Провадження № 1-кп/537/426/2023
Справа № 537/5679/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2023 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження №0000376 від 28.10.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Кременчука Полтавської області, громадянин України, з середньо спеціальною освітою, неодружений, офіційно не працюючий, на утриманні непрацездатних, малолітніх та неповнолітніх осіб не маючий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 18.10.2010 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 03.06.2011 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 71 КК України приєднано 1 рік позбавлення волі по вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.10.2010 - 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки. Остаточно вважати засудженим до 5 років позбавлення волі;

- 07.12.2011 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднати 2 місяці позбавлення волі за вироком Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області від 03.06.2011 та остаточно вважати засудженим до 5 років 2 міс позбавлення волі. Звільнений 01.02.2016 по відбуттю строку покарання;

- 23.05.2018 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 26.06.2018 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, шляхом часткової сукупності покарань, призначити по даному вироку і вироку від 23.05.2018, остаточно 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 07.11.2019 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців;

- 07.11.2019 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання по вироку Ільїчевського міського суду Одеської області від 01.08.2019 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 3 роки 8 міс. позбавлення волі, строк рахувати з 06.05.2019;

- 26.12.2019 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. Звільнений 04.08.2023 по відбуттю строку покарання.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

встановив:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин:

27.10.2023 близько 09 год 00 хв ОСОБА_4 перебуваючи поряд з будинком № 32/34 по вул. Соборній в м. Кременчуці Полтавської області, побачив раніше не знайомого ОСОБА_5 , який тримав в руках мобільний телефон марки «Tecno РОР 6 Pro (ВЕ8)», темно синього кольору. Після чого у ОСОБА_4 виник прямий умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Реалізовуючи свій раптово виниклий умисел ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, маючи прямий умисел направлений на заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом та метою, повторно, попрохав у ОСОБА_5 мобільний телефон під приводом здійснення телефонного дзвінка дружині. В подальшому, ОСОБА_4 , взявши мобільний телефон відійшов в сторону з ним роблячи вигляд, що комусь телефонує та зник з поля зору потерпілого. Скориставшись моментом, що за його діями ніхто не спостерігає та не маючи наміру його повернути пішов у невідомому напрямку, таким чином ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою заволодів мобільним телефоном марки «Tecno РОР 6 Pro (ВЕ8)» 32/2 GB, темно синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 2884,41 грн., який належить ОСОБА_5 .

У подальшому, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник та вказаним майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 2884,41 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснивши про обставини вчиненого.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті , та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справив порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглянути обвинувальний акт у спрощеному провадженні.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом злочину повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує:

- за ст. 190 ч.2 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченим, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, вину визнав повністю і визнає ці обставини пом`якшуючими покарання.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60, ст. 61 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, що не суперечить положенням ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує зокрема те, що обвинувачений не працює, має постійне місце проживання, думку потерпілого і суд приходить до переконання про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст. 75, 76 КК України. Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Судові витрати по справі стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_4 визнати винним та призначити покарання

за ст. 190 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши один рік шість місяців іспитового строку.

Відповідно до ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_4 покласти обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Речові докази по справі, відповідно до ст. 100 КПК України, а саме копії документів та копію чеку на придбання мобільного телефону «Tecno» залишити в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати по справі у розмірі 956 гривень 00 копійок стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1