Справа № 369/100/24
Провадження №1-кс/369/103/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2024 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 від 10.11.2023 року в рамках кримінального провадження № 0000585 від 07.11.2023 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 від 10.11.2023 року в рамках кримінального провадження № 0000585 від 07.11.2023 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 10.11.2023 року слідчим суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 постановлено ухвалу у cпpaвi № 369/18805/23, якою задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 07.11.2023, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України, а саме: накладено арешт на екскаватор навантажувач марки «HIDROMEK HMK-120B», двигун № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який поміщено на штрафмайданчик за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 , також накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 та ключі від вказаного транспортного засобу, які поміщено до паперового конверту коричневого кольору.

Крім того заявник зазначає, що у зв`язку із затриманням та арештом його транспортного засобу, він особисто та його родина несе певні матеріальні збитки для проживання та утримання родини, які потребують матеріальної підтримки. Крім цього, заявник вказує на те, що екскаватор навантажувач марки «HIDROMEK HMK-120B», двигун № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 є предметом для заробітку та фінансового забезпечення родини, а також родини найманого працівника.

ОСОБА_4 , у поданому клопотанні наголошував, що звертається до слідчого судді не з метою відчуження чи передачі означеного вище транспортного засобу іншим особам, а безпосередньо з метою його подальшої законної експлуатації. При цьому вказував, що даний транспортний засіб при необхідності буде наданий слідчому для проведення всіх необхідних дій в рамках кримінального провадження та недопущення будь яких перешкоджань для встановлення істини у справі.

На підставі вище наведеного, ОСОБА_4 просив слідчого суддю скасувати арешт на екскаватор навантажувач марки «HIDROMEK HMK-120B», двигун № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який поміщено на штраф майданчик за адресою: АДРЕСА_1 , на свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 та ключі від вказаного транспортного засобу, які поміщено до паперового конверту коричневого кольору, накладений слідчим суддею Києво-Святошинський районний суд Київської області ОСОБА_1 від 10.11.2023 року в рамках кримінального провадження № 0000585 від 07.11.2023 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України.

01.02.2024 року адвокат ОСОБА_3 через канцелярію суду зареєстрував заяву в якій просив слідчого суддю здійснювати розгляд клопотання у його відсутності, вимоги клопотання про скасування арешту підтримав у повному обсязі.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися.

Згідно вимог ч. 1 ст. 107 КПК України, застосування технічних засобів фіксування судового розгляду даного питання не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього документи, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1. ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що метою арешту є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа до якої може бути застосовано заходи кримінально правого характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з вимогами ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статті 7, 8 та 16 КПК України закріплюють загальні засади кримінального провадження , зокрема, такі як верховенство права та недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписами національного законодавства та вимогам ст.. 1 Першого протоколу д Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти російської федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 року по справі «Фрізен проти російської федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога ст.. 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється в статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» пп.69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівсьтва» п.50, Series A N 98).

З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

З огляду на викладене та враховуючи той факт, що на даний час не вбачається потреби досудового розслідування, які виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, яка володіє вказаним майном на законних підставах. Також слідчий суддя бере до уваги той факт, що ніяких слідчих дій з вилученим майном не проводиться, що свідчить про тривале та необґрунтоване обмеження законних прав власника майна. Розумність та співрозмірність обмеження права власності законного власника вказаного майна суперечить завданням кримінального провадження. Зазначений захід забезпечення кримінального провадження порушує права заявника, оскільки призводить до надмірного обмеження прав, тому вказаний арешт підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 64-2, 131, 170, 174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 від 10.11.2023 року в рамках кримінального провадження № 0000585 від 07.11.2023 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України задовольнити.

Скасувати арешт з транспортного засобу: екскаватора навантажувача марки «HIDROMEK HMK-120B», двигун № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ,

Скасувати арешт з свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 та ключі від вказаного транспортного засобу, які поміщено до паперового конверту коричневого кольору, накладеного ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 від 10.11.2023 року в рамках кримінального провадження № 0000585 від 07.11.2023 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України.

Зобов`язати уповноважену особу Бучанського РУП ГУ НП в Київській області повернути ОСОБА_4 вищезазначене арештоване майно.

Слідчий суддя ОСОБА_1