Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1007/19
Провадження № 1-кп/499/3/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Одеської області обвинувальний акт кримінального провадження № 0000031 від 06.09.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бузинове Іванівського району, Одеської області, Україна, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимий, одружений, на утриманні є двоє неповнолітніх дітей, працює поліцейським сектору реагування Іванівського відділення №1 Березівського ВП ГУНП в Одеській області, спеціальне звання - старший сержант поліції, зареєстрований в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365, ч.1 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 06.09.2016 року органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у перевищенні влади, тобто умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав, що супроводжувалось насильством та завдало тяжкі наслідки охорошованим законом правам окремого громадянина, що кваліфіковано за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, а також у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння та такого, яке спричинило втрату органу, що кваліфіковано органами слідства за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

У обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 у період з 31.07.2009 по теперішній час проходить службу в органах поліції Одеській області. У 2016 році він обіймав посаду поліцейського Іванівського ВП Біляївського ВП ГУ Національної поліції в Одеській області. Наказом №198 о/с від 07.11.2015 начальника ГУ Національної поліції в Одеській області старший сержант поліції ОСОБА_4 призначений на посаду поліцейського Іванівського відділення поліції Біляївського ВП ГУНП в Одеській області. У 2016 році ОСОБА_4 працював поліцейським - водієм чергового автомобілю Іванівського ВП. Тобто, ОСОБА_4 являвся службовою особою, яка здійснювала функції представника влади. У своїй службовій діяльності старілий сержант поліції ОСОБА_4 керувався Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції», Європейською Конвенцією «Про захист прав людини і основні свободи», міжнародними договорами України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, КПК України, іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно - правовими актами. Згідно зі ст.ст. З, 8, 31, 32 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст.ст. 5, 8, 14, 17, 18 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основні свободи», кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 3, 6, 7, 8, 18, 19, 23, Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: і і забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, в також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності, тощо.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази.

Поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, а також Присяги поліцейського;

11 професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог . рмативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів І ерівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини, тощо.

У разі вчинення протиправних діянь, поліцейські несуть кримінальну, ілміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність г`оповідно до закону. Поліція, відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню ігнмінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходи для їх усунення; вживає заходи з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені іримінальні та адміністративні правопорушення; тощо.

Проте, ОСОБА_4 , нехтуючи покладеними на нього обов`язками працівника правоохоронного органу, реально усвідомлюючи кримінально - карні наслідки скоєння ним кримінальних правопорушень, замість боротьби зі злочинністю, попередження її та профілактики, грубо порушив положення Конституції України, Європейської Конвенції, Закону України «Про Національну поліцію», КПК України та дану ним 07.11.2015 Присягу працівника поліції, відповідно до якої він зобов`язувався вірно служити українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки - сам скоїв навмисне кримінальне правопорушення.

05 вересня 2016 року о 09 годині ранку ОСОБА_4 у складі слідчо-оперативної групи Іванівського відділення поліції заступив на добове - чергування разом з старшим групи - слідчим, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 , оперуповноваженим сектору кримінального розшуку старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 ; дільничним офіцером, сержантом поліції ОСОБА_7 . При цьому всі вони були озброєні табельною зброєю, одягнуті в поліцейську форму, ОСОБА_4 керував службовим автомобілем «ВАЗ-2104», держномер НОМЕР_1 на синьому фоні, на якому пересувалася слідчо-оперативна група.

05.09.2016 приблизно о 21.00 годин мешканець с. Вовкове Іванівського району Одеської області ОСОБА_8 1974 р.н., прибув на власному мотоциклі до будинку АДРЕСА_2 , де проживала його колишня співмешканка - ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив у дворі вказаного будинку з ОСОБА_9 та її співмешканцем ОСОБА_10 сварку, виражався нецензурною лайкою, висловлював ОСОБА_9 погрози застосуванням насильства, кинув в неї пластикову пляшку з водою. При цьому ОСОБА_8 виштовхав ОСОБА_9 з подвір`я. Потім ОСОБА_8 зайшов у будинок, закрився, ліг на ліжко та заснув.

Після чого ОСОБА_9 зателефонувала до чергової частини Іванівського відділення поліції і повідомила про протиправні дії ОСОБА_8 . Приблизно о 22 год. 30 хв. 05.09.2016 на місце події прибула направлена черговим Іванівського ВП слідчо - оперативна група у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Після них до даному будинку прибули ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при цьому останній зостався біля воріт в своєму автомобілі «Жигулі», а ОСОБА_9 пройшла у двір і розповіла працівникам поліції про поведінку ОСОБА_8 і попрохала працівників поліції дати їй можливість зайти до власного будинку разом з дітьми. Потім водій - поліцейський ОСОБА_4 самостійно визвався проникнути у будинок і відчинити двері. Він через вікно заліз у будинок, пройшов до вхідних дверей і відчинив їх іншим працівникам поліції. Після чого ОСОБА_4 зайшов до кімнати, у якій знаходився ОСОБА_8 , та, діючи умисно, явно перевищуючі надані йому права працівника поліції, наніс ОСОБА_8 п`ять умисних ударів ногами по тулубу. Своїми діями працівник поліції ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черева, а саме: розриву селезінки, яке супроводжувалася масивною внутрішньочеревною кровотечею, а також спричинив синці обох трапецевидних м`язів і лівої лопаткової області, садну правого плеча.

Надалі працівник поліції ОСОБА_5 одягнув ОСОБА_8 кайданки, підняв останнього разом з ОСОБА_11 на ноги. Після чого поліцейські вивели ОСОБА_8 на подвір`я, де працівники поліції прийняли пояснення від ОСОБА_9 і склали стосовно ОСОБА_8 протокол про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. В цей час ОСОБА_8 став почувати себе погано у зв`язку з спричиненими йому ОСОБА_12 ударами і тілесними ушкодженнями, і тому працівники поліції доставили ОСОБА_8 приблизно о 00 год. 10 хв. 06.09.2016 до Іванівської центральної районної лікарні, де йому надали медичну допомогу, провели огляд і зробили хірургічну операцію по виділенню селезінки.

При проведенні операції та перебуванні у лікарні, у ОСОБА_8 виявлені: закрита травма черевної порожнини у вигляді розриву селезінки, яка проводжувалась масивною внутрішньочеревною кровотечею; синці в області обох трапецевидних м`язів та лівої лопаткової області, садно правого плеча.

Вказані ушкодження утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, ндивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Таким тупими предметами могли бути руки, ноги. Ці ушкодження спричинені незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 5.09.2016 року.

Закрита травма черевної порожнини у вигляді розриву селезінки, яка супроводжувалась масивною внутрішньою кровотечею та ускладнилась геморогічним шоком, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Синці в області обох трапецевидних м`язів та лівої лопаткової області, садно правого плеча, як кожен окремо, так і в сукупності, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм до відносяться категорії легких тілесних ушкоджень.

За сукупністю, ОСОБА_4 обвинувачується слідством у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав в повному обсязі та показав, що дійсно у період з 31.07.2009 по теперішній час проходить службу в органах поліції Одеській області на посаді поліцейського Іванівського відділення поліції - водієм чергового автомобілю Іванівського ВП. 05 вересня 2016 року о 09 годині ранку він у складі слідчо-оперативної групи Іванівського відділення поліції заступив на добове - чергування разом з старшим групи слідчим ОСОБА_5 , оперуповноваженим ОСОБА_6 ; дільничним офіцером ОСОБА_7 . Цього ж дня після прийняття повідомлення від ОСОБА_9 , яка зазначила про протиправні дії ОСОБА_8 , вони були направлені черговим Іванівського ВП на виїзд до місця події. Приблизно о 22 год. 30 хв. 05.09.2016 вони прибули на місце події. Після того як вони приїхали за викликом до вказаного будинку до них приїхали також заявниця ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при цьому останній зостався біля воріт в своєму автомобілі «Жигулі», а ОСОБА_9 пройшла у двір і розповіла їм про поведінку ОСОБА_8 і попрохала дати їй можливість зайти до власного будинку разом з дітьми. Будинок був зачинений з середини. Караман пояснила, що через вікно можна проникнути до будинку і відкрити двері з середини. На що також надала свій дозвіл письмово (знаходиться в матеріалах справи). Обвинувачений вирішив відкрити вказані двері таким чином, що і зробив. Через вікно заліз у будинок, пройшов до вхідних дверей і відчинив їх іншим працівникам поліції. Надалі працівник поліції ОСОБА_5 одягнув ОСОБА_8 кайданки, підняв останнього разом з ОСОБА_11 на ноги. Після чого поліцейські вивели ОСОБА_8 на подвір`я, де працівники поліції прийняли пояснення від ОСОБА_9 і склали стосовно ОСОБА_8 протокол про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Потім ОСОБА_8 сказав що почуває себе погано. Вони посадили його до машини і доставили спочатку до відділення поліції, а потім до лікарні. Уже вранці обвинувачений дізнався що 06.09.2016 в Іванівської центральної районної лікарні, ОСОБА_8 надали медичну допомогу, провели огляд і зробили хірургічну операцію по виділенню селезінки.

В ході судового розгляду, з метою встановлення подій які відбувалися 05.09.2016 року, судом було допитано потерпілого ОСОБА_8 який повідомив, що проживає в с. Волкове Іваніського району Одеської області з дружиною. Того дня він з друзями випивав і, після чого, посварившись з дружиною вирішив поїхати до своїх дітей в гості так як вони проживали з його колишньою дружиною ОСОБА_9 в іншому місці. Приїхавши до місця мешкання у нього стався конфлікт з колишнею дружиною ОСОБА_9 та її співмешканцем ОСОБА_10 . В результаті чого, з метою уникнення негативних наслідків сварки він пішов до будинку і зачинившись в ньому ліг спати. Що було далі пам`ятає не дуже добре. Прокинувся він на підлозі лицем до низу після ударів які йому були завдані кимось, але повідомити ким саме не може бо не бачив так як спав. Ввімкнули світло і він побачив в кімнаті чотирьох працівників поліції. Вони стояли по різні боки й на різних відстанях від нього. ОСОБА_4 був на ліжку біля подушки. Як він опинився на підлозі не пам`ятає. Чи стягували чи скидували пояснити не може. З ним почали вести розмову з приводу того, що він побив свою дружину і намагалися надіти кайданки. Потім вивели на вулицю для складання протоколу. Він також пам`ятає, що вже на вулиці, ОСОБА_4 дав йому ляпаса. Ніхто більше його не бив. Вже перебуваючи на вулиці він відчув біль в животі і попросив таблетку. Після складання протоколу його посадили до автомобіля і повезли до відділу поліції. 06.09.2016 року в Іванівській районній лікарні йому надали медичну допомогу, провели огляд і зробили хірургічну операцію по виділенню селезінки.

Прокурор вважає вину ОСОБА_4 доведеною поза розумним сумнівом та враховуючи, що останній свою провину не визнав, з урахуванням показань свідків та досліджених судом доказів, просив визнати його винним за ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому відповідне покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 який у судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не визнав, просив його виправдати. Крім того, суд при оцінці послідовності становлення показань обвинуваченого ОСОБА_4 врахував, що він, будучи допитаним неодноразово на стадії досудового розслідування, а потім і в суді, жодного разу показань не змінював, вказував на свою невинуватість.

Потерпілий в судове не зявився, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, про причини неявки не повідомив, заяв клопотань не надав, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та після його повторного допиту вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Допитавши обвинуваченого, свідків, здійснивши повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження й оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів - з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, виходячи із загальних засад кримінального провадження, зокрема, верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, суд дійшов до такого.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 встановлено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Відповідно до положень статей 3, 8 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь та гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із статтею 8 КІІК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Статтею 9 КПК України на слідчого, прокурора покладений обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Таким чином, обов`язок доказування, у тому числі події кримінального правопорушення та вини особи покладається на сторону обвинувачення безпосередньо в судовому засіданні.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.ч. 2, 6 ст. 22 КПК України).

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин. Обов`язковими елементами складу злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Під час судового розгляду, тривалість якого продовжувалась більше чотирьох років, суд звертає увагу на той факт, що було змінено 7 прокурорів які підтримували державне обвинувачення, а прокурор який брав участь останнім у судовому засіданні заявив клопотання про надання йому часу для підготовки процесуального документу про відмову від підтримання публічного обвинувачення та погодження вказаної позиції з прокурором вищого рівня, що вказує на той факт, що і саме обвинувачення скептично ставилось до обґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого та його засудження. Суд зберігаючи об`єктивність надав достатній час прокурору для підготовки відповідного процесуального документу, але в наступному судовому засіданні прокурор від клопотання відмовився та підтримав обвинувачення, за сукупністю просив призначити ОСОБА_4 , покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

За змістом ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Під час судового розгляду справи, суд встановив, що представники обвинувачення не надали доказів на підтвердження причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому правопорушень. Також слід відзначити, що протягом тривалого часу обвинувачення не забезпечувало явку свідків обвинувачення, затягувало розгляд кримінального провадження.

Фактично, єдиним доказом по справі є покази потерпілого, які і стали в основу пред`явленого обвинувачення. Які ані під час першого допиту в судовому засіданні, так само як і під час повторного, чіткого поняття та вказівки хто, коли і яким чином наніс удари, а також і скільки цих осіб було взагалі не дало. Крім того окремо стає питання вибірковості обвинувачення зважаючи на те, що в кімнаті разом з обвинуваченим перебували й інші працівники поліції, які також могли б наносити удари потерпілому, але обвинувачення відносно них не висувалось, що і наводить суд на думку вибіркованості. Адже кожен з них окремо, і всі разом стверджували що не бачили і не знали хто, коли і яким чином наносив удари потерпілому. Більш того, всі стверджують про те, що не знали, що йому погано аж до моменту доставляння його в лікарню.

Також необхідно відмітити той факт, що досудовим слідством не перевірялась можливість отримання ушкодження потерпілим під час інших обставин. Так його дружина ОСОБА_13 показала суду, що ОСОБА_8 перед поїздкою до місця пригоди вживав алкогольні напої пиво. Потім сів за кермо мотоцикла і в стані алкогольного сп`яніння поїхав до місця події. Ці обставини підтвердив і сам потерпілий. Слідчим не досліджувалась можливість отримання ушкоджень в результаті падіння з мотоциклу. Сам мотоцикл не оглядався на предмет ушкоджень. Викликає зацікавленість і інша обставина, а саме, як пояснила суду колишня дружина потерпілого ОСОБА_9 , між потерпілим, нею та її теперішнім співмешканцем ОСОБА_10 виникла сварка, результатом чого і став телефонний дзвінок до поліції. Але чи були нанесені будь які ушкодження потерпілому під час неї слідчим не встановлювалось. Хоча, в судовому засіданні під час допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та потерпілого, судом вказана обставина перевірялась. Вказані свідки повідомили суду що в результаті сварки ніхто не отримав ніяких ушкоджень, а потерпілий закрився в будинку. Але вказаний факт як не перевірений судовим слідством може вважатись як спробою приховати дійсні обставини справи з метою уникнення або приховання злочину особами, які залежать один від одного чи перебувають в дружніх стосунках. В результатів чого ці не перевірені та не досліджені обставини підлягають трактуванню на користь обвинуваченого.

Окремо слід відзначити той факт, що за показами потерпілого ОСОБА_8 він здогадався, що уві сні йому наносили удари і скинули з ліжка, а проснувся від того, що ввімкнули світло. Після ввімкнення світла він побачив навколо себе чотирьох поліцейських, хто де і яким чином наносив удари він не знає, лише вважає по особистим припущенням, що це міг бути ОСОБА_4 . Тобто чіткого і точного твердження в тому хто, коли та яким чином наносив йому удари він не надав, а лише висловив припущення яке випливає з його особистої оцінки характеру обвинуваченого. Тобто судом констатується факт, що під час досудового розслідування і під час судового розгляду потерпілим висловлювалось саме припущення або особисте міркування, щодо отриманих ним тілесних ушкоджень. Таким чином вбачається, що в основу обвинувачення лягло припущення потерпілого, його особиста суб`єктивна думка, яка не підтверджена жодним доказом або свідченням. А як зазначалось судом раніше, відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Судом, під час судового слідства було вивчено та перевірено ряд письмових доказів та документів. Так наприклад:

-Витяг з ЕРДР про те що працівники Іванівського ВП 06.09.2016 року нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_8 який був доставлений в Іванівську районну лікарню і йому було видалено селезінку - містить дату правопорушення без конкретного посилання на те хто, де, коли і яким чином наніс потерпілому ушкодження. (т.2 а.с. 1) тому в якості доказу вини обвинуваченого взятий судом не може бути;

-Дві заяви дружини потерпілого ОСОБА_13 про те що працівники Іванівського ВП 06.09.2016 року нанесли тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_8 який був доставлений в Іванівську районну лікарню і йому було видалено селезінку- містить дату правопорушення без конкретного посилання на те хто, де, коли і яким чином наніс потерпілому ушкодження, тому в якості доказу вини обвинуваченого ОСОБА_4 взятий судом не може бути (т.2 а.с. 2-3);

-Протокол прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.09.2016 року в якій потерпілий ОСОБА_8 просить притягнути до кримінальної відповідальності всіх працівників поліції які наносили йому ушкодження. Без конкретної вказівки саме хто, коли і яким чином це зробив, що вказує на те, що йому не відомо особу хто наносив ушкодження і при яких обставинах. (т.2 а.с.4-7), тому в якості доказу вини саме обвинуваченого взятий судом не може бути;

-Журнал реєстрації інструктажів про заходи безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю заведений 01.01.2016 року, Журнал обліку рівня знань під час проведення цільового інструктажу від 01.01.2016 року Книга служби нарядів почата 04.09.2016 року, містять лише інформацію про проведені відповідні заходи та дії працівників поліції перед початком служби в слідчо-оперативній групі і ніякої доказової бази не містить в собі, а тому в якості доказу вини обвинуваченого взятий судом не може бути;

-Копія протоколу про скоєне адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8 від 05.09.2016 року свідчит лише про те, що працівники поліції дійсно прибули на місце виклику і склали відповідний протокол. Вказаний документ ніяким чином в якості доказу вини обвинуваченого взятий судом не може бути.

-Історія хвороби ОСОБА_8 яка була вилучена з Іванівської ЦРЛ мітить інформацію про обстеження потерпілого та проведену операцію з видалення селезінки і підтверджує факт нанесення ушкоджень, але в якості доказу вини обвинуваченого взятий судом не може бути;

-Висновок експерта №2795 від 13.09.2916 року відповідно до якого встановлено, що у потерпілого виявлена закрита травма черевної порожнини у вигляді розриву селезінки, яка супроводжувалась масивною внутрішньочеревною кровотечею; синці в області обох трапецевидних м`язів та лівої лопаткової області, садно правого плеча. Вказані ушкодження утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Таким тупими предметами могли бути руки, ноги. Ці ушкодження спричинені незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 05.09.2016. Закрита травма черевної порожнини у вигляді розриву селезінки, яка супроводжувалась масивною внутрішньою кровотечею та ускладнилась геморагічним шоком, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Синці в області обох трапецевидних м`язів та лівої лопаткової області, садно правого плеча, як кожен окремо, так і в сукупності, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказаний висновок свідчить про характер нанесених ушкоджень та їх ступінь важкості, але жодним чинем не несе доказу про вчинене правопорушення обвинуваченим, а тому і в якості доказу вини обвинуваченого взятий судом не може бути;

-Копії документів з особистої справи обвинуваченого ОСОБА_4 взагалі розцінюються судом як матеріали які характеризують особу обвинуваченого, ще й з позитивної сторони.

-Висновок за результатами службового розслідування проведеного за фактом неправомірних дій співробітників Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області від 06.10.2016 року вказує на те, що працівники поліції які перебували на місці пригоди за викликом ОСОБА_9 всі разом вчинили грубе порушення вимог Конституції України, інструкцій МВС, положень дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та інши нормативно-правових актів. За вказані правопорушення їх в результаті розслідування рекомендовано було звільнити зі служби в органах МВС України, що в подальшиму і було зроблено. Але як вбачається в даному документі не встановлено будь-яким чином що саме ОСОБА_4 вчинив вказане правопорушення і, навпаки всіх притягнуто до дисциплінарної відповідальності - а тому і в якості доказу вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованих йому правопорушень взятий судом не може бути;

-Висновок експерта №101 від 15.11.2016 року з якого вбачається, що травматичний розрив селезінки з крововиливом початковою клітинною реакцією з формуванням по периферії лейкоцитарного валу, давністю приблизно 5-6 годин свідчить про те що потерпілому у вказаний період були нанесені вказані пошкодження, але ким, коли і при яких обставинах не може бути вказано і визначено, а тому і в якості доказу вини обвинуваченого взятий судом не може бути; Крім того, зважаючи на той факт що експертом вказується час нанесення ушкоджень 5-6 годин до проведення операції, а операція за показами лікаря ОСОБА_14 була проведена фактично вранці, то взагалі можна припустити, що ушкодження потерпілому могли буть нанесені під час перебування у відділенні поліції, тобто у висновку експерта вбачається пряме непорозуміння і не точності зважаючи на інші документи та покази як самого потерпілого так і інших осіб.

-Матеріали кримінального провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України з яких вбачається що дійсно до поліції з від чергового лікаря надійшло повідомлення, що 06.09.2016 року було проведено операцію по видаленню селезінки громадянину ОСОБА_8 та було розпочато кримінальне провадження за вказаним фактом. Проведено ряд процесуальних дій за якими було встановлено працівників поліції які перебували на чергуванні у вказаний день та прибули за викликом до відповідного місця. В тому числі, в матеріалах вказаного кримінального провадження було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 15 вересня 2017 року який проводився за участю потерпілого. Але вказана дія не надає відповіді слідству та суду хто саме та яким чином наніс ушкодження потерпілому, а тому і в якості доказу вини обвинуваченого взятий судом не може бути;

-Судом було досліджено висновок експерта №3301 від 18.11.2017 року згідно з яким було встановлено, об`єктивних, судово-медичних даних, дозволяючи встановити можливість конкретного механізму утворення тілесних ушкоджень при обставинах вказаних гр.. ОСОБА_8 в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.09.2017 року та протоколі додаткового допиту потерпілого 2017 року в розпорядженні експерта не мається. Що знов таки вказує на неможливість визначення вказаним шляхом особи причетної до вказаного кримінального правопорушення а так само і механізму утворення вказаних тілесних ушкоджень.

-Під час судового розгляду було досліджено висновок експерта №497 від 01.03.2019 року з якого вбачається що на підставі даних судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_15 , 1974 р.н., за медичною документацією, експерт прийшов до наступних підсумків:

Що тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Такими тупими предметами могли бути руки, ноги. Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені о 22- 23 годині 05.09.2016 р.

Закрита травма черевної порожнини у вигляді розриву селезінки, яка супроводжувалась масивною внутрішньочеревною кровотечею та ускладнилась геморагічним шоком могла бути спричинена одноразовою ударною дією. Синці в області обох трапецевидних м`язів та лівої лопаткової області, садно правого плеча виникли від не менш ніж 4 разової травмуючої дії. Ушкодження у постраждалого могли утворитися при механізмі, вказаному ним в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.09.2017 р. та протоколі допиту потерпілого від 15.01.2019 р. Тобто експерт вказав на механізм утворення травмуючої сили та її результат, висловив своє бачення щодо часу нанесення ушкоджень, не пояснив також і того, чи можна брати до уваги висновок експерта №101 від 15.11.2016 року. Тому незважаючи на вищевикладене суд вважає що вказаного протоколу недостатньо для визначення особи яка могла б вчинити вказане діяння, в тому числі і обвинувачений, тому даний доказ так само не може бути прийнятий судом в якості доказу, що підтверджує участь обвинуваченого у вказаному правопорушенні.

-Крім того, в судовому засіданні було досліджено диск з аудіо записом розмови потерпілого та працівниками відділу кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 та ОСОБА_17 а також дружини потерпілого ОСОБА_13 та досліджено роздруківку вказаного аудіо запису (до неї додано схему складену потерпілим про перебування осіб в приміщенні), але як вбачається з нього, тих данних які там наведені, недостатньо для визначення особи яка могла вчинити вказане діяння, в тому числі і обвинувачений, тому даний доказ так само не може бути прийнятий судом в якості доказу, що підтверджує участь обвинуваченого у вказаному правопорушенні, а схему складену потерпілим про перебування осіб в приміщенні суд взагалі не приймає як будь який документ зважаючи на її зміст, форму, та значення ;

-Судом були досліджені ухвали про дозвіл на проведення негласних слідчих дій, але як вони так і їх результати не надають відповіді слідству та суду хто саме та яким чином наніс ушкодження потерпілому, а тому і в якості доказу вини обвинуваченого взяті судом не можуть бути.

В ході судового розгляду судом за клопотанням прокурора було допитано всіх свідків які були заявлені для необхідності їх допиту, але їхні покази кожного окремо, а так само всіх разом як свідків обвинувачення не надали відповіді суду хто саме та яким чином наніс ушкодження потерпілому, а тому і в якості доказів вини обвинуваченого прийняті судом не можуть бути.

Таким чином, судом встановлено та зазначається, що жодні з наведених показань свідків які були допитані в суді або вивчених в суді доказів, не містять відомостей щодо обставин нанесення ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , і не лише не спростовують показання обвинуваченого щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, але й підтверджують їх. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що жодний доказ окремо, або всі докази разом, отримані у кримінальному провадженні, не доводять вини обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінальних правопорушень в яких його обвинувачують та вказують на достатність підстав у його виправдані.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий стороною обвинувачення та захисту з точки зору належності допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365, ч.1 ст. 121 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, стороною обвинувачення не надано, а судом не виявлено. В зв`язку з чим суд вважає за необхідне, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст.62 Конституції України, обвинуваченого ОСОБА_4 виправдати.

За таких обставин суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі й щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, робить висновок, що за результатами даного судового розгляду не доведено, що вказані кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Таким чином, ОСОБА_4 підлягає виправданню за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365, ч.1 ст. 121 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки зібраними стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами не доведено, що вказане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого, як захід забезпечення кримінального провадження, не обирався.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь експертної установи документально підтверджені витрати на залучення експерта. Отже, процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні у вигляді витрат на залучення експертів стягненню не підлягають, оскільки судом ухвалюється виправдувальний вирок.

Вирішуючи питання цивільного позову який був заявлений потерпілим у вказаному кримінальному провадженні суд виходить із положень ч. 3 ст. 129 КПК України якою встановлено, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду. Зважаючи на вимоги вказаної норми, а також обставини виправдання обвинуваченого, суд вважає за необхідне залишити позов потерпілого ОСОБА_8 без розгляду.

Речові докази медичну карту стаціонарного хворого №2112/530 заведену 06.09.2016 року стосовно ОСОБА_8 заведену в Іванівській ЦРЛ відповідно до ст.. 100 КПК України зберігати з обвинувальним актом кримінального провадження №499/1007/19.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 365 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України оскільки зібраними стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами не доведено, що вказане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України оскільки зібраними стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами не доведено, що вказане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Речові докази медичну карту стаціонарного хворого №2112/530 заведену 06.09.2016 року стосовно ОСОБА_8 заведену в Іванівській ЦРЛ відповідно до ст.. 100 зберігати з обвинувальним актом кримінального провадження №499/1007/19.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , як захід забезпечення кримінального провадження, не обирався.

Матеріали досудового розслідування кримінального провадження №0000031 в трьох томах залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням з обвинувальним актом у кримінальному провадженні №499/1007/19.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду.

На вирок суду може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів моменту проголошення вироку через Іванівський районний суд Одеської області.

Згідно ст. 376 ч 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_18