1Справа № 335/9887/23 1-кп/335/854/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , процесуального прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши, у відкритому судовому засіданні у залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001317 від 14.08.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоноармійське, Василівського району, Запорізької області, громадянина України, має середньо-спеціальну освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий у силу ст.89 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 14 серпня 2023 року, у період часу з 12:40 по 12:50 години знаходячись за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 208, біля продуктового супермаркету «Апельмон», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, введеного на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав дитячий візок фірми «Carrello Vista» сірого кольору, який належить ОСОБА_6 . У подальшому, ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, зник з місця скоєння кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 2020,00 гривень.

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному акті не оспорював та підтвердив їх. Пояснив мотиви та спосіб вчинення правопорушення, що повністю відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 349, 351 КПК України суд, з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченого, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, що підтверджують винуватість обвинуваченого, які ніким не оспорюються. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч.3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів та враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та міру покарання, яке має понести ОСОБА_4 , суд враховує, що останній вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, вчинене в умовах воєнного стану, дані про його особу, зокрема, що ОСОБА_4 особа молодого віку, раніше судимий у силу ст. 89 КК України, не одружений, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, під наглядом лікаря-психіатра, лікаря нарколога не перебуває, з 2015 року неодноразово оглядався лікарем наркологом, востаннє 19.08.2016 (діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання канабіноїдів, психостимуляторів. Також враховується відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої, яка на суворому покаранні не наполягала.

В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає визнання провини у повному обсязі, обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими і послідовними показаннями сприяв встановленню істини у справі.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкості вчиненого злочину, а також предмета посягання, характеру діянь, способу, місця та часу скоєння злочину, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують обвинуваченого, думки прокурора та потерпілої щодо виду та строку покарання, суд доходить висновку, про доцільність призначення покарання у вигляді позбавлення волі, на строк, у межах санкції ч.4 ст.185 КК України, та вважає, що забезпечити виправлення ОСОБА_4 можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду».

Підстав для застосування ст.69 КК України, відносно ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Долю речових доказів суд вирішує у порядку ст.100 КПК України.

Судові витрати, цивільній позов у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1-го (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

- дитячий візок марки «Carrello Vista» сірого кольору, який належить ОСОБА_6 , та переданий на відповідальне зберігання залишити за належністю ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Копія повного тексту вироку після проголошення резолютивної частини вручається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1