Справа № 577/5022/23
Провадження № 1-кп/577/432/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24.02.2022 року Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, відповідно до якого на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2023 року № 13
ОСОБА_4 призначено на посаду гранатометника 1 відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти і враховано таким, що з 14.02.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Під час проходження військової служби за мобілізацією солдат
ОСОБА_4 , відповідно до положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Проте, ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби та наведені вище норми, 03.08.2023 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, усвідомлюючи, що є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом та в особистих інтересах, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних на то причин незаконно припинив виконувати конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України і самовільно залишив місце тимчасового розташування 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , вибув до місця проживання в м. Суми Сумської області, де займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
21.08.2023 року приблизно о 17 годині обвинувачений самостійно повернувся до місця тимчасового розташування підрозділу та приступив до виконання службових обов`язків.
Таким чином, у період часу з 17 години 03.08.2023 року по 17 годину 21.08.2023 року ОСОБА_4 без поважних причин не виконував обов`язки військової служби, а займався власними справами, перебуваючи переважну більшість часу в м. Суми Сумської області.
Отже, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України (в редакції ЗУ №2839-ІХ від 13.12.2022 року) - самовільне залишення військової частини, військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним і підтвердив факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 під час проходження служби у період воєнного стану за обставин і в спосіб викладених вище. Стверджує, що припинив виконувати військовий обов`язок та покинув військову частину тому як скучив за родиною і дуже втомився. У вчиненому кається і просить суворо не наказувати.
Врахувавши, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнав не доцільним дослідження доказів щодо обставин обвинувачення викладених в обвинувальному акті, роз`яснивши ОСОБА_4 , що у такому разі відсутнє право оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності повного визнання винуватості та правильному розумінні суті обвинувачення, суд дійшов висновку про необхідності призначення покарання.
Обтяжуючих відповідальність обставин не встановлено.
До пом`якшуючих - слід віднести з`явлення до правоохоронного органу зі зізнанням, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, раніше не судимий.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно із вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби, вчинених в умовах воєнного стану (збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України) нівелює визначену статтями 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.
Вчинений підсудним злочин, відповідно до вимог ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких. Під час проходження військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 повинен був беззаперечно дотримуватись Конституції України, Законів України, Військової присяги, вимог статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків. Проте, в умовах воєнного стану обвинувачений самовільно залишивши військову частину без поважних причин фактично ухилився від виконання обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд. Вказаними діями ОСОБА_4 подав іншим військовослужбовцям ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, що в свою чергу підриває не лише боєготовність військових формувань, але й авторитет Збройних Сил України в цілому.
З огляду на викладене, а також негативної характеристики за місцем служби, не можна погодитися з висновком органу пробації про доцільність застосування до обвинуваченого покарання не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, оскільки такий примус не буде відповідати меті покарання, зокрема попередженню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими військовослужбовцями, а також не сприятиме підтриманню належної боєздатності та рівня військової дисципліни Збройних сил України.
Відтак, враховуючи наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, відсутність обтяжуючих, суд дійшов переконання, що пропорційно скоєному буде покарання у вигляді мінімального строку позбавлення волі визначеного у санкції ч.5 ст.407 КК України.
Запобіжний захід не обирати внаслідок відсутності відповідного клопотання прокурора.
Процесуальних витрат немає.
Керуючись: ст.ст. 368, 370, 371 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України та призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1