Справа № 645/2398/18
Провадження № 1-о/645/1/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 р. Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора Немишлянської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який тимчасово не працює, раніше засуджений вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 року, в якій просить (з урахуванням уточнень): скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції законним складом суду за участю захисника. В обґрунтування ОСОБА_5 вказував, що вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 року ґрунтується на його свідченнях, які не відповідають дійсності, оскільки він обмовив себе. Судове засіданні проходило у швидкому темпі, без участі захисника. ОСОБА_5 не може пояснити, чому саме він давав такі свідчення, вважає, що це стало наслідком його психічної хвороби, що підтверджується «свідоцтвом про хворобу № 59-п» від 09.02.1995 року, згідно якого він проходив лікування з жовтня 1995 року по лютий 1995 року на диспансерному лікуванні і обстеженні, та він був визнаний непридатним до несення служби в рядах ВС України та комісований внаслідок психічного захворювання, яке несумісне з несенням служби по ст. 7-б, гр. 1 «Розклад хвороб та фізичних недоліків». Також ОСОБА_5 вказує, що матеріали справи містять данні про зміну його прізвища при укладанні ним шлюбу, а саме він був ОСОБА_6 , та як ОСОБА_6 він був неодноразово засуджений у р. Крим за вживання наркотичних засобів, перебував на обліку нарколога та психіатра. (т. 1, а.с.176, 182). 6 березня 2023 року до суду надійшли доповнення до заяви, в яких ОСОБА_5 вказує, що він був засуджений судом з невірною кваліфікацією його дій, оскільки в його діях був відсутня кваліфікуюча ознака вчинення крадіжки, поєднане з проникненням у житло, інші приміщення.

У судовому засіданні засуджений у повному обсязі підтримав свою заяву та просив її задовольнити. Також зазначив, що він відбуває покарання за злочині, які не скоював. Він, внаслідок свого психічного стану, не зрозумів сутність положень ст. 349 КПК України та як наслідок омовив себе, що призвело до незаконного його засудження. Крім того, він не скористався допомогою адвоката, що значно звузило його права та він не мав можливості здійснення захисту у повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала заяву засудженого ОСОБА_5 у повному обсязі та просила її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Представник потерпілого до судового засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву з проханням проводити судове засідання за його відсутності.

Суд, вислухавши ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 та прокурора, вивчивши матеріали справи в обсязі, дійшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Глава 34 КПК визначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами, строки звернення та вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

З урахуванням системного тлумачення норм цієї глави у сукупності з іншими нормами, що в цілому визначають процедуру судового провадження, призводить до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Так, згідно ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнається, зокрема, штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок, а також інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути. Тобто, такі обставини повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

Отже, нововиявлені обставини це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, юридичні факти, що перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні і спростовують, через їх невідомість й істотність, висновки, які містяться у вироку чи ухвалі, що набрали законної сили, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини та вказувалося судом першої інстанції, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначене покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі. Цивільний позов був задоволений у повному обсязі та вирішено питання про судові витрати і речові докази по справі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 була залишена без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року залишений без змін.

У заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами засуджений послався на те, що він самообмовив себе під час досудового розслідування та судового розгляду. Вірогідною причиною самообмови ОСОБА_5 вказує наявність у нього психічної хвороби, що підтверджується «свідоцтвом про хворобу № 59-п» від 09.02.1995 року, згідно якого він проходив лікування з жовтня 1995 року по лютий 1995 року на диспансерному лікуванні і обстеженні, та йому був визнаний непридатним до несення служби в рядах ВС України та комісований внаслідок психічного захворювання, яке несумісне з несенням служби по ст. 7-б, гр. 1 «Розклад хвороб та фізичних недоліків».

Ухвалою суду по справі була проведена судова-психіатрична експертиза. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 80 від 14.08.2023 року ОСОБА_5 на теперішній час страждає на хронічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають правопорушення, ОСОБА_5 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

У судовому засіданні експерт ОСОБА_7 у повному обсязі підтвердила висновки експертизи, та зазначила, що з ОСОБА_5 була проведена бесіда, під час якого він відмовлявся від проходження експертизи. Проте ніяких сумніві у його осудності експертом не встановлено.

Як убачається зі змісту вироку, при розгляді кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення, ОСОБА_5 надав суду показання, повністю визнав себе винуватим у вчиненні злочину, в якому він обвинувачувався, не оспорював обставин його вчинення, як й інші учасники судового провадження, не заперечував проти його розгляду у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПКУкраїни, заявивши, що розуміє зміст цих обставин і його процесуальних прав, роз`яснених судом. Водночас, суд переконався у добровільності та істинності його позиції, а також позицій інших учасників судового провадження і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Тобто, самообмова засудженого ОСОБА_5 , на яку він послався у своїй заяві як на нововиявлену обставину для скасування обвинувального вироку, ніяким чином не співставляється з повним визнання засудженим своєї вини, та не відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом для здійснення провадження за нововиявленими обставинами.

Крім того, як на нововиявлену обставину засуджений посилається на деякі коментарі до ст. 185 КК України, які на думку ОСОБА_5 вказують на вірну кваліфікацію його дій саме за ч. 2 ст. 185 КК України, а не за ч. 3 ст. 185 КК України. Суд зазначає, що науково-практичні коментарі до диспозиції статті 185 КК України не є підставою для задоволення його заяви, адже йдеться про неоднозначність існуючої наукового підходу до складу кримінальних правопорушень та особистого прийняття прочитаного засудженим, і не може вважатися нововиявленою обставиною в конкретному кримінальному провадженні.

Щодо порушення права на захист, який на думку засудженого э нововиявленою обставиною, суд зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює таке право на захист. У статті 20 КПК, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК. На підставі положень ст. 48 КПК захисник може у будь-який момент бути залучений підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. З аналізу вищенаведених норм випливає, що особа є вільною у своєму виборі щодо залучення захисника в кримінальному процесі у разі, коли участь останнього не є обов`язковою для реалізації та захисту таких прав. Суд встановив, що засудженому було роз`яснено його право мати захисника, однак засуджений не скористався правом на судовий захист. Виходячи з пред`явленого обвинувачення особі в цьому кримінальному провадженні, участь захисника не є обов`язковою, а тому, реалізуючи своє право на захист, обвинувачений обрав спосіб захищати свої права та інтереси самостійно, що не заборонено кримінальним процесуальним законом, не є порушенням його конституційних прав та свобод та ні є нововиявленою обставиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами, оскільки не вбачає підстав, передбачених ст. 459 ч. 2 КПК України.

Керуючись Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколом №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 р., ст. 459, 462, 467 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 року - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя -