ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 336/5299/22

№ 1-кп/336/408/2023

10 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, громадянина України, українця, має вищу освіту, працює бухгалтером у ФОП « ОСОБА_7 », не одруженого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2022 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Чарівної, рухаючись зі сторони вул. Героїв 93-ї бригади в напрямку регульованого світлофором перехрестя з вул. Бочарова в м. Запоріжжі.

В цей же час, на регульованому світлофором перехресті вул. Чарівної та вул. Бочарова, неповнолітня ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи в якості пішохода, почала здійснювати перетин проїзної частини вул. Чарівної на зелений для себе сигнал світлофору, рухаючись з права наліво за ходом руху водія ОСОБА_5 .

Під час руху водій ОСОБА_5 , маючи об`єктивну спроможність виявити червоне для свого руху світло світлофору та неповнолітню пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину в межах регульованого перехрестя, діючи в порушення вимог п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до якого «Сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух», своєчасних заходів для зменшення швидкості свого руху аж до повної зупинки керованого транспортного засобу не застосував, а продовжив подальший рух та перетин перехрестя на забороняючий для себе сигнал світлофору, внаслідок чого допустив наїзд передньою частиною кузова керованого автомобіля на неповнолітню пішохода ОСОБА_8 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня пішохід ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1061п від 18.08.2022 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді:

-Черепно-лицевої травми у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепу (лобової, клиноподібної кісток ліворуч) з переломом верхньощелепної кістки ліворуч, з крововиливами та накопиченням повітря у м`які тканини ділянок переломів, з крововиливом у оболонки лівого ока, з саднами лобової ділянки, лівої ділянки очної ямки, верхньої та нижньої губ ліворуч, ділянки підборіддя (за наданими даними), що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя;

-Саден правого колінного суглоба, саден верхніх кінцівок (без будь-яких характеристик), що самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_5 , згідно висновку інженерно - транспортної експертизи за експертним напрямком дослідження обставин та механізму ДТП № СЕ-19/108-22/11028-ІТ від 16.09.2022 року, вимог п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. Технічна можливість водія ОСОБА_5 уникнути наїзду на пішохода залежала від виконання ним вимог зазначеного вище пункту ПДР України.

Обвинувачений свою провину в викладеному вище визнав повністю, про обставини скоєного дав відповідні написаному вище свідчення, згідно яких він визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину та пояснив, що у день ДТП, яка сталася, він рухався на автомобілі по вул. Чарівній зі сторони вул. Героїв 93-ї бригади в напрямку регульованого світлофором перехрестя з вул. Бочарова в м. Запоріжжі, світлофор працював, він зменшив скинув швидкість, але скоїв наїзд на потерпілу, яку помітив лише в момент зіткнення. При цьому, не встиг переконатися, що на світлофорі було увімнене світло, яке б дозволяло рух - не був уважний. Після ДТП зупинив машину, вийшов, одразу почав телефонувати у «швидку» та поліцію. Згодом добровільно відшкодував потерпілій 100 тисяч гривенью. У скоєному щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої.

Зважаючи на відсутність з боку учасників судового розгляду будь-яких заперечень, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Отже, дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину при викладених судом обставинах повністю знайшла своє підтвердження дослідженими під час судового розгляду доказами, а його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставинамию які пом`якшують покарання обвинуваченому, судом визнано його щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який закон відносить до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки злочину спричинення тяжкого тілесного ушкодження людині, суд враховує й особу винуватого: не одружений, на обліках у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, працює, має постійне місце проживання.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, зважаючи на тяжкість порушення обвинуваченим припису Правил дорожнього руху України - перетин перехрестя на забороняючий сигнал світлофору, внаслідок чого відбувся наїзд на неповнолітнього пішохода.

При цьому, при призначенні вказаного покарання, враховуючи і встановлену тяжкість вчиненого з необережності названого злочину, і позитивні відомості про особу не судимого винуватого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, лише позитивно характеризується, до та під час судового провадження добровільно частково відшкодовував завдану потерпілій шкоду, що визнано потерпілою стороною у судовому засіданні, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого, до якого раніше положення ст. 75 КК України й не застосовувалися, без відбування ним покарання у виді позбавлення волі, тобто про звільнення його від відбування названого покарання з випробуванням.

На думку суду, вказане покарання випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, отже, воно буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним самим, так й іншими особами, тобто покарання, що призначається, досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Обвинуваченому у кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався, клопотань про застосування запобіжного заходу не надійшло.

Оскільки проведення автотехнічної експертизи здійснювалося за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділялися експертній установі з Державного бюджету України, відповідно до вимог ч.2 ст. 122, ч.2 ст. 124 КПК України суд має стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у справі, які складають документально підтверджені витрати на проведення експертизи в загальній сумі 3775 гривень 60 копійок.

Питання про речові докази судом вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3775 гривень 60 копійок.

Скасувати арешт, накладений на автомобіль «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_9 від 04.07.2022 року.

Речові докази:

- автомобіль «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було передано на зберігання на території майданчика тимчасового тримання транспортних засобів Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, провул. Кузнєчний, 11 повернути ОСОБА_5 за належністю.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку обвинувачений та прокурор мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1