Справа № 288/2797/23
Провадження № 1-кп/288/38/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Попільня Житомирської області по обвинувальному акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000647 від 10.06.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пудлівка, Новосанжарського району, Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром (начальником).

Відповідно до вимог ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Однак, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця другого відділення охорони третього взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 16.05.2023 близько 13 години самовільно залишив місце служби пункт дислокації роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 17.08.2023, коли самостійно прибув до розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності на службі у ІНФОРМАЦІЯ_4 солдат ОСОБА_4 в період часу з 16.05.2023 по 17.08.2023 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами місця служби правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення місця служби ІНФОРМАЦІЯ_3 та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 ч. 5 ст. 407 КК України, самовільне залишення місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченого частиною 5 статті 407 КК України визнав повністю, дав покази, які відповідають змісту обвинувачення та погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів. Також зазначив, що бажає продовжувати нести службу та просив призначити покарання не пов"язане позбавленням волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які правильно розуміють обвинувачений, інші учасники судового провадження, і які ніким не оспорюються. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю та аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 5 статті 407 КК України, які виразились у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обираючи обвинуваченій міру та вид покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винноно, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, згідно статті 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, згідно статті 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є рецидив злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується позитивно.

При визначенні міри покарання обвинуваченому суд приймає до уваги положення статей 1, 50 КК України, згідно яких Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, а також запобігання кримінальним правопорушенням. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, при призначенні покарання, суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно статті 12 КК України, форму вини, а також особливості конкретного злочину.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

При даних обставинах враховуючи вищевикладені обставини суд призначає покарання ОСОБА_4 в межах санкції частини 5 статті 407 КК України у виді позбавлення волі, разом з тим, беручи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також з врахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу винного, позицію прокурора, а також те, кримінальним правопорушенням не завдано значної шкоди державі та суспільству, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 , не є суспільно-небезпечним, а його виправлення й перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тому на підставі статті 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, оскільки таке покарання, необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Викривачі у кримінальному провадженні відсутні. Винагорода викривачам не пропонувалась.

Діями ОСОБА_4 , шкоди не заподіяно. Цивільний позов не заявлявся.

Під час досудового розслідування експертизи не проводились, витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання за частиною 5 статті 407 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом 2 (двох) років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі частини 4 статті 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_4 доручити командиру військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби - уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.

У разі звільнення з військової служби, відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст.атті 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , не обирати.

Відповідно до частини першої статті 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1