Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/2380/23
Провадження №1-кп/523/1033/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

27.09.2023 року

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000029 від 11.01.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Комінтерновського району, село Гвардійське, громадянина України, українця, не одруженого, із середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відносно якого,-

-07.02.2018 направлено обвинувальний акт до Комінтернівського районного суду Одеської області за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на теперішній час рішення не прийняте,-

- 10.07.2018 вироком Київського районного суду міста Одеси засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,-

- 27.10.2021 вироком Київського районного суду міста Одеси засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

- 24.08.2023 вироком Приморського районного суду міста Одеси засуджений за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,- на 5 (п`ять) років та 1 (один) місяць позбавлення волі.

за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України

Встановив:

Судом встановлено, у не встановлений досудовим розслідуванням час та місце у ОСОБА_4 , виник корисливий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_5 , а саме дизельного палива.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , наприкінці липня 2022 року в вечірній час більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, прибув до огородженої парканом території станції технічного обслуговування, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , далі проник через огорожу на територію вказаної станції технічного обслуговування та направився по території в пошуках об`єкту злочину.

У подальшому, перебуваючи на території вказаної станції технічного обслуговування, побачивши транспортний засіб марки «MAN F 2000», білого кольору, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 1998 рік випуску, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, підійшов до бензобаку вказаного автомобіля звідки таємно викрав дизельне пальне в кількості 50 (п`ятдесят) літрів, вартість якого складає 57 (п`ятдесят сім) гривень за один літер.

Після чого, ОСОБА_4 , залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив своїми умисними протиправними діями потерпілому ОСОБА_5 , матеріальну шкоду в розмірі 2850 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят) гривень.

При допиті обвинувачений ОСОБА_4 , винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України визнав повністю та пояснив суду, що наприкінці липня, точної дати не пам`ятає, переліз через паркан СТО у м. Одесі, по вул. Чорноморського козацтва, де побачив автомобіль, з якого злив дизельне палєво у каністри, як знайшов там же, та все разом згодом продав. У скоєному щиро розкаявся, просив суд, призначити мінімальне покарання.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 , за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_4 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 185ч.4 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діяння.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_6 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованих йому правопорушень, ОСОБА_4 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_4 , щиро розкаявся у вчинені кримінального правопорушення, надав суду правдиві покази.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є активне сприяття розкриттю злочину, повне визнання вини, щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_4 , раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, потерпілий претензій морального та матеріального характеру не має, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення відсутні, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили слід залишити у вигляді тримання під вартою.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

ст. 185 ч.4 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 ( пять) років .

На підставі ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднати невідбуту частину за вироком від 24.08.2023 Приморського районного суду м.Одеси у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на 5 (пять) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , залишити без змін - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з 24.01.2023 року.

Речові докази: відсутні.

Цивільний позов - відсутній.

Судові витрати по спрві відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку, шляхом подачі апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя

Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1