Справа № 203/829/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

адвокатів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

підозрюваного - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_7 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000021, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання слідчого, заявлене у рамках кримінального провадження №0000021, про накладення арешту на майно, вилученого під час особистого обшуку ОСОБА_6 .

В судовому засіданні прокурор підтримав подане слідчим клопотання та посилаючись на викладені в ньому підстави просив задовольнити останнє.

Підозрюваний та його захисники проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на те, що вилучення майна було проведено з порушенням встановленого КПК України порядку, оскільки телефон та розписка не перебували у ОСОБА_6 під час затримання, а знаходились на землі. Таким чином, їх вилучення мало оформлюватись шляхом складання протоколу огляду місця події, а не протоколу затримання та особистого обшуку.

Заслухавши пояснення учасників, перевіривши викладені в клопотанні доводи та надані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч.ч.1,2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частинами 1 та 2 ст.168 КПК України встановлено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207,208,298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.3 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.2 ст.170 КПК України).

В свою чергу ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання встановлено та вбачається з долучених до нього матеріалів, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000021 від 09.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що в провадженні слідчого СВ ВП №9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 перебувало кримінальне провадження №0000433 за фактом ДТП за участі ОСОБА_8 . В ході огляду місця події також був вилучений автомобіль останнього марки «Рено Лагуна», д.н.з. НОМЕР_1 .

В подальшому у ОСОБА_6 виник умисел на одержання неправомірної вигоди, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду чи в інтересах третьої особи дій з використанням наданого службового становища шляхом вимагання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , використовуючи надане службове становище і пов`язані з цим можливості, діючи з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, під час зустрічі з ОСОБА_8 в кінці січня 2024 року, повідомив останнього про можливість закриття вказаного кримінального провадження і після цього повернення ОСОБА_8 вилученого, арештованого автомобіля за грошову винагороду.

Реалізуючи злочинний умисел, слідчий СВ ВП №9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, під час зустрічі з ОСОБА_8 01.02.2024 біля ТЦ «Терра» в м.Дніпро у завуальованій формі вимагав з ОСОБА_8 сплати неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США за закриття кримінального провадження №0000433 та повернення автомобіля марки «Рено Лагуна», д.н.з. НОМЕР_1 .

14.02.2024, близько 12-45 г., перебуваючи в автомобілі ОСОБА_8 марки «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився навпроти будівлі №2а по вул.Строменка в смт.Солоне Дніпропетровської області, ОСОБА_6 реалізуючи злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільну небезпечність наслідків та бажаючи їх настання, одержав неправомірну вигоду в розмірі 20000 грн.

Після цього, злочинну діяльність ОСОБА_6 було припинено та останнього затримано в порядку ст.208 КПК України.

В ході особистого обшуку ОСОБА_6 у останнього було виявлено та вилучено, окрім іншого, мобільний телефон iPhone XSMax золотистого кольору в чохлі чорного кольору; розпису на імя ОСОБА_6 від ОСОБА_8 про отримання раніше вилученого автомобіля на одному аркуші.

Проведення особистого обшуку, виявлення та вилучення зазначених вище речей було зафіксовано в протоколі затримання особи від 14.02.2023 року.

В наданому клопотанні слідчий з метою збереження речових доказів, просив накласти арешт на зазначені вище мобільний телефон та розписку, із забороною відчуження, розпорядження та користування останніми.

Перевіряючи доводи клопотання, слідчий суддя враховує, що долучені до клопотання матеріали кримінального провадження в достатній мірі свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 КК України, що полягало в одержанні слідчим ОСОБА_6 неправомірної вигоди від ОСОБА_8 за закриття кримінального провадження та повернення останньому вилученого в рамках кримінального провадження транспортного засобу.

Повернення транспортного засобу було оформлено розпискою, вилученою у ОСОБА_6 під час затримання та особистого обшуку.

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_8 вбачається, що до отримання неправомірної вигоди він спілкувався із ОСОБА_6 за допомогою засобів мобільного звя?зку.

Таким чином, враховуючи обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , вилучені у нього в ході особистого обшуку розписка про отримання транспортного засобу та мобільний телефон, можуть містити в собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідають критеріям речових доказів, визначених ст.98 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених ч.1, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вилучених у ОСОБА_6 14.02.2024 ркоу під час його особистого обшуку мобільного телефону iPhone XSMax золотистого кольору в чохлі чорного кольору; розписки на ім?я ОСОБА_6 від ОСОБА_8 про отримання раніше вилученого автомобіля на одному аркуші, з забороною відчуження, розпорядження та користування останніми.

При цьому, слідчий суддя відхиляє доводи підозрюваного про те, що вилучені розписка та мобільний телефон на момент затримання знаходились не при ньому, а на землі, оскільки вказані обставини матеріалами справи не підтверджуються. Крім того, підозрюваний не заперечував, що розписка та мобільний телефон перед його затриманням перебували у нього та не зміг пояснити яким чином вони опинились після затримання на землі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131,132,170-172,175,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на предмети та документи, вилучені у ОСОБА_6 14 лютого 2024 ркоу під час його особистого обшуку, а саме на: мобільний телефон iPhone XSMax золотистого кольору в чохлі чорного кольору; розписку на імя ОСОБА_6 від ОСОБА_8 про отримання раніше вилученого автомобіля на одному аркуші, з забороною відчуження, розпорядження та користування останніми.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню відповідно до ч.1 ст.175 КПК України з дня її постановлення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1