Справа № 182/3732/22
Провадження № 1-кп/0182/703/2023
У Х В А Л А

Іменем України

12.09.2023 року м. Нікополь

Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000847 від 02 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_5 за правовою кваліфікацією за п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч.1 ст. 263 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні колегії суддів Нікопольського міськрайонного суду перебуваає кримінальне провадження за №0000847 стосовно ОСОБА_5 за правовою кваліфікацією п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч.1 ст. 263 КК України. Стосовно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено прокурором до 22.09.2023 р.

Однак, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк не більше двох місяців, посилаючись на те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Так, на думку прокурора, існує ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки у разі доведеності його провини, йому може бути призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, що в подальшому може спонукати його до переховування від суду. До того ж, обвинувачений може впливати на свідків з якими він особисто знайомий і підтримував дружні зв`язки та які на теперішній час, не допитані в судовому засіданні. Крім того, він є раніше судимою особою за вчинення аналогічних корисливих злочинів.

Потерпілий ОСОБА_9 згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Його законний представник - ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась.

Потерпілий ОСОБА_8 підтримав клопотання прокурора і наполягав на продовженні строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою, посилаючись на те, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, він має місце реєстрації, за яким стосовно нього можливо обрати домашній арешт за місцем спільного проживання разом з братом у квартирі, оскільки є власником 1/2 цієї квартири. Його брат працює і тому з цих причин не звертається до суду з заявою про поручительство за його поведінку. До того ж, він вважає, що незаконно утримується під вартою. Вважає, що ризики на які посилається прокурор відсутні, а він тривалий час перебуває під вартою, тому обвинувачений і його захисник просили обрати запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , виходячи з наступного.

В судовому засіданні, хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та ризику переховування, який об`єктивно може існувати, враховуючи репутацію обвинуваченого та тяжкість висунутого йому обвинувачення. Однак, прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити їх належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам. З урахуванням того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, серед яких є тяжкі та особливо тяжкі злочини,, але в останнього є близькі родичі, які зі слів обвинуваченого здатні і згодні його утримувати..

При цьому слід звернути увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою.

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Ризик переховування обвинуваченого від суду формально існує, враховуючи тяжкість покарання, але обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, за яким мешкає разом з братом, який офіційно працевлаштований і має достойну репутацію.

Щодо ризику впливу на свідків та потерпілих, то він на думку суду є мінімальним, оскільки до теперішнього часу жодна особа не зверталась з приводу незаконного тиску на них з боку обвинуваченого. Потерпілий ОСОБА_8 допитаний в судовому засіданні, а місце знаходження свідків прокурор до тепер не може встановити.

Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України і, зокрема п. 1, ст. 331 КПК України накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд приймає до уваги те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою і доставка його до приміщення суду в розумні строки є неможливою. Стороною захисту надано документи, які свідчать що обвинувачений буде забезпечений постійним місцем проживання, де зареєстрований і проживав до затримання і в якому має власну частку.

Суд бере до уваги ту обставину, що перебування обвинуваченого під вартою і неможливість його вчасної доставки до зали суду, унеможливлює розгляд зазначеного кримінального провадження у розумні строки. За таких обставин інший, більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту цілодобово за місцем реєстрації, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і зможе запобігти вчиненню ним нових злочинів. При цьому суд вважає також необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ч.3 ст. 331 КПК України,

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

1. Не відлучатися цілодобово з місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду.

2. З`являтися за першою вимогою на виклики до суду.

3. Повідомляти суд про зміну місця фактичного проживання, роботи.

4. Здати у відповідні органи влади документи, що посвідчують особу і дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

Визначені обов`язки, покладаються на обвинуваченого на строк судового розгляду, але не більше двох місяців, тобто до 11 листопада 2023 року.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 року з під варти.

Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для відома до Дніпровської УВП № 4 та для виконання Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для контролю і прокурору для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 09.00 год. 13.09.2023 р.

Головуючий ОСОБА_1

суддя:

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3