Справа № 138/2247/22
Провадження №11-кп/801/750/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6

та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805200 грн.,

в с т а н о в и в :

В провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України.

В ході судового засідання у кримінальному провадженні прокурором у ньому ОСОБА_6 було заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , яке мотивоване тим, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не зникли та не змінилися.

Суд знайшов обґрунтованими доводи прокурора, а тому ухвалою від 12 червня 2023 року продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805200 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати частково та постановити нову, якою визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням відповідних обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України, відсутність доказів наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Також зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, родину, неповнолітніх дітей, раніше не судимий, його дружині необхідне оперативне втручання у зв`язку з хворобою серця через що просить зменшити розмір застави до мінімального. Окрім цього просить зважити на те, що ДП «Кларксон» Компаній ТОВ «Кларксон Інвестмент» надало ОСОБА_8 запрошення на попереднє місце роботи, тобто у разі зменшення розміру застави і її внесення у останнього з`явиться регулярний дохід, завдяки якому він зможе утримувати дітей та допомагати дружині.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який, не заявляючи клопотання про розгляд апеляційної скарги з участю обвинуваченого, підтримав її та просив задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши її доводи, а також надані судом першої інстанції копію клопотання прокурора та копію ухвали суду від 12.06.2023, суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає.

При розгляді клопотань про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

У відповідності до вимог ст.177 цього Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, це унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зникли та виправдовують продовження обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, вчинених групою, обставини їх вчинення та кількість епізодів.

Відомостей, які б свідчили про неможливість перебувати обвинуваченого під вартою, у тому числі за станом здоров`я, немає.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Щодо обґрунтування захисника в апеляційній скарзі про зменшення розміру застави, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Визначений судом максимальний розмір застави відповідає встановленим п.3 ч.5 ст. 182 КПК України межам із врахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , обставин їх вчинення, враховуючи те, що обвинувачений намагався втекти під час затримання, вину не визнає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ч.4 ст. 183 КПК України дає право суду взагалі не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином висновок суду першої інстанції щодо визначення розміру застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805200 гривень, є справедливим, співмірним кримінальним правопорушенням, у яких обвинувачується ОСОБА_8 , здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права обвинуваченого та є здатним забезпечити виконання ним покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805200 грн, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4