Справа № 462/7613/23
провадження 1-кп/462/198/24
У Х В А Л А

29 січня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 та клопотання про зміну запобіжного заходу,

встановив:

До Залізничного районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000386 від 11 травня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

В ході судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обгрунтування такого покликається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, а саме у придбанні, перевезенні, зберіганні, збуті наркотичного засобу в особливо великих розмірах, що є особливо тяжким злочином і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2023 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалами Залізниного районного суду м. Львова неодноразово продовжувався, востаннє до 03.02.2024. На даний час існують ризики того, що він, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, оскільки, отримавши матеріали клопотання, володітиме інформацією стосовно даних свідків, які надали викривальні покази щодо нього та може мати можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів. Ураховуючи характер вчиненого злочину та тяжкість покарання, що може йому загрожувати у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, є всі підстави вважати, що підозрюваний може полишити місце свого постійного проживання та переховуватись від органів слідства та суду, а незаконними засобами через залякування може впливати на інших учасників у кримінальному провадженні, тому з метою запобігання вказаним ризикам є об`єктивна необхідність застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи таке тим, що згідно з наявною у сторони захисту інформацією, перебуваючи у ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» суттєво погіршився стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , відтак потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування кожні пів року. Окрім цього, зазначає, що ризики наведені стороною обвинувачення нічим не підтверджені та не відповідають вимогам ст. 194 КПК України. При вирішенні клопотання просив врахувати особу обвинуваченого, його характеризуючі дані, стан здоров`я та соціальні зв`язки. У разі визнання безпідставною вимоги про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, просив визначити ОСОБА_4 заставу у межах визначених ст. 182 КПК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , вважаючи підозру необґрунтованою. Зазначив, що стороною обвинувачення не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України. Окрім цього, просив врахувати незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 . За наведеного, просив визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений підтримав думку своїх захисників.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, випливає зі змісту ст. 331 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей. Суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2023 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2023 продовжено у межах строку досудового розслідування, а саме до 13 жовтня 2023 року включно. В подальшому такий запобіжний захід продовжено ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.12.2023 по 03.02.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 №33977/96 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризиками, які дають підстави суду продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати той факт, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України, що є особливо тяжким злочином, за яке встановлено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, може мати можливість незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, які ще не допитані судом, з метою надання недостовірних показів, зміни раніше наданих у кримінальному провадженні показів і уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, оскільки докази у судовому засіданні ще не досліджувались.Крім цього, суд враховує, особу обвинуваченого, його стан здоров`я, а також характер та особливу зухвалість вчинення кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану в Україні. Відтак, наявні всі підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить приписам п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Подвезько проти України» крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Питання наявності зазначених ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено судом при продовженні застосуванні запобіжних заходів. При обранні запобіжного заходу відносно обвинуваченого були враховані всі дані про особу обвинуваченого, на які посилається сторона захисту, як на підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Суду не надано беззаперечних доказів, які б вказували на те, що обвинувачений ОСОБА_4 не може в подальшому перебувати під вартою за станом здоров`я, чи з будь яких інших причин.

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Суд вважає, що встановлені раніше ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу відносно обвинуваченого на даний час продовжують існувати, а тому дані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Таким чином, судом не встановлено підстав для зміни запобіжного заходу, а стороною захисту не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, враховуючи те, що судом тільки встановлено порядок дослідження доказів без встановлення обсягу такого, зважаючи на клопотання сторони захисту.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням серйозності висунутого обвинувачення, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даному етапі є адекватним превентивним заходом.

Оскільки заявлені при обранні та продовженні запобіжного заходу ризики щодо неналежної поведінки обвинуваченого не зменшилися, що виправдовує подальше його тримання під вартою, суд знаходить доцільним продовження раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 до 60 днів, тобто з 29.01.2024 по 28.03.2024.

Стосовно визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 183 КПК України визначено випадки, коли суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Разом з тим, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, його майновий та сімейний стан, який одружений та має неповнолітнього сина, має постійне місце проживання, що свідчить про наявність соціальних зв`язків то соціально-стримуючих факторів, а також те, що ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи, страждає рядом хронічних захворювань, потребує періодичного амбулаторного та стаціонарного лікування, в тому числі і оперативного втручання, беручи до уваги те, що встановлений порядок дослідження доказів не змінювався, а стороною обвинувачення тривалий час не забезпечується явка свідків у судове засідання, один з яких є залегендованою особою, що позбавляє суд застосувати до такого привід, суд приходить до переконання, що ОСОБА_4 , який тривалий час перебуває під вартою, слід визначити заставу. При цьому, враховуючи те, що розмір застави повинен достатньо мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, суд приходить до висновку, що необхідним для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього КПК України обов`язків, слід визначити заставу у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 514760 грн, яка буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183,193, 194, 197, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000386 від 11 травня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто по 28 березня 2024 року.

Заставу обвинуваченому ОСОБА_4 визначити в розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 514760 (п"ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у випадку наявності таких.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається обвинуваченому негайно після її оголошення.

Суддя: