кримінального правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.2 ст.200, ч.2 ст.361 КК, не свідчить суду про перебування ОСОБА_8 07 червня 2022 року у холі службового приміщення адміністративної будівлі слідчого управління у зв`язку із виконанням ним, як працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Окрім того суд вказав, що не доведено у судовому засіданні і твердження сторони обвинувачення, що потерпілий ОСОБА_8 припиняв самостійно, або за чиєюсь вказівкою дії ОСОБА_10 , які органом досудового розслідування визначені як «протиправні», але юридична оцінка щодо протиправності дій ОСОБА_10 на час вчинення інкримінованого ОСОБА_7 обвинувачення, органом досудового розслідування не надана.

Разом з цим, як констатував суд, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт прямого умислу ОСОБА_7 на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 оскільки її поведінка не може свідчити про таке бажання, а сторона обвинувачення не надала достатніх доказів та не довела мотивів на підтвердження умислу обвинуваченої саме на нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень. Крім того, дії ОСОБА_7 07 червня 2022 року при обставинах блокування виходу ОСОБА_10 із адміністративної будівлі приміщення слідчого управління з боку потерпілого ОСОБА_8 носили спонтанний і ситуативний характер та виникли через те, що слідчі слідчого управління, а також інші працівники управління не діяли таким чином, щоб не наражати на непорозуміння з боку ОСОБА_7 , у присутності якої її чоловік ОСОБА_10 заявляв про погіршення самопочуття, намагався вирватися з захвату іншої особи, а не нанести тілесні ушкодження потерпілому.

При цьому, суд дав критичну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_8 і показання свідка ОСОБА_18 , визначивши, що це їх особиста позиція і своє бачення подій, оскільки, на думку суду, їх покази повністю спростовуються дослідженим у судовому засіданні відеозаписом події, що відбувалась 07 червня 2022 року у холі адміністративної будівлі слідчого управління. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що потерпілий ОСОБА_8 не міг сприймати дії обвинуваченої ОСОБА_7 , як умисні дії, спрямовані на нанесення їй легких тілесних ушкоджень.

Також суд відкинув показання свідка ОСОБА_20 , який здійснював відео фіксацію події вручення ОСОБА_10 про підозру 07 червня 2022 року та свідчив про вчинення ОСОБА_7 якоїсь дії, від чого ОСОБА_8 втратив рівновагу, мотивувавши тим, що ці показання не доводять наявності в діях обвинуваченої ОСОБА_7 умислу на нанесення потерпілому саме легких тілесних ушкоджень при виконанні ним, як працівником правоохоронних органів, службових обов`язків. Крім того, як вказав суд, покази зазначеного свідка підтверджують, що дійсно між двома дверима, які ведуть до виходу із приміщення слідчого управління між ОСОБА_10 і ОСОБА_8 відбувалася боротьба, а у подальшому, ОСОБА_7 виказувала претензії до ОСОБА_8 щодо повернення ним належних ОСОБА_7 грошей відповідно до ухвали слідчого судді.

Водночас суд не взяв до уваги досліджені у судовому засіданні слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_18 , які відтворили механізм спричинення отриманих ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. На переконання суду, показання потерпілого ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_18 в ході відтворення подій, лише відображають їх особисту позицію і своє бачення події, що відбувалась 07 червня 2022 року у приміщенні адміністративної будівлі слідчого управління та не підтверджують умисність дій обвинуваченої ОСОБА_7 на спричинення умисного заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень з зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Інші докази, що були досліджені у судовому засіданні, а саме висновок судово- медичної експертизи №1300 е від 08.06.2022 року, додатковий висновок судово медичної експертизи №2489 е від 24 червня 2022 року, який було проведено за результатами слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_18 і покази експерта ОСОБА_19 , на думку суду, лише констатують факт отримання потерпілим ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки та ніяким чином не доводять умислу обвинуваченої ОСОБА_7 на заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Між тим з такими висновками суду першої інстанції не може погодитися колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно доч.1 ст.94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом положень статей 84, 85, 86 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Натомість, як убачається із змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.94 КПК, не оцінив кожний із вищенаведених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так судом першої інстанції не надано належної оцінки позиції обвинуваченої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні після роз`яснення їй суті обвинувачення, заперечила свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, але відмовилась від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України, тобто не виклала свою версію подій, а отже суд був позбавлений можливості перевірити іншу версію ніж та, що була висунута стороною обвинувачення.

Натомість у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 стверджував, що 07 червня 2022 року, перебуваючи в адміністративній будівлі СУ ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський 40, намагався запобігти спробі ОСОБА_10 втекти із приміщення СУ ГУНП та заблокував вихід ОСОБА_10 із приміщення, але позаду нього підійшла жінка ОСОБА_10 обвинувачена ОСОБА_7 та штовхнула його два рази у праве передпліччя, від чого він відчув фізичну біль.

У свою чергу свідок ОСОБА_18 суду повідомила, що 07 червня 2022 року на 13:00 годин був викликаний чоловік обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_10 для проведення слідчих дій, а саме для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, про що йому направлялась повістка і його було викликано за телефонним дзвінком. Біля 12.45 годин ОСОБА_10 прибув до приміщення будівлі СУ ГУПН в Дніпропетровській області, за адресою місто Дніпро, проспект Слобожанський, 40. Вона вийшла забрати ОСОБА_10 з холу на першому поверсі і провела його до кабінету №418, де також знаходився слідчий ОСОБА_21 . На той час, у неї було погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_10 у іншому кримінальному провадженні і вона почала зачитувати ОСОБА_10 його права та повідомлення про підозру. ОСОБА_10 відмовився отримувати повідомлення про підозру, зазначаючи, що прибув лише для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування по раніше повідомленій йому підозрі і почав самовільно покидати приміщення СУ ГУНП, на що ОСОБА_18 прослідувала за ОСОБА_10 , оголошуючи повідомлення про підозру. Так вони дійшли до першого поверху приміщення СУ ГУНП. Перебуваючи на першому поверсі, біля них опинилися інші слідчі, у тому числі і ОСОБА_8 . ОСОБА_10 вийшов через металеву решітку, і почав бігти в напрямок виходу із адміністративної будівлі. У холі в той час перебувала ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_8 направився за ОСОБА_10 , обвинувачена ОСОБА_7 знімала усі події на мобільний телефон і одночасно йшла за своїм чоловіком ОСОБА_10 . У момент, коли ОСОБА_8 і ОСОБА_10 перебували між двома дверима на виході з будівлі, обвинувачена ОСОБА_7 , тримаючи в одній руці телефон та продовжувала здійснювати зйомку, а іншою рукою почала відштовхувати правою рукою ОСОБА_8 , потім нанесла ще один удар в область спини ОСОБА_8 . Свідок повідомила суду, що ОСОБА_8 дійсно перебував у цивільному одязі, але на її думку, ОСОБА_7 було відомо, що ОСОБА_8 є слідчим, оскільки він був у групі слідчих, які здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженню відносно її чоловіка, ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що 07 червня 2022 року у денний час, до кабінету №418 СУ ГУНП України у Дніпропетровській області за адресою місто Дніпро, проспект Слобожанський, 40, увійшли слідчий ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Йому було відомо, що ОСОБА_11 буде оголошувати ОСОБА_10 нове повідомлення про підозру і з метою фіксації слідчої дії, він використовував камеру у належному йому мобільному телефоні. Коли ОСОБА_10 почав виходити з кабінету слідчого та почав спускатись на перший поверх, він фіксуючи події спустився з ОСОБА_11 і ОСОБА_10 на перший поверх адміністративної будівлі. На першому поверсі знаходився слідчий ОСОБА_8 , який був одягнений у цивільний одяг, ОСОБА_10 почав рухати металеву решітку і голосно кричати. Пошкодивши металеву решітку, ОСОБА_10 направився до дверей, що ведуть на вихід з приміщення будівлі СУ ГУНП. Коли ОСОБА_8 і ОСОБА_10 перебували у тамбурі між двома дверима, до них підійшла ОСОБА_7 яка вчинила якусь дію, від чого ОСОБА_8 втратив рівновагу, а ОСОБА_10 вибіг з приміщення СУ ГУНП. Після конфлікту, ОСОБА_8 скаржився на фізичну біль, а ОСОБА_7 на сходах СУ ГУНП виказувала претензії ОСОБА_22 щодо повернення їй раніше вилучених у неї грошей на виконання ухвали слідчого судді.

Згідно досліджений судом протоколів проведення слідчих експериментів від 23 червня 2022 року за участю потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 з доданим до нього диском, вони показали механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , які завдала ОСОБА_7 07 червня 2022 року.

За висновками судово-медичної експертизи №1300е від 08 червня 2022 року у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця на передьо-зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів на зовнішньо-задній поверхні правого плеча в середній третині; синця з садном на його тлі на задній поверхні правого плеча у нижній третині з частковим переходом на ліктьовий суглоб. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що отримані незадовго до звернення за медичною допомогою в КП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова" ДОР", тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження (як кожне окремо) відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають не значні скороминущі наслідки. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців, садна та внутрішньо-шкіряних крововиливів, не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого предмету (предметів), частина з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли/) в область правого плеча, яким могли бути і рука (пальці) або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями. Конкретно встановити термін отримання тілесних ушкоджень (в хвилинах та годинах) не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю судово-медичних даних.

Згідно додаткового висновку судово-медичної експертизи №1498е від 24 червня 2022 року за даними медичної документації та при огляді у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів на зовнішньо-задній поверхні правого плеча в середній третині; трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів на зовнішньо-задній поверхні правого плеча в середній третині; синця з садном на його тлі на задній поверхні правого плеча у нижній третині з частковим переходом на ліктьовий суглоб. Характер виявлених у нього тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму та характеру на які вказують потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_11 в ході проведення слідчих експериментів за їх участі.

Згідно додаткового висновку судово-медичної експерта №1684е від 13 липня 2022 року за даними медичної документації та при огляді ОСОБА_8 виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: синця на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів на зовнішньо-задній поверхні правого плеча в середній третині; синця з садном на його тлі на задній поверхні правого плеча у нижній третині з частковим переходом на ліктьовий суглоб. Враховуючи характер та локалізацію всіх виявлених тілесних ушкоджень (розташування їх по різним анатомічним лініям), не дає можливості отримання їх при одномоментному травмуванні об оточуючі предмет.

При цьому експерт ОСОБА_19 у судовому засіданні підтримала висновки експертиз у повному обсязі та на питання ОСОБА_7 пояснила, що за медичним критерієм, є неможливим отримання потерпілим ОСОБА_8 описаних у висновках експертних дослідженнях тілесних ушкодженнях внаслідок самотравмування, тобто одномоментного травмування об оточуючі предмет.

Статтею 345 КК передбачено відповідальність за погрозу або насильство щодо працівника правоохоронного органу.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів.

Об`єктивна сторона злочину може бути виражена у погрозі знищенням чи пошкодженням майна, вбивством, застосуванні насильства, незалежно від того, чи є погроза дійсною і реальною, а також у заподіянні побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, що пов`язане із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

Відповідно до усталеної судової практики насильством щодо працівника правоохоронного органу у значенні ст.345 КК є активна фізична протидія виконанню працівником правоохоронного органу його законних повноважень. Таким чином, виходячи з цієї позиції, для кваліфікації дій обвинуваченої особи за ч.2 ст.345 КК обвинувачення має довести об`єктивну сторону діяння, а саме як наявність певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи, так і спрямованість її умислу саме на втручання у законну діяльність працівника правоохоронного органу та протидію (перешкоджання) належному виконанню ним своїх службових повноважень.

Роз`ясненнями, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» від 26 червня 1992 року № 8 зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 03 грудня 1997 року № 12, передбачено, що відповідальність за статтями 188-1, 189-1189-5, 190-1 КК та статтями 185 і 185-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням суддею, працівником правоохоронного органу службових обов`язків, а так само у зв`язку з діяльністю члена громадського формування з охорони громадського порядку або військовослужбовця, пов`язаною з охороною громадського порядку. Якщо дії притягнутої до відповідальності особи були реакцією на незаконні діяння судді, працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця або викликані особистими неприязними стосунками, не пов`язаними з виконанням потерпілим своїх обов`язків, вчинене, за наявності для цього підстав, потрібно кваліфікувати як злочин проти особи або власності.

Таким чином, насильство, спрямоване на протидію незаконним діям з боку працівника правоохоронного органу або вчинене у зв`язку з умисним невиконанням потерпілим своїх службових повноважень, не утворює складу злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК.

Отже, на думку колегії суддів, фактичні обставини та наведені докази не знайшли належної перевірки та оцінки місцевим судом у порівнянні з іншими доказами та позиції сторони захисту, про що слушно вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Зокрема, суд детально не перевірив обставини та причини перебування обвинуваченої ОСОБА_7 разом зі своїм чоловіком- ОСОБА_10 у приміщенні СУ ГУНП в Дніпропетровській області 07 червня 2022 року; не перевірив законність дій потерпілого ОСОБА_8 , як працівника правоохоронного органу чи виконання ним своїх службових повноважень за обставин, що інкримінуються обвинуваченій ОСОБА_7 ; не проаналізував з цього приводу показанням самого потерпілого ОСОБА_8 , який зазначав, що був очевидцем того, що слідча ОСОБА_11 зачитувала повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, коли останній намагався самовільно залишити приміщення слідчого управління шляхом маніпуляцій з замком решітки та він вважав, що будуть вчинятися певні слідчі і процесуальні дії щодо затримання підозрюваного ОСОБА_10 , який є чоловіком ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні де він є слідчим групи слідчих, і тому тримав двері решітки і вхідні двері до слідчого управління з метою недопущення залишення приміщення підозрюваним ОСОБА_10 , який вже затримувався в іншому кримінальному провадженні.

При цьому місцевий суд належним чином не перевірив та не проаналізував показання потерпілого ОСОБА_8 про те, що він є слідчим групи слідчих у декількох кримінальних провадженнях відносно чоловіка обвинуваченої ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та те, що за декілька хвилин до нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та після нанесення тілесних ушкоджень, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду відеозаписами, ОСОБА_7 спілкувалась з потерпілим ОСОБА_8 і висувала вимоги щодо повернення їй грошових коштів вилучених під час обшуку за місцем її мешкання, що підтверджує наявність мотиву нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Разом з тим, спростовуючи достовірність показань потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_18 , з посиланням на досліджений в судовому засіданні відеозапис подій, які мали місце 07.06.2022 з приміщення холу слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області, та стверджуючи, що мала місце тиснява і штовханина, і в тій обстановці, що склалась ОСОБА_8 міг отримати синці та крововиливи, як в ході протистояння, так і від виступаючих частин дверей, суд залишив поза увагою інформацію, яка міститься на цьому відеозапису, де відображено, як обвинувачена ОСОБА_7 , яка знаходилась біля слідчого ОСОБА_8 , підійшовши до останнього, здійснила не менше двох ударів поштовхів правою рукою в область правого плеча слідчого ОСОБА_8 і при цьому відсутній будь-який контакт правого плеча потерпілого з дверима або іншими предметами.

За висновками ряду проведених судово-медичних експертиз та наданих суду показань експерта ОСОБА_19 виявлені у потрепілого ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: синців, садна та внутрішньо-шкіряних крововиливів спричинені від механічної дії тупого предмету (предметів), частина з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли/) в область правого плеча, яким могли бути і рука (пальці) або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями.

Характер виявлених у нього тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму та характеру на які вказують потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_11 в ході проведення слідчих експериментів за їх участі.

Враховуючи характер та локалізацію всіх виявлених тілесних ушкоджень (розташування їх по різним анатомічним лініям), не дає можливості отримання їх при одномоментному травмуванні об оточуючі предмет.

Неможливо отримання потерпілим ОСОБА_8 описаних у висновках експертних дослідженнях тілесних ушкодженнях внаслідок самотравмування, тобто одномоментного травмування об оточуючі предмет.

Таким чином апеляційний суд вважає передчасними висновки місцевого суду про недоведеність версії стороною обвинувачення про те, що потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження під час виконання ним службових обов`язків, а також про недоведеність дій обвинуваченої ОСОБА_7 щодо завдання цих ушкоджень та наявності у неї умислу, направленого на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Відповідно до п.п.1,3 ч.1ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 ст.410 КПК неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно зі ст.412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.

З огляду на вищенаведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вирок суду першої інстанції про невинуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю наявності в її діях складукримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК, та про виправдання обвинуваченої, не відповідає вимогам ст.370 КПК, оскільки ухвалено за наслідками неповноти судового розгляду та з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи визначені ч.1 ст.404 КПК особливості та межі апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно усунути недоліки, допущені судом першої інстанції.

Підсумовуючи викладене колегія суддів дійшла висновків, що вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню на підставі п.п.1,3 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.410, ч.1 ст.412, ст.415 КПК, у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на викладене наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченої ОСОБА_7 щодо необхідності визнання доказів недопустимими через недотримання процедури повідомлення її про підозру та ознайомлення з матеріалами даного кримінального провадження судом апеляційної інстанції не перевіряються та повинні бути враховані і перевірені під час нового розгляду справи у суді першої інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 підлягає повному, апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 - частковому задоволенню, а вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2023 року підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

У ході нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати наведені в рішенні апеляційного суду недоліки, ретельно перевірити версію сторони обвинувачення та надати належну оцінку всім доказам по справі, перевірити апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_7 , після чого прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке відповідатиме вимогам ст.370 КПК.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.419 КПК в резолютивній частині ухвали апеляційного суду зазначається рішення щодо запобіжного заходу.

Зміст вироку суду свідчать про те, що запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_7 - не обрався та під час апеляційного розгляду прокурор не заявляв клопотання про обрання стосовно обвинуваченої будь-якого запобіжного заходу, а колегія суддів апеляційного суду не вбачає правових підстав для вирішення цього питання за власною ініціативою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 410, 412, 415 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргупрокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити повністю, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.345 КК скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_7 - не обирати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4