Провадження по справі № 1-кп/522/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000471 від 15.03.2021 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березівка, Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів через «ВКЗ»),

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000471 від 15.03.2021 року стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачуються у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 15.03.2021 приблизно о 13 год. 50 хв. ОСОБА_3 , перебував біля будинку №4/6 по провулку Обсерваторний в м. Одесі, де поряд з приміщенням охорони зазначеного житлового комплексу виказував своє невдоволення охоронцям щодо незамкнених дверей до одного з під`їздів. В цей час проходив мешканець зазначеного комплексу ОСОБА_5 , який почувши зазначену розмову виказав свою точку зору з вказаного приводу про необхідність звернутись до голови житлового комплексу.

Будучи обуреним фактом начебто «повчання», як потрібно поступити в даній ситуації, внаслідок відчуття образи через перебільшення вказаного факту начебто неповаги до своєї особи з боку значно старшого за віком ОСОБА_5 у ОСОБА_3 раптово виникли до нього неприязні відносини та бажання з почуття образи завдати йому тілесні ушкодження.

Діючи з вказаною метою та переслідуючи ціль завдання тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , виказавши своє незадоволення з приводу вказаної йому поради, діючи умисно, раптово наблизився до раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , який є особою похилого віку, та навмисно наніс йому два удари кулаком в обличчя в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді: синця в області підборіддя, садна в області носа та лоба справа, які згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_7 заявлено клопотання про звільнення його підзахисного від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000471 від 15.03.2021 року стосовно ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 підтримав подане клопотання та просив звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження стосовно нього, на підставі ст. 49 КК України. Обвинувачений зазначив, що наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі та на закритті кримінального провадження він наполягає.

Представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 не заперечував проти закриття провадження стосовно ОСОБА_3 , на підставі ст. 49 КК України, посилаючись на те, що це передбачено законодавством, однак просив зазначити в ухвалі про винуватість останнього у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що в свою чергу матиме значення для подальшого звернення з цивільним позовом потерпілого в порядку цивільного судочинства. Вказав, що потерпілому ОСОБА_5 зрозумілі наслідки закриття кримінального провадження, на підставі ст. 49 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників судового провадження, розглянувши клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 червня 2020 року (справа №127/26665/16-к; провадження № 51-1066км20), положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто, встановивши обставини, що дають підстави для закриття провадження, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, установивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд провадження судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284288 КПК України).

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить ст. 285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, частиною п. 1 ч. 1 статті 49 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) відноситься до категорії проступків.

Як встановлено судом ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що мало місце 15 березня 2021 року.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що строки давності розгляду даного кримінального провадження за вказаною вище статтею КК України станом на дату подання клопотання обвинуваченим закінчились.

Згідно ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Під час судового розгляду ОСОБА_9 перебував у розшуку з 01.02.2022 року до 12.07.2022 року.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду (по справі № 735/1121/20, провадження № 13-26кс22) від 02.02.2023 року, особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК, подовжених на час ухилення. Встановлені частиною другою цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку.

Таким чином з урахуванням позиції Великої Палати Верховного суду, суд доходить висновку про сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно наданої прокурором вимоги щодо наявності чи відсутності судимостей, станом на 30.10.2023 року ОСОБА_3 , до кримінальної відповідальності не притягувався.

Крім цього, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє підстави та наслідки закриття провадження, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, і останній не заперечував проти закриття провадження, на підставі ст. 49 КК України,.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Суд приходить до висновку про те, що обвинувачений, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, таким правом не скористався та не заперечував проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

Додатково, слід зазначити, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.

Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний суд у своїй постанові від 26.03.2020 року (судова справа №730/67/16).

Враховуючи наведене, виходячи із загальних засад кримінального провадження, зокрема, верховенства права, рівності перед законом і судом, перевіривши законність заявленого клопотання, згоду обвинуваченого ОСОБА_3 на звільнення його від кримінальної відповідальності, на підставі вимог ст. 49 КК України, роз`яснивши учасникам провадження наслідки такого звільнення, кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується останній, є проступком, та з моменту його вчинення минуло більше двох років; суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України і, відповідно, закриття кримінального провадження стосовно нього за ч. 1 ст. 125 КК України.

Представником адвокатом ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, нанесеної в результаті скоєння кримінального проступку, в розмірі 50 000 гривень 00 копійок.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Водночас кримінальний процесуальний закон не передбачає вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження.

Разом з тим, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, то потерпіла особа не позбавлена можливості звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги, що обвинувальний вирок не ухвалюється та не постановляється ухвала про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру стосовно ОСОБА_3 , суд приходить до переконання, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 , поданого в її інтересах представником адвокатом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , слід залишити без розгляду.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 5, 49, 125 КК України, ст. 100, 284, 285, 286, 288, 369, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000471 від 15.03.2021 року, за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, задовольнити.

Обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000471 від 15.03.2021 року стосовно ОСОБА_3 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити, на підставі п.1.ч.2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов, поданий в інтересах потерпілого ОСОБА_5 представником адвокатом ОСОБА_6 , до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази:

CD-R диск- зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_10