Справа №949/645/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000066 від 12 квітня 2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, троє з яких є інвалідами, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2021 року близько 16 години ОСОБА_4 , перебуваючи на вулиці біля господарства ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де під час словесного конфлікту з ОСОБА_6 з мотивів особистої неприязні, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_8 не менше 5 ударів руками та ногами в область обличчя та лівого передпліччя, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних саден обличчя, закритого перелому верхньої третини ліктьової кістки лівого передпліччя, які в сукупності згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та додатково пояснив, що 11 квітня 2021 року близько 16-ї год. він приїхав до свого товариша ОСОБА_7 . На його подвір`ї на той час знаходився ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. У ОСОБА_4 з ОСОБА_6 тривалий час неприязні відносини, оскільки він періодично вимагає у нього гроші на алкогольні напої, а ОСОБА_4 йому їх давав, але потім припинив це робити. Коли ОСОБА_6 його побачив, то почав знову вимагати гроші на спиртне, а далі почав провокувати на конфлікт та ображати, на що ОСОБА_4 зробив йому зауваження. У відповідь ОСОБА_6 замахнувся рукою на намагався його вдарити, але ОСОБА_4 відхилився і наніс правою рукою один удар в ділянку обляччя, від чого ОСОБА_6 похилився. Потім ОСОБА_4 наніс ще один удар в ділянку обличчя, а потім ногою в ділянку грудної клітки. Після цього ОСОБА_4 сів у свій автомобіль і поїхав. Про вчинене дуже шкодує і декілька разів висловив жаль з цього приводу, не хотів щоб так трапилось. Неодноразово просив вибачення у потерпілого. Також ОСОБА_4 додав, що приїжджав до ОСОБА_6 та намагався відшкодувати завдану шкоду в розмірі близько 8 тис.грн., але останній вказав суму, яка для нього була надто великою. При обранні міри покарання просив суворо не карати, погоджується з думкою захисника. Цивільний позов в частині матеріальної шкоди не визнає, оскільки вважає його неогрунтованим. Відносно позовних вимог в частині моральної шкоди вказав, що вони є безпідставними, оскільки це йому було завдано моральної шкоди. Крім того, додав, що він не має коштів для здійснення відшкодування.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу. Поданий потерпілим цивільний позов в частині матеріальної шкоди вважає недоведеним, а в частині відшкодування моральної шкоди вважає необгрунтованим, а тому просив відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 11 квітня 2021 року він приїхав до сусіда ОСОБА_7 . Потім до нього приїхав ОСОБА_4 , в якого він запитав, чому він з ним не привітався, але у відповідь ОСОБА_4 без причини почав його бити. Спочатку ОСОБА_4 вдарив його кулаком по обличчю, від чого він впав на землю, а далі він почав бити його ногами в ділянку голови і по обличчю та в руку. Потім ОСОБА_6 підвівся, але ОСОБА_4 повернувся і знову почав його бити. Загалом ОСОБА_4 наніс йому близько десяти ударів, переважно ногами. Потім ОСОБА_6 пішов додому, але по дорозі впав і втратив свідомість. Тоді у ОСОБА_6 з носа і з голови йшла кров, і сусід ОСОБА_9 надав йому першу медичну допомогу, підняв та завів додому. Після цього ОСОБА_6 викликав працівників поліції, які відвезли його в лікарню. Через два чи три тижні ОСОБА_4 приїхав до нього і просив вибачення та пропонував ОСОБА_6 компенсацію, але сума його не влаштовувала. При обранні міри покарання, покладається на розсуд суду. Цивільний позов підтримав в повному обсязі та просив позовні вимоги задоволити.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік зі звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.122 КК України, доведена сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню, перевірених і досліджених в судовому засіданні, зокрема показаннями свідків обвинувачення:

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 вказав, що безпосереднім свідком події він не був, але пояснив, що 11 квітня 2021 року його дружина ОСОБА_11 повідомила, що за сараєм лежить ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_10 до нього прийшов, то він лежав на землі, після чого він його повернув і побачив, що на його обличчі була кров. Тоді ОСОБА_10 підняв ОСОБА_6 і повів його додому, при цьому він стогнав і нічого не говорив. Коли завів його додому, то на подвір`я вийшла його тітка, яка його забрала і повела в будинок. Коли приїхали поліцейські, то ОСОБА_10 почув від ОСОБА_6 , що тілесні ушкодження йому наніс ОСОБА_4 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що 11 квітня 2021 року, коли вона сиділа на лавці біля свого будинку на вулиці в с.Нивецьк Сарненського району, то бачила, як до ОСОБА_7 приїхав автомобілем ОСОБА_4 . Згодом до них прийшов ОСОБА_6 та відразу пішов до ОСОБА_4 . Далі ОСОБА_4 вдарив один раз кулаком по обличчю ОСОБА_6 , від чого останній впав, після чого ОСОБА_4 неодноразово замахувався і ногою. Потім вона розповіла про дану подію своєму чоловіку ОСОБА_10 , після чого він пішов до нього та допоміг йому зайти додому.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що 11 квітня 2021 року до нього зателефонував ОСОБА_4 та сказав, що хоче з ним зустрітися. Коли він приїхав, то вони вийшли на вулицю за межі подвір`я. Далі до них прийшов ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та декілька разів запитав у ОСОБА_4 , чому він з ним не вітається. Проте ОСОБА_4 це не сподобалося і він наніс ОСОБА_6 декілька ударів руками по обличчю, а також декілька ударів ногою, від чого останній впав на землю та обдер лице об гілки дерев. Далі ОСОБА_7 почав їх розбороняти і ОСОБА_4 сів у автомобіль. В цей час із землі почав підводитися ОСОБА_6 і ОСОБА_4 вийшов з автомобіля та знову почав наносити йому удари. Після цього ОСОБА_6 запитав у ОСОБА_4 , чому він його вдарив, на що останній відповів, що вдарив через те, що він його ображає. Згодом ОСОБА_6 встав і пішов до себе додому. Також додав, що після конфлікту з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 йому розповів, що головною причиною того, що він почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_6 було те, що він раніше неодноразово його ображав.

В судовому засіданні було також допитано свідка зі сторони захисту ОСОБА_12 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 . Вона пояснила, що безпосереднім свідком події вона не була, але вказала, що 11 квітня 2021 року її чоловік домовився зустрітися із ОСОБА_7 та поїхав до нього додому. Коли ОСОБА_4 повернувся то розповів їй, що як він розмовляв із ОСОБА_7 на подвір`ї останнього, туди приїхав ОСОБА_6 та привітався з її чоловіком, на що останній у відповідь також привітався. Потім ОСОБА_6 у нього запитав, чому він не вітався з ним раніше, а далі замахнувся на нього рукою, але ОСОБА_4 відвернувся та наніс йому удари. Також додала, що протягом останніх років ОСОБА_6 просив у ОСОБА_4 гроші на випивку, які останній надавав, але потім перестав їх давати, на що у відповідь ОСОБА_6 ображав його постійно нецензурними словами.

Аналізуючи вищезазначені покази свідків, допитаних в судовому засіданні, суд вважає їх такими, що в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і показання вказаних свідків не викликають сумнівів в їхній об`єктивності, оскільки є послідовними, які підтверджені в судовому засіданні та узгоджуються з іншими письмовими доказами, які були досліджені судом та містяться в матеріалах кримінального провадження.

Так, з висновку судово-медичної експертизи №112 + медичні документи від 15 квітня 2021 року, проведеного КЗ "Обласне бюро судово-медичної експертизи" Рівненської обласної ради вбачається, що у потерпілого ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: 1.1. множинних саден обличчя та 1.2. закритого перелому верхньої третини ліктьової кістки лівого передпліччя. Ушкодження, що зазначені в п.1.1. виникли внаслідок травматичних дій тупим, тупим твердим предметом (тами) за механізмом заподієння - "тертя", відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Ушкодження, що зазначені в п.1.2. виникло внаслідок одномоментної травмуючої (ударної) дії з достатньою травмуючою силою (за механізмом - удар - стиснення), при цьому, напрямок травмуючої дії міг відбутися "перпендикулярно", відносно осьової поверхні верхньої третини лівої ліктьової кістки. Це ушкодження відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало довготривалий розлад здоров`я. Враховуючи локалізацію та характер, описаних у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, можна вважати, що під час отримання таких ушкоджень потерпілий міг знаходитися, як у вертикальному, так і в горизонтальному (близько до таких) положенні тіла, при цьому, під час отримання таких ушкоджень положення тіла потерпілого могло змінюватися. Ушкодження (комплекс), що зазначені в п. 1.2. могло виникнути і за так званих "умов самозахисту". Враховуючи характер та локалізацію ушкодження в ділянці лівої верхньої кінцівки, останнє могло виникнути внаслідок прямої ударної (ударно-стискаючої) травматичної дії та малоймовірно, що таке ушкодження могло виникнути за умов "падіння" - як активного, так і пасивного. Вказане ушкодження могло виникнути і за так званих "умов самозахисту". Термін заподіяння таких тілесних ушкоджень може відповідати даті 11 квітня 2021 року (а.п.14-17).

В судовому засіданні було допитано лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_13 , яка пояснила, що при складанні висновку експерта у ньому було допущено описку та помилково зазначено дату народження ОСОБА_6 , хоча вірною є його дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вона звірила анкетні дані з постанови слідчого та паспорта потерпілого, які вказані на титульній сторінці висновку.

Протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблиць до нього від 21 квітня 2021 року за участю свідка ОСОБА_7 підтверджено обставини щодо того, яким чином та при яких обставинах ОСОБА_4 заподіяв тілесне ушкодження ОСОБА_6 (а.п. 21-24).

Аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, які у суду не викликають будь-яких сумнівів щодо їх достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 повністю доведена, а його умисні дії, які виразились в спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Тому при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує наступне.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, згідно ст.12 КК України класифікується, як нетяжкий злочин.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше не судимий (а.п.27), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.29 ), на Д обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.п. 28).

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України судом не встановлено.

Тому, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність пом`якшуючої покарання обставини, характеристику обвинуваченого по місцю проживання та вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, наближене до мінімальної межі, в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.122 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4 . Також суд, враховуючи характеризуючі дані про винну особу, який є непрацюючим, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, одружений, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, троє з яких є інвалідами, раніше не судимий, що свідчить про соціально значиму поведінку та міцні соціальні зв`яки, його поведінку до і після вчинення злочину, а також те, що він повністю визнавши свою вину, щиро розкаявся, надав показання в судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, що свідчить про його небайдужість до наслідків, що настали, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання у виді обмеження волі і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із встановленням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде відповідати тяжкості злочину та особі обвинуваченого, сприяти виправленню та попередженню у вчиненні ним нових злочинів.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 1306,11 грн. завданої матеріальної шкоди та 50000,00 грн. моральної шкоди.

При вирішенні цивільного позову потерпілого, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вже встановлено судом, у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що викликало довготривалий розлад здоров`я (а.п.14-17).

Відповідно до долучених потерпілим ОСОБА_6 копій фіскальних чеків судом встановлено, що вартість витрат на його лікування та придбання медичних препаратів складає -1306,11 грн. (а.п.40, 50).

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, потерпілий ОСОБА_6 зазнав матеріальних витрат на придбання медичних препаратів в розмірі 1306,11 грн., а тому позовні вимоги в цій частині слід задоволити.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Завдану моральну шкоду потерпілий оцінює у розмірі 50000,00 грн., яку він обгрунтовує тим, що в результаті завдання йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень він перебував на лікуванні, оскільки в нього тривалий час було погане самопочуття та постійні запаморочення. Через різкі нестерпні болі в місцях їх завдання, він втратив можливість нормально пересуватися. У нього погіршився психоемоційний стан, погіршився сон, він став дратівливим та відчуває перевагу оточення над ним, у зв`язку з чим деякий час вживав антидепресанти. Для полегшення болісних відчуттів, він вживав знеболюючі лікарські засоби. Через заподіяння йому тілесних ушкоджень він більше, ніж на пів року втратив можливість працювати та не міг заробляти собі на життя, а також на лікування, характер заподіяних йому травм обмежує можливість працевлаштування.

На підтвердження отримання вказаних тілесних ушкодень та лікування, на одному із судових засідань долучив суду для огляду оригінал своєї медичної карти амбулаторного хворого №5390.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Варто також зазначити, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру, проте потерпілий внаслідок кримінального правопорушення зазнав значної моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях, які він пережив через спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 . Однак, суд вважає за необхідне врахувати також майновий стан обвинуваченого, який є непрацюючим та на утриманні якого знаходиться п`ятеро дітей, троє з яких є інвалідами, а також суд враховує обставини та взаємовідносини, що передували даному конфлікту, та при визначенні розміру стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, враховуючи вищенаведені норми та вимоги розумності, виваженості, справедливості та аналізуючи обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 10000,00 грн.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувались.

Процесуальних витрат по кримінальному провадженню немає.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Керуючись ст.75 Кримінального Кодексу України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 Кримінального Кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні, пред`явлений потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 - 1306,11 грн. (одну тисячу триста шість гривень 11 коп.) матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 - 10000,00 (десять тисяч) грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області ОСОБА_1 .