У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000167

за апеляційною скаргою прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Багаєвський, Ростовської області, рф, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє - 23 квітня 2012 року вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 рок 3 місяці. Звільнений 25 вересня 2014 року умовно-достроково з не відбутою частиною покарання 9 місяців 2 дні.

- обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року ОСОБА_8 визнаний невинним та виправданий у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за недоведеністю вчинення ним злочину згідно п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить виправдувальний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 8 місяців.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що вирок є незаконним через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.374 КПК України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», та свій висновок про недоведеність вини ОСОБА_8 побудував на достатньо не перевірених доказах, яким не дав належної правової оцінки.

Вказує, що суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено факт належності викрадених труб потерпілому, посилаючись на письмові докази, які не мають опису кількості, ваги, довжини, діаметру викрадених труб.

Однак, на думку апелянта, судом при постановлені виправдувального вироку не в повній мірі враховано показання потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що 18.04.2015, після виявлення крадіжки металевих труб з його подвір`я, він пішов до бази прийому металобрухту, де одразу упізнав свої труби, які знаходились біля вагів. Прийомщик металу ОСОБА_10 йому пояснив, що ці труби він придбав у ОСОБА_8 .

Під час судового розгляду потерпілий детально описав кожну з труб, які були викрадені з території його домоволодіння (довжину, діаметр, кількість, вагу та характерні ознаки). Протокол огляду місця події від 18.04.2015 також містить характерні ознаки викраденого, які наводить під час допиту потерпілий.

Вказує, що суд першої інстанції посилається на показання обвинуваченого ОСОБА_11 , які є не послідовними і не узгоджуються з рештою показань та письмових доказів. Судом не враховано, що потерпілий засвідчив характерні ознаки викраденого, а обвинувачений не вказав характерних ознак металу, який з його слів належить йому.

Крім того, суд не врахував в повному обсязі дані протоколу огляду місця події від 18.04.2015 з фото таблицями до нього, в якому зазначені ознаки металу та зазначено, що ОСОБА_10 придбав вищевказані труби у ОСОБА_11 для власних потреб.

Зазначає, що в ході судового розгляду показання свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_9 були послідовними та відповідали обставинам, встановленим в ході досудового розслідування.

Так, потерпілий вказав точну кількість викраденого металу 15, 17 квітня 2015 року. ОСОБА_10 вказав, що обвинувачений лише 2 рази здав металобрухт, а саме: 15 та 17 квітня 2015 року, коли траплялись крадіжки металу з домоволодіння потерпілого. Однак, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , запевняли, що неодноразово здавали металобрухт.

Вказує, що вибірково оцінивши представлені у вироку докази, суд першої інстанції не навів переконливих мотивів і правових аргументів на підтвердження своїх висновків про відсутність в діях ОСОБА_8 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Судом не враховано особу обвинуваченого, а саме попередні судимості, які свідчать про схильність останнього до вчинення крадіжок.

Зважаючи на неповноту дослідження судом першої інстанції обставин, на які можуть посилатися учасники судового провадження, що полягає у поверховій їх оцінці, ненаданні оцінки усіх досліджених у суді доказам, відсутності оцінки доказів у їх сукупності, що призвело до помилки у оцінці фактичних обставин, просить в ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що 15.04.2015, близько 21:30 год., перебуваючи в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник на огороджену територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , де таємно викрав металеву арматуру та труби з чорного металу, що належать ОСОБА_9 , заподіявши останньому майнову шкоду на суму 600 грн.

Крім того, 17.04.2015, близько 21:30 хв., ОСОБА_8 , з того ж домоволодіння таємно викрав металеву арматуру та труби з чорного металу, що належать ОСОБА_9 , заподіявши останньому матеріальну шкоду на суму 347 грн. 40 коп.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Виправдовуючи обвинуваченого, суд зазначив, що стороною обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_8 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, досліджені судом докази не підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні умисних дій, направлених на крадіжку чужого майна. Пред`явлене йому обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України фактично ґрунтується лише на припущеннях сторони обвинувачення, виявленні в ході судового розгляду суперечності не спростовано, жоден із учасників судового розгляду прямо не вказав на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила саме цей злочин.

Посилаючись на положення та принципи Конституції України, КПК України, Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, усі сумніви щодо доведеності винуватості обвинуваченого слід тлумачити на його користь, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

За оскаржуваним вироком, ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, виправданий.

Не погодившись з цим вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні вищевказаного злочину.

До Миколаївського апеляційного суду надійшов лист, з якого вбачається, що Южноукраїнським відділом ДРАЦС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 27.02.2023 складено актовий запис №103 про смерть ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . При державній реєстрації 27.02.2023 було надано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Прокурор вважав за необхідне скасувати вирок та закрити кримінальне провадження з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 просив закрити апеляційне провадження у звязку із смертю обвинуваченого.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Відповідно до вимог ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Положеннями ст. 284 КПК, ст. 417 КПК передбачено необхідність скасування судом апеляційної інстанції лише обвинувального вироку та закриття кримінального провадження, у якому було постановлено такий вирок.

У даному кримінальному провадженні щодо особи судом першої інстанції ухвалено виправдувальний вирок, а тому будь-які процесуальні дії, які можуть погіршити становище виправданої особи, законодавець не передбачив у КПК України.

Отже, апеляційний суд не вправі скасовувати виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 , оскільки це погіршить становище виправданої особи.

Підстав для продовження апеляційного розгляду з метою реабілітації ОСОБА_8 у апеляційного суду немає, адже оскаржуваним вироком його реабілітовано шляхом постановлення виправдувального вироку.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов переконання, що факт смерті виправданого ОСОБА_8 унеможливлює здійснення розгляду кримінального провадження з перегляду в апеляційному порядку вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року, а тому його слід закрити.

Тому, апеляційне провадження за скаргою прокурора на вищевказаний вирок підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року закрити у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3