Провадження № 1-кп/752/1859/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження за № 0001442 відносно: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Борова Фастівського р-ну Київської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 у невстановлені час та місці, за невстановлених обставин, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог п.п. 1,2 переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, придбав: спорядженим вибуховою речовиною корпус ручної осколкової гранати Ф-1 з уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ, що при поєднанні в єдину конструкцію, що передбачено їхніми конструктивними особливостями і призначенням утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до вибухових пристроїв промислового виготовлення та відноситься до бойових припасів.

Після цього, з невстановленого часу, за адресою: м. Київ, вул. Глушкова, 13-Б, ОСОБА_3 не маючи передбаченого законом дозволу, здійснював незаконне носіння вищевказаних бойових припасів та вибухових пристроїв при собі.

Тобто ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - у придбанні та носінні бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_3 у невстановлені час та місці, за невстановлених обставин, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог п. п. 1,2 переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-XII від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, придбав: 29 патронів групи №1 які належать до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї та є бойовими проміжними патронами калібру 5,45x39 мм, що спорядженні кулею «ПС» та 2 патрони групи №2 які належать до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї та є бойовими проміжними патронами калібру 7,62x39 мм, що спорядженні кулею «ПС».

Після цього, з невстановленого часу, ОСОБА_3 , не маючи передбаченого законом дозволу, здійснював не законе зберігання вище вказаних бойових припасів за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті. Розкаюється у вчиненому, просив суворо не карати.

Суд, після виконання вимог ст. 348 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, у відповідності до ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються речових доказів, судових витрат, особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.

У постанові по справі № 541/715/17 від 29.11.2018 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого, як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Відтак покарання призначається в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України без застосування положень ст. 70 КК України.

При обранні покарання ОСОБА_3 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; данні про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, мати івалід 2-їгрупи, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 та визначені у ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_3 , наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що його обтяжує, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, проте, з урахуванням конкретних обставин, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, думки прокурора, яка не наполягала на реальній мірі покарання, вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, призначене обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 371, 370, ч.2 ст. 373, ст. ст. 374, 376 КПК України, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обов`язок визначений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України в частині повідомлення уповноваженого органу з питань пробації щодо зміни місця роботи або навчання на засудженого ОСОБА_3 судом не покладається, оскільки останній не працює та не навчається.

Речові докази: патрони калібру 7,64*39 мм. - 29 шт., 2 патрони калібру 5,45*39 мм, що зберігається у камері схову речових доказів Голосіївського УП ГУНП в м. Києві (квитанція №ФП-014430), корпус гранати Ф-1, що зберігається у камері схову речових доказів Голосіївського УП ГУНП в м. Києві (квитанція №ФП-014477)- знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати, в сумі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) грн. на залучення експерта.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати, в сумі 3824 (три тисячі вісімсот двадцять чотири) грн. на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1