ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/1866/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/769/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі власника майна ОСОБА_6 , належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника власника майна на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2023 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000202 від 01.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України.

Накладено арешт на вилучений в ході обшуку 27.04.2023 за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, біля будинку 250 автомобіль «Volkswagen Transporter», 2004 року випуску, білого кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_1 який має VIN-номер НОМЕР_2 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого сервісним центром № 6341, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ключ від замка запалення автомобілю марки «Volkswagen Transporter» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, оскільки вказаний автомобіль має суттєве значення у кримінальному провадженні, як речовий доказ та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного автомобіля іншим особам.

Визначено місцем зберігання автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2004 року випуску, білого кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_1 штраф-майданчик ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати ухвалу та скасувати арешт, накладений вказаною ухвалою та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування апеляційних вимог власник майна посилається на недоведеність прокурором існування обґрунтованої підозри, наявності потреб досудового розслідування та наявність буд-якого завдання, яке може бути виконано в результаті арешту його майна. Вказує, що на час розгляду клопотання , так як і на теперішній час не має статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадження та не має будь-якого відношення до вказаних в клопотанні подій. Доказів його причетності до розслідування в межах вказаного в клопотанні кримінального провадження він не має.

На думку апелянта не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту щ метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому зазначає, що вказаний транспортний засіб перебуває в його законному володінні, набутий ним добросовісно на підставі договору купівлі-продажу, а тому не може бути майном, яке набуто протиправним шляхом або отриманим внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В результаті проведених слідчих дій не встановлено жодного зв`язку мж його майном та розслідуванням даного кримінального провадження. А тому, підстави для накладення арешту на його майно відсутні, внаслідок чого ухвала підлягає скасуванню.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор та представник власника майна, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 0000202 від 01.02.2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України.

Як встановлено досудовим розслідуванням, 01.02.2023 року до СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_8 , щодо групи невстановлених осіб, які здійснюють наругу над тілами померлих на території м. Харкова.

В ході досудового розслідування було допитано в якості свідка ОСОБА_8 , який надав свідчення, що за адресою, АДРЕСА_1 , в 3-му під`їзді вже протягом 4 років, мешкає його знайомий ОСОБА_9 , прізвища якого він не пам`ятає. Останній рік, проходячи по двору будинку АДРЕСА_1 , чи то ввечері, чи то у денний час, у дворі стоїть чуткий бридкий запах схожий на трупний. Обійшовши всі гаражні бокси, на одному з гаражів ОСОБА_8 виявив, що на задній частині вказаного гаражу розташований великий кондиціонер, що кожного разу працює, який він особисто бачив, а також біля вказаного гаражу дуже чутно трупний запах. Коли ОСОБА_8 розповів про вказане своїм родичам, вони йому повідомили, що кожного дня до вказаного гаражу приїздять автомобілі (мікроавтобуси), деякі мають позначки «ГРУЗ 200» та з вказаних автомобілів перекладають трупи до гаражу, які там зберігаються. Ворота вказаного гаражу виходять до сторони приватного сектору.

06.02.2023 слідчим було винесено постанову про проведення негласної слідчої (розшукової дії) - спостереження за місцем у публічно-доступних місцях, а саме за прилеглою територією до гаражу, розташованого за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, 250А, з метою пошуку, фіксації та встановлення осіб, які ним користуються, що можуть бути причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення, встановлення транспортних засобів, які приїжджають за вказаною адресою, в ході якої встановлено, що 12.02.2023 за адресою проведення заходів було зафіксовано автомобіль «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , з авто вийшли два чоловіки, відкрили одну частину воріт гаражу із багажного відділення вказаного автомобіля, дістали габаритний об`єкт та потягли його до гаражу, після чого ворота гаражу закрились, а авто поїхало. Згідно бази даних НАІС, автомобіль «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

27.04.2023 року в період часу з 12 год. 09 хв. до 16 год. 32 хв., на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 19.04.2023 року, слідчим було проведено обшук гаражного приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , через відсутність інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було встановлено географічну координату вказаного гаражу яка складає (49.9437989,36.2586550). В ході проведення обшуку в середині вищевказаного гаражу на підлозі було виявлено труп громадянина чоловічої статі.

Крім того, 27.04.2023 року в період часу з 16 год. 55 хв. до 18 год. 21 хв., на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 19.04.2023 року, слідчим було проведено обшук автомобілю торгової марки «Volkswagen Transporter», який знаходився за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна біля будинку 250, під час проведення якого в середині автомобілю було виявлено труну з дерев`яного матеріалу, яку було вилучено в якості речового доказу та опечатано слідчим. Вказаний автомобіль «Volkswagen Transporter», 2004 року випуску, білого кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_1 який має VIN-номер НОМЕР_2 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 було вилучено та поставлено на штраф-майданчик ГУНП в Харківській області, розташований за адресою:, м. Харків, вул. Пушкінська, 106 .

Як зазначено слідчим, у вказаній події вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України - тобто, наруга над тілом померлого. Вилучений під час обшуку 27.04.2023, автомобіль марки «Volkswagen Transporter», ДНЗ НОМЕР_1 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 - ОСОБА_6 , відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України, як тимчасово вилучене майно, яке може бути речовими доказами, у зв`язку з чим, на даний час виникла необхідність у арешті вказаного автомобіля марки «Volkswagen Transporter», свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого сервісним центром № 6341 на ім`я ОСОБА_6 та ключів від замка запалення зазначеного автомобілю, шляхом надання можливості слідчому та прокурору зберігати легковий автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 на штраф-майданчику ГУНП в Харківській області, розташований за адресою:, м. Харків, вул. Пушкінська, 106.

У зв`язку з необхідністю проведення значної кількості слідчих дій, з метою встановлення істини по кримінальному провадженню, оскільки вказаний автомобіль несе в собі сліди злочину, слідчий просив накласти арешт на вказаний автомобіль, в якості забезпечення збереження речового доказу, оскільки незастосування цього заходу перешкоджатиме встановленню істини, внаслідок того, що майно може бути відчужене, приховане, знищене або пошкоджене.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим доведено необхідність арешту вказаного тимчасового вилученого майна, у зв`язку з відповідністю його критеріям речового доказу та наявністю достатніх підстав вважати, що воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому існують обґрунтовані підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити даний вид забезпечення кримінального провадження, оскільки його незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

З таким висновком слідчого судді, погоджується і колегія суддів, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначається у рішенні по справі «Жушман проти України»: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності». У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Виходячи з приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна, як зазначено в ч.2 ст.170 КПК України, допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з матеріалів вказаного провадження, є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості про факти чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права власника, як вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на вказане майно, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності вказаного майна до вчинення кримінального правопорушення, досудове розслідування по якому на даний час проводиться.

А тому, в даному випадку, слідчим доведені правові підстави для арешту в такий спосіб, зокрема, шляхом позбавлення осіб, у володінні яких перебуває вказане в клопотанні майно, можливості користуватися цим майном, розпоряджатися та відчужувати, оскільки вказаний автомобіль має суттєве значення у кримінальному провадженні, як речовий доказ та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного автомобіля іншим особам. Також слідчим доведено, що арешт в такий спосіб буле слугувати потребам досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні та виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи осіб.

За наведених вище обставин судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують висновки ухвали слідчого судді і не підтвердженні належними доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 98, 100,171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2023 рокуу кримінальному провадженні № 0000202 від 01.02.2023 року за ч.3 ст.297 КК України про задоволення клопотання слідчого та про накладення арешту, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, на майно, яке було виявлено та вилучено 27 04 2023 року під час проведення обшуку біля будинку 250 по проспекту Гагаріна в м. Харкові, перелік якого докладно зазначені у клопотанні слідчого та в ухвалі суду першої інстанції, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

___________ __________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4