Номер провадження: 11-кп/813/814/23
Справа № 518/410/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційні скарги прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000057 від 26 грудня 2020 року, відносно

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новосвітівка Ширяївського району Одеської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: - вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26.02.2020 року за ч.3 ст.185; ч.2 ст.185, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним терміном на строк 3 роки,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин

судом 1-ої інстанції

Вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2022 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185; ч. 3 ст.185 КК України, та їй призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк два роки;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання, визначеного вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26.02.2020 року, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк її попереднього ув`язнення з 24 жовтня 2022 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_8 , будучи раніше судимою, необхідних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та 25.12.2020 року близько 22:00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливими мотивами направленими на заволодіння чужого майна, діючи повторно, зі сторони присадибної ділянки, проникла на частково огороджену територію домоволодіння громадянки ОСОБА_10 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де у подальшому підійшовши до піднавісу, де зберігається зерно різного роду для корму тварин, викрала звідти 3 мішки кукурудзи вагою по 50 кг кожен врожаю 2020 року, вартістю сім гривень за один кілограм, викраденим майном розпорядилася на власну користь, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1050,00 гривень.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, 05.03.2021 року близько 22:00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, проникла на частково огороджену територію домоволодіння громадянина ОСОБА_11 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де керуючись корисливими мотивами направленими на заволодіння чужого майна, а саме речами які знаходяться в приміщенні житлового будинку, впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та у домоволодінні нікого немає, за допомогою садівничих ножиць, які знайшла на території вказаного домоволодіння, віджала метало пластикове вікно, через яке проникла до приміщення житлового будинку.

Перебуваючи в приміщенні житлового будинку ОСОБА_11 , в одній із кімнат ОСОБА_8 виявила ноутбук марки «Dell» чорного кольору, вартість якого складає 5 445 гривень, ноутбук марки «Asus», чорного кольору, вартість якого складає 6 527 гривень та планшет марки «Bravis», чорного кольору, вартість якого складає 804 гривень. В подальшому вказані речі ОСОБА_8 винесла з будинку та розпорядилася ними на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 , матеріальний збиток на загальну суму 12 776,00 гривень.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, прокурор Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Прокурор Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просив вирок скасувати в частині призначення ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;

-за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки два місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки два місяці.

На підставі ч.4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, приєднати до призначеного покарання за цим вироком, частково невідбуте покарання за вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26.02.2020 року, та остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

Доводи апеляційної скарги прокурор обгрунтвував тим, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченої та тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості, неправильним застосуванням положень закону України про кримінальну відповідальність, оскільки призначене судом остаточне покарання за сукупністю вироків є меншим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26.02.2020 року.

Захисник ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просив вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк три місяці;

- за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, приєднати до призначеного покарання за цим вироком, частково невідбуте покарання за вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26.02.2020 року, та остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк один рік чотири місяці.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що призначаючи ОСОБА_8 покарання суд належним чином не врахував щире каяття обвинуваченої, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, а також вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу важких особистих, сімейних чи інших обставин.

За таких обставин захисник вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_8 можливо застосувати положення ст.69 КК України.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та просила її задовольнити, при цьому заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, встановлені судом першої інстанції, а також доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 та правильність кваліфікації її дій за ч.2 ст.185 та за ч.3 ст.185 КК України, в апеляційних скаргах захисника та прокурора не оспорюються, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченій ОСОБА_8 занадто м`яке покарання, яке не відповідає особі обвинуваченої та тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та доводи апеляційної скарги захисника про надмірну суворість покарання та можливість застосування при призначенні ОСОБА_8 положень ст.69 КК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Апеляційний суд звертає увагу на ті обставини, що оскарженим вироком ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки та за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, тобто в межах санкції зазначених статей кримінального закону.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд приходить до висновку про те, що, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК України, а також врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушення та дані про особу обвинуваченої.

Зокрема, суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх характер та наслідки, особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка схильна до вчинення корисливих злочинів, небажання її ставати на шлях виправлення, спосіб життя (не працююча, раніше судима), що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті, виражає не прийнятні соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченої під час та після вчинення злочинних дій.

Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги висновок досудової доповіді відносно ОСОБА_8 , відповідно до якого орган пробації на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, вважав високий ризик вчинення повторного правопорушення ОСОБА_8 та середній ризик її небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, а тому на думку органу пробації, виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства у тому числі для окремих осіб.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій суд першої інстанції не встановив.

Між тим, суд першої інстанції врахував наявність обставини, яка, відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченій, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Захисник у своїй апеляційній скарзі просив апеляційний суд призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, зокрема посилаючись на наявність в обвинуваченої щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочинів.

Так, колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к зробила висновок, що виходячи зі змісту ст.69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к вказала про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 визнала вину у вчиненні інкримінованих їй злочинів за обставин встановлених судом першої інстанції під тиском беззаперечних доказів.

Разом з тим, орган досудового розслідування не зазначив в обвинувальному акті про наявність у ОСОБА_8 пом`якшуючої покарання обставини щире каяття.

За таких обставин, враховуючи той факт, що ОСОБА_8 з заявою про вчинення злочинів до правоохоронних органів не зверталася, визнання нею провини у вчиненні інкримінованих їй злочинів, на думку апеляційного суду, не може свідчити про те, що ОСОБА_8 щиро жаліє з приводу вчинених нею злочинів та засуджує свою поведінку.

Активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження убачається, що орган досудового розслідування та суд також не визнали обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 - активне сприяння розкриттю злочину. При цьому захисник у своїй апеляційній скарзі не зазначив, які дії обвинуваченої слід розцінювати як активне сприяння розкриттю злочину.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні не встановлені обставини, що пом`якшують покарання обвинувачені ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень, що свідчить про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України.

В свою чергу прокурор, стверджуючи про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання, взагалі не обґрунтував у чому полягає така невідповідність, з посиланням на обставини кримінального провадження.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Будь-який вид покарання, передбачений КК України, призводить до звуження прав засудженої особи. Однак таке звуження прав зумовлене правовою природою покарання, яке, окрім іншого, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально каране діяння.

Враховуючи, що покарання має ґрунтуватися на принципах справедливості і індивідуалізації, бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг про призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання, як наполягав прокурор та менш суворого покарання, як просив захисник, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч.1 ст.409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями п.3) ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до положень ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями частин 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 311/480/15-к вказала про те, що у разі вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення.

Частиною 1 ст.71 КК України встановлено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому частиною 4 цієї ж норми права передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону при призначені ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю вироків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за попереднім вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2020 року, ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 185; ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки, від відбування якого її було звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, тобто на теперішній час невідбута частина покарання за вказаним вироком суду становить 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до оскарженого вироку, кримінальні правопорушення, за вчинення яких засуджена ОСОБА_8 були вчинені 25 грудня 2020 року та 05 березня 2021 року, тобто в період іспитового строку, визначеного вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2020 року.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, визначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків, не врахував, що при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене ОСОБА_8 покарання в його повному обсязі у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а тому остаточне покарання ОСОБА_8 має бути визначено більшим від вказаної невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, всупереч вимогам ч.4 ст.71 КК України, помилково визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке є таким самим, як покарання за попереднім вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2020 року.

Пунктом 3 частини 1 статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пунктом другим частини першої статті 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 підлягає частковому скасуванню в частині призначення покарання за сукупністю вироків, з ухваленням нового вироку, яким необхідно до покарання, призначеного ОСОБА_8 оскарженим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2020 року та визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у відповідності до вимог ч.4 ст.71 КПК України.

Зазначені обставини, відповідно до положень п.4) ч.1 ст.409; п.3) ч.1 ст.413; п.2) ч.1 ст.420 КПК України, є підставами для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування оскарженого вироку стосовно ОСОБА_8 в цій частині та ухвалення нового вироку.

Керуючись статтями 370, 372, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 532, 615 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 частково задовольнити.

Вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2022 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк два роки;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2020 року, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той же строк, з дня вручення їй копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та направити до ДУ «Одеській слідчий ізолятор» для вручення засудженій ОСОБА_8 , інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4