Провадження № 1-кп/127/592/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2023 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2023 р. за № 0000191, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Печера Тульчинського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, який має трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянина України, не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, який має неповнолітню дитину, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , громадянина України, не судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , розлученого, інваліда третьої групи, пенсіонера, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , громадянина України, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2023 приблизно о 19 год. 50 хв. ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_5 та ОСОБА_12 перебували в приміщенні АЗС «БРСМ» по вул. Якова Гальчевського, 60а в м. Вінниці, де помітили раніше незнайомих їм неповнолітніх осіб, один з яких, а саме ОСОБА_13 був одягнений в шапку-балаклаву. В цей же час в приміщенні АЗС перебував ОСОБА_6

ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 підійшли до неповнолітніх осіб та ОСОБА_12 сказав ОСОБА_13 вийти на вулицю.

Вийшовши з приміщення АЗС, ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , використовуючи малозначний привід, висловлюючись нецензурною лайкою, наказали ОСОБА_13 зняти шапку-балаклаву, в яку він був одягнений, та викинути її в смітник. Після чого до них з приміщення АЗС вийшли ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_8 та інші неповнолітні особи.

В цей час між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт під час якого у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, реалізовуючи який, ОСОБА_5 , перебуваючи у громадському місці, висловлювався нецензурною лайкою, грубо порушуючи громадський порядок та загальноприйняті норми поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, маючи значну фізичну перевагу над потерпілим, безпідставно штовхнув ОСОБА_8 правою рукою в груди.

В свою чергу ОСОБА_4 , перебуваючи у громадському місці, висловлювався нецензурною лайкою, грубо порушуючи громадський порядок та загальноприйняті норми поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, маючи значну фізичну перевагу над потерпілим, безпідставно наніс кулаком правої руки один удар по обличчю ОСОБА_8 . В цей час з приміщення АЗС вийшов ОСОБА_6 та спостерігав за хуліганськими діями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_5 , маючи значну фізичну перевагу над потерпілим, безпідставно штовхнув ОСОБА_8 правою рукою в груди та намагався вдарити правою ногою молодих людей, які знаходились поряд з ним, і намагалися припинити хуліганські дії. В той же час ОСОБА_4 безпричинно намагався нанести ще один удар по обличчю ОСОБА_8 , під час чого впав на асфальт. В цей момент, не вступаючи в попередню змову та не будучи знайомим з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , до ОСОБА_8 зі спини підійшов ОСОБА_6 та безпричинно, умисно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок та загальноприйняті норми поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням фізичної сили, наніс удар з лівого боку правою рукою по голові ОСОБА_8 . Після чого схопив ОСОБА_8 за куртку та почав з ним боротися, намагаючись вдарити правою рукою ОСОБА_8 по голові. Схопивши ОСОБА_8 за куртку, повалив його на асфальт та наніс удар правою рукою по голові ОСОБА_8 і продовжив боротися з ним, під час чого ОСОБА_8 відштовхнув ОСОБА_6 і ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину.

Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_5 безпідставно наніс кулаком правої руки один удар по обличчю ОСОБА_8 після чого, застосовуючи фізичну силу, схопив ОСОБА_8 за куртку та почав його тягнути, намагаючись вдарити. В цей момент підбіг ОСОБА_4 та правою ногою наніс удар по сідницях ОСОБА_8 , після чого впав на асфальт, схопився за свою ногу та більше не підіймався. В той же час ОСОБА_5 , тримаючи ОСОБА_8 за шию та застосовуючи фізичну силу, штовхнув його в автомобіль, який стояв поряд. Після цього оточуючі неодноразово відтягували ОСОБА_5 від ОСОБА_8 з метою припинення конфлікту. Незважаючи на це, ОСОБА_5 намагався нанести удари руками в голову та ногами по тілу ОСОБА_8 , однак останній вчасно ухилявся та відходив в сторону. Після чого ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину.

Внаслідок вищезазначених спільних хуліганських дій потерпілому ОСОБА_8 згідно висновку експерта №197/198 від 15.03.2023 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна на тильній поверхні правої кисті в проекції основних фаланг 4-5 пальців, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні правого колінного суглобу. Вказані тілесні ушкодження в ОСОБА_8 за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від травматичної дії (тертя) тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні чи групові особливості якого (яких) не відобразились у властивостях тілесних ушкоджень. Давністю утворення відповідають терміну, вказаному в постанові про призначення експертизи - 05.03.2023.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні злочину визнав та показав, що дійсно вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. У вчиненому щиро кається та просить вибачення у потерпілого, завіряє суд, що подібне більше не повториться. Просить суд врахувати, що він одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, та суворо його не карати.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні злочину визнав та показав, що дійсно вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. У вчиненому щиро кається, просить вибачення у потерпілого та завіряє суд, що подібне не повториться. Просить суд його суворо не карати, врахувати, що він одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні злочину визнав та показав, що дійсно вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. У вчиненому щиро кається, просить вибачення у потерпілого та завіряє суд, що подібне не повториться. Просить суд його суворо не карати, врахувати, що він є інвалідом третьої групи, пенсіонером.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що обвинувачені дійсно вчинили злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. Вибачення обвинувачених приймає. Просить обвинувачених суворо не карати, претензій майнового характеру до обвинувачених немає.

Суд, у порядку ч. 3 ст. 296 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

А тому, крім допиту обвинувачених та потерпілого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються осіб обвинувачених та характеризуючих їх даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Допитавши обвинувачених, які визнали себе виними та добровільно повідомили суду обставини вчинення злочину, допитавши потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинувачених, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинувачених та потерпілого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин злочину, добровільності та істинності їх позицій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, непрацевлаштований, одружений, має трьох неповнолітніх дітей, не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що він щиро кається та жалкує про вчинене, завіряє суд, що подібне більше не повториться.

Обставиною, яка, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, дотримуючись при цьому загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При цьому суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має трьох неповнолітніх дітей, у вчиненому щиро кається та завіряє суд, що подібне більше не повториться, просить не позбавляти його волі та суворо не карати.

Суд вважає, що вище викладені обставини дають підстави вважати можливим виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання.

Отже, враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, з урахуванням положень ст. 75 Кримінального кодексу України, та із звільненням обвинуваченого від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього згідно ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язки.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, непрацевлаштований, одружений, має неповнолітню дитину, не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що він щиро кається та жалкує про вчинене, завіряє суд, що подібне більше не повториться.

Обставиною, яка, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, дотримуючись при цьому загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При цьому суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має неповнолітню дитину, у вчиненому щиро кається та завіряє суд, що подібне більше не повториться, просить не позбавляти його волі та суворо не карати.

Суд вважає, що вище викладені обставини дають підстави вважати можливим виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання.

Отже, враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, з урахуванням положень ст. 75 Кримінального кодексу України, та із звільненням обвинуваченого від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього згідно ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язки.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом третьої групи, пенсіонером, не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що він щиро кається та жалкує про вчинене, завіряє суд, що подібне більше не повториться.

Обставиною, яка, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, дотримуючись при цьому загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При цьому суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом третьої групи, пенсіонером, у вчиненому щиро кається та завіряє суд, що подібне більше не повториться, просить не позбавляти його волі та суворо не карати.

Суд вважає, що вище викладені обставини дають підстави вважати можливим виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання.

Отже, враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, з урахуванням положень ст. 75 Кримінального кодексу України, та із звільненням обвинуваченого від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього згідно ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язки.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 61 Кримінального кодексу України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років. Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.03.2023 року, на ключі з брелоком та стрічкою темного кольору із написом "MERCEDES" літерами помаранчевого кольору, мобільний телефон із сенсорним екраном в корпусі темного кольору з чохлом типу "книжка" чорного кольору, слід скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не пред`являлися.

Запобіжні заходи відносно обвинувачених не застосовувалися.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексуУкраїни.

Керуючись ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.03.2023 року, на ключі з брелоком та стрічкою темного кольору із написом "MERCEDES" літерами помаранчевого кольору, мобільний телефон із сенсорним екраном в корпусі темного кольору з чохлом типу "книжка" чорного кольору, - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні - ключі з брелоком та стрічкою темного кольору із написом "MERCEDES" літерами помаранчевого кольору, мобільний телефон із сенсорним екраном в корпусі темного кольору з чохлом типу "книжка" чорного кольору, які, відповідно до постанови слідчого про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 06.03.2023 року та квитанції № 2215 (без дати), передані на зберігання до камери зберігання речових доказів відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути власнику ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченим, потерпілому та прокурору.

Суддя