КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 24 грудня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу; постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 . Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі потерпілим в даному кримінальному провадженні, носити засіб електронного контролю.

Захисник вважає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, а відтак підлягає скасуванню на підставі п.п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Захисник, з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини та Конституційного суду України, вважає, що на даний час відсутні ризики щодо переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, незаконного впливу на потерпілого, а зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи.

Захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою з 23 грудня 2022 року, раніше не судимий, також має місце реєстрації та проживання. Після початку війни, а саме 24 лютого 2022 року ОСОБА_7 дійсно змінив місце проживання та проживав в м. Ужгороді в період часу лютий-червень 2022 року, у м. Вінниці в період часу червень-14 грудня 2022 року та з 14 грудня 2022 року в м. Харкові у своєї матері та вітчима за адресою: АДРЕСА_1 . Захисник наголошує, що на ОСОБА_7 не покладався обов`язок повідомляти будь-кого, у тому числі і орган досудового розслідування, про зміну свого місця проживання та перебування, він не мав будь-яких обмежень у виборі місця проживання. Окрім того, ОСОБА_7 не змінював своєї зовнішності, користувався документами на своє ім`я та використовував свій телефон, не вживав будь-яких заходів спрямованих на переховування від органу досудового розслідування.

Враховуючи наведене, на переконання захисника, відсутні будь-які підстави стверджувати, що ОСОБА_7 мав намір переховуватись, переховувався та має намір переховуватись у майбутньому від органу досудового розслідування з метою перешкоджати кримінальному провадженню, а також може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом приховування доказів, знищення речових доказів.

Щодо висновку суду про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків у м. Києві, відсутність утриманців, власного/орендованого житла в м. Києві, що також, на думку суду, свідчить про наявність ризику переховування від суду слід, захисник зазначає, що на час затримання підозрюваний проживав у квартирі своєї матері ОСОБА_8 та вітчима ОСОБА_9 : АДРЕСА_1 . Зазначені особи не заперечують проти подальшого проживання обвинуваченого разом з ними.

Також захисник наголошує, що ОСОБА_7 перед затриманням проживав в м. Харкові, якій обрав місцем свого проживання, тому не мав потреби мати власне житло в м. Києві або орендувати його. Відсутність утриманців, на думку захисника, також не свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. ОСОБА_7 раніше не судимий та не перебуває під наркологічним наглядом.

Наведене, на думку захисника, свідчить про безпідставність твердження про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, а покладення на обвинуваченого обов`язку носити електронний засіб контролю та заборони цілодобово залишати житло, істотно зменшують ризик переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування.

Апелянт зазначає, що з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні дій, які відповідно до тексту повідомлення про підозру, за твердженням органу досудового розслідування, мали місце в липні-вересні 2021 року. Після проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 22 вересня 2021 року орган досудового розслідування до серпня 2022 року не намагався провести будь-які слідчі та процесуальні дії за участю ОСОБА_7 та не викликав ОСОБА_7 для участі в їх проведення. ОСОБА_7 майже протягом року не мав будь-якого процесуального статусу.

Захисник стверджує, що висновки про можливість впливу на потерпілого є безпідставними та ґрунтуються лише на припущеннях, оскільки ОСОБА_7 , знаючи про проведення розслідування даного кримінального провадження, не вчиняв та не мав наміру вчиняти будь-якій вплив на потерпілого, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів щодо такого впливу. На даному етапі кримінального провадження такий ризик, на переконання захисника, може бути усунений шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з покладанням на обвинуваченого відповідного обов`язку носити електронний засіб контролю, заборони цілодобово залишати житло та заборони спілкуватися із зазначеними особами.

Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, захисник вважає, що запобігти ризикам, про які зазначено в ухвалі суду, забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 можливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання його матері ОСОБА_8 та вітчима ОСОБА_9 : АДРЕСА_1 , із забороною підозрюваному залишати житло цілодобово, що є достатнім для запобігання ризикам. Даний режим запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового провадження.

Окрім того, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність у нього місця проживання та реєстрації, захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, які, нібито, наявні у кримінальному провадженні, а тому, на думку захисника, вбачається відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки стороною обвинувачення не доведено існування обставин що, виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою.

Про день та час апеляційного розгляду сторони кримінального провадження повідомлені у встановленому законом порядку, будь-яких клопотань про проведення апеляційного розгляду за участю сторін жодним з учасників кримінального провадження, у тому числі й обвинуваченим, не заявлялось.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії зазначених документів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні документи, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить такого висновку.

Як встановлено з наявних матеріалів, у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0002603 від 22 вересня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 301-1 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали в судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів

Клопотання прокурора, в якому викладені обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, та на даний час встановлені у кримінальному провадженні ризики не змінились, оскільки обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків кримінального правопорушення з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин, вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Клопотання обґрунтоване тим, що на той факт, що обвинувачений може переховуватись від суду вказує те, що, перебуваючи на волі ОСОБА_7 може ухилитися від суду, усвідомивши невідворотність значного строку покарання за вчинення вказаних кримінальних правопорушень. Крім того, на стадії досудового розслідування ОСОБА_7 змінив місце проживання, засоби зв`язку, на виклики до слідчого не з`являвся, виїхав з м. Києва, внаслідок чого був оголошений у розшук та через тривалий час був затриманий на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання у м. Харкові.

На той факт, що обвинувачений може впливати на потерпілого та свідків з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин, на переконання прокурора, вказує той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушеннях, і вплив обвинуваченого на потерпілого та свідків може сприяти уникненню притягнення його до кримінальної відповідальності.

Як зазначає прокурор, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що з матеріалів кримінального провадження виділені матеріали кримінального провадження № 0001465 від 18 травня 2023 року за ст. 301-1 КК України, по яких проводиться компьютерно-технічна експертиза ноутбука ОСОБА_7 , де можуть бути виявлені файли з ознаками дитячої порнографії та відновлення видаленої переписки ОСОБА_7 з іншими неповнолітніми. Враховуючи особу обвинуваченого, останній може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення відносно неповнолітніх.

На переконання прокурора, жодний з більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Окремо прокурор у клопотанні наголошує, що ОСОБА_7 немає міцних соціальних зв`язків, неодружений, дітей немає, місця проживання в м. Києві немає; враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність будь-яких даних про неможливість утримання обвинуваченого за станом здоров`я в умовах СІЗО, свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам, забезпечення належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, його належну поведінку шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою

За змістом оскаржуваної ухвали обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували, зазначивши, зокрема, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні здійснювалося із значними порушеннями законодавства, вказані у клопотанні прокурора ризики, у т.ч. переховування, не доведені, та просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 24 грудня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала суду обґрунтована тим, що суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вправі визнавати особу винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому злочинів є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

При цьому судом не встановлено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та зазначені в попередній ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва, якою щодо обвинуваченого було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з часу минулого судового засідання фактично зменшилися чи зникли, а саме: ризик переховуватись від суду, зокрема, через тяжкість покарання, передбаченого ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, що полягає виключно у позбавленні волі на строк п`ятнадцять років або у довічному позбавленні волі, відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого у м. Києві, зокрема ОСОБА_7 є розлученим, у нього відсутні утриманці, власне або орендоване житло в м. Києві; ризик незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, адже інкриміновані злочини вчинено із застосуванням насильства щодо малолітнього, дане провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання.

У зв`язку з встановленим суд зауважив на те, що на даний час не встановлено будь-яких даних про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не може утримуватися в ДУ «Київський слідчий ізолятор», а також врахував, що у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Судом також враховані положення ч. 3 ст.51 Конституції України, згідно з якою сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою, а тому, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів без визначення розміру застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочини, у вчиненні яких він обвинувачується, вчинено із застосуванням насильства.

На переконання суду, застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, може негативно вплинути на перебіг судового розгляду даного кримінального провадження, яке перебуває на стадії підготовчого судового засідання, а тому вважає законним та обґрунтованим продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує таке.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) встановлених ризиків. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. З урахуванням положень ст. 199 КПК України, підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, а викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими.

Так, з наявних матеріалів та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження обвинуваченому строку тримання під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, розгляд обвинувального акту не розпочатий, обґрунтованість висунутого ОСОБА_7 обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, що свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані у сукупності: обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, наслідки, а також наявні на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів різного ступеню тяжкості, у тому числі тяжких та особливо тяжкого, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, у т.ч. довічне позбавлення волі, щодо потерпілого, який не досяг чотирнадцятирічного віку, кількість епізодів злочинної діяльності; те, що обвинувачений перебував у розшуку, відсутність у нього постійного місця проживання, сталих соціальних зв`язків. З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а тому на даний час у кримінальному провадженні наявні ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою зміни ними показань на його користь, перешкоджання судовому провадженню іншим чином.

При цьому, колегія суддів враховує, що встановлені на даний час чинники, які пов`язані з характером дій обвинуваченого протягом тривалого часу щодо неповнолітнього, його моральністю, відсутністю постійного місця проживання, сталих соціальних зв`язків, відсутністю даних про джерела доходу,інші обставини, які враховані судом першої інстанції під час вирішення питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, свідчать про реальність встановлених судом ризиків, які не спростовані стороною захисту та які продовжують існувати і на даний час з урахуванням наведених обставин.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи не будуть достатніми для запобігання встановленим ризикам, та, у разі зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатимуть спробам обвинуваченого вчинити вказані дії.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що будь-яких даних щодо стану здоров`я обвинуваченого на даний час стороною захисту не надано, як і відсутні відомості, що за станом здоров`я обвинувачений не може перебувати під вартою.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 дійсно проживав у різних містах, останнє місце проживання - у м. Харкові за місце проживання матері та вітчима, проте на ОСОБА_7 не покладався обов`язок повідомляти будь-кого, у тому числі і орган досудового розслідування, про зміну свого місця проживання та перебування, він не мав будь-яких обмежень у виборі місця проживання, що ОСОБА_7 не змінював своєї зовнішності, користувався документами на своє ім`я та використовував свій телефон, не вживав будь-яких заходів, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування, є непереконливими та спростовуються тим, що, як зазначено у самій апеляційній скарзі, ОСОБА_7 знав про проведення розслідування даного кримінального провадження, а тому подальша зміна місця проживання, засобів зв`язку, неявка за викликом до слідчого, що призвело до оголошення обвинуваченого у розшук та у подальшому затримання на підставі ухвали слідчого судді, як раз, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що ОСОБА_7 намагався ухилитися від слідства.

Більш того, стороною захисту не спростований висновок суду про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків у м. Києві, утриманців, власного/орендованого житла в м. Києві, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що мати та вітчим обвинуваченого не заперечують проти подальшого проживання обвинуваченого разом з ними.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, мету, їх вчинення, - сексуального насильства щодо малолітнього, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави у кримінальному провадженні.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів доходить висновку, про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а, відтак, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 грудня 2023 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4