УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , с розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 1 Управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000591 від 17.11.2022 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 1 Управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000591 від 17.11.2022 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Слідча у клопотанні зазначає, що 31.08.2023 ОСОБА_9 повідомлено про підозру в одержанні службовою особою неправомірної вигоди та проханні надати таку вигоду для себе та третіх осіб за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади, повторно, поєднаних з вимаганням неправомірної вигоди, вчинених організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що у власності чоловіка підозрюваної ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС перебуває наступний транспортний засіб:

- легковий автомобіль марки та моделі ВАЗ 21070, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , номер та серія свідоцтва НОМЕР_3 від 23.04.2013.

Так, встановлено, що 06.08.2011 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Актовий запис про шлюб номер 673 від 06.08.2011.

Відповідно до Актового запису № 291, складеного Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 18.12.2020 шлюб між вказаним подружжям було розірвано.

В подальшому, згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_4 від 18.02.2023 ОСОБА_9 знову зареєструвала шлюб із ОСОБА_12 , про що Салтівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 18.02.2023 внесено відповідний Актовий запис за № 59.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для забезпечення конфіскації майна, виникла необхідність у накладенні арешту на таке майно підозрюваної ОСОБА_9 , яке належить їй на праві спільної сумісної власності.

У судове засідання слідча не з`явилась, будучи належним чином повідомлена.

Володілець майна, на яке слідчий просить накласти арешт, у судове засідання не викликався, з огляду на положення ч.2 ст. 172 КПК України, також суддя враховує, що майно щодо якого вирішується питання про арешт майна не є тимчасово вилученим.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього матеріали, слідча суддя приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Слідчою суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000591.

31.08.2023 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Так, вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Слідча зазначає, що підставою для накладення арешту є те, що ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000591 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 368 КК України, санкція передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, а майно щодо якого ініціюється питання про його арешт визнано речовим доказом.

Так, санкція ч.3 ст. 368 КК України, за якою ОСОБА_9 повідомлено про підозру в даному кримінально провадженні передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до 10 років позбавленням волі з конфіскацією майна.

Згідно зі ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Таким чином закон чітко встановлює можливість арешту майна саме підозрюваного, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

При цьому, слідчому судді не надано доказів, що власник майна, на яке у своєму клопотанні слідча просить накласти арешт ОСОБА_12 є особою щодо якої здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, не надано даних про направлення обвинувального акту до суду щодо власника майна, так само відсутнє рішення суду за яким спірне майно підлягає конфіскації.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 є добросовісним набувачем легкового автомобіля марки та моделі ВАЗ 21070, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , номер та серія свідоцтва НОМЕР_3 від 23.04.2013.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Разом з цим, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за підозрою дружини ОСОБА_12 ОСОБА_9 , в той же час, ОСОБА_12 не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, доказів, які б спростовували вказану обставину слідчому судді не надано.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що прокурором у судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_9 є законним володільцем майна, а саме легкового автомобіля легковий автомобіль марки та моделі ВАЗ 21070, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , номер та серія свідоцтва НОМЕР_3 від 23.04.2013, оскільки дане майно належить ОСОБА_12 , слідча суддя вважає безпідставним накладення арешту на вказане майно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 309, 395 КПК України, слідча суддя

УХВАЛИЛА

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 1 Управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000591 від 17.11.2022 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя Антоніна КВАША