УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 686/28404/21

провадження № 51-2536ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року в кримінальному провадженні №00000887 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нове Життя Джанкойського району АР Крим, жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 286 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня

2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК

до покарання у виді штрафу у розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Вирішено питання щодо цивільних позовів, процесуальних витрат та речових доказів

у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він 02 червня 2021 року близько 15:15, керуючи технічно справним автомобілем "AUDI Q 5", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-03 сполученням «Житомир-Чернівці», а саме під час проїзду ремонтної ділянки автодороги із одностороннім рухом з наявною горизонтальною розміткою жовтого кольору (вузькою суцільною лінією), нанесеною на проїзній частині автодороги, поблизу с. Ходаківці у смузі руху, яка призначена для руху в напрямку

м. Хмельницького, в порушення вимог п. 11.3, п. 34, п. 10.1, п. 14.2 «в» Правил дорожнього руху (далі - ПДР), діючи необережно, легковажно розраховуючи

на запобігання дорожньо-транспортної події (далі - ДТП), маючи об`єктивну можливість в умовах необмеженої видимості спостерігати за дорожньою обстановкою, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого створив небезпеку та допустив зустрічне зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля, в салоні якого на передньому пасажирському сидінні знаходився пасажир ОСОБА_5 , а на задньому правому пасажирському сидінні - ОСОБА_6 , із передньою лівою частиною технічно справного автомобіля «Ford Mondeo», д.т.н.з. НОМЕР_2 ,

під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався у смузі руху автодороги Н-03 «Житомир-Чернівці» зі сторони м. Хмельницького до м. Старокостянтинова, в салоні якого на передньому пасажирському сидінні знаходилася пасажирка ОСОБА_8 ,

на задньому лівому пасажирському сидінні - ОСОБА_9 , а на задньому правому пасажирському сидінні - ОСОБА_10 .

Внаслідок ДТП та порушення ОСОБА_4 вимог ПДР пасажири автомобіля "AUDI Q 5" ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також водій автомобіля «Ford Mondeo»

ОСОБА_7 , його пасажири ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, а пасажирка цього ж автомобіля

ОСОБА_8 - легкі тілесні ушкодження.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 07 лютого 2023 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» залишив без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2022 року щодо ОСОБА_4 - без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Засуджений у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог

кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржені судові рішення

та закрити справу за відсутністю в його діях складу злочину.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що ПДР на момент ДТП не містили правових норм, порушення яких ставилось йому

у провину, що вказує на відсутність складу інкримінованого йому кримінального правопорушення. Суд апеляційної інстанції, як зазначає засуджений, належним чином не перевірив викладених у апеляційній скарзі доводів, не навів переконливих мотивів для їх спростування та не зазначив обґрунтованих підстав, на яких скаргу залишив

без задоволення.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

При цьому касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які є посилання в касаційній скарзі засудженого, оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до вимог ст. 438 КПК України не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Під час перевірки доводів, викладених в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Доводи засудженого щодо необхідності скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження щодо нього за ч. 1 ст. 286 КК у зв`язку

із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення Суд вважає безпідставними з таких підстав.

Як передбачено ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, встановлених цим Кодексом, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, тобто

з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні та перевірених у судовому засіданні доказах, оцінених у сукупності,

та є обґрунтованим.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки суду

про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК

на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно

до ст. 94 цього Кодексу, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.

В ході судового провадження засуджений ОСОБА_4 , як видно із доданих копій судових рішень, своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, виклавши при цьому свою версію події, яка судом була спростована на підставі ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту - це дія або бездіяльність особи, яка керує транспортним засобом, пов`язана з порушенням однієї або кількох вимог ПДР або інших нормативних актів, що регламентують безпеку дорожнього руху чи експлуатацію транспорту.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 286 КК, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому середньої тяжкості, тяжких тілесних ушкоджень або заподіяння смерті);

в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими

для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК,

є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність),

є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише

ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення правил дорожнього руху, які є причиною настання цих наслідків і перебувають із ними

у причинному зв`язку.

Як установлено судами, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем,

під час проїзду ремонтної ділянки автодороги із одностороннім рухом з наявною горизонтальною розміткою жовтого кольору (вузькою суцільною лінією), нанесеною на проїзній частині автодороги, у смузі руху, яка призначена для руху в напрямку

м. Хмельницького, в порушення вимог п. 11.3, п. 34, п. 10.1, п. 14.2 «в» ПДР, діючи необережно, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, маючи об`єктивну можливість в умовах необмеженої видимості спостерігати

за дорожньою обстановкою, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого створив небезпеку та допустив зустрічне зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля, в салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

із передньою лівою частиною технічно справного автомобіля під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався у смузі руху зі сторони м. Хмельницького

до м. Старокостянтинова, в салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які отримали середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження. Порушення водієм ОСОБА_4 вищезгаданих норм знаходяться

в прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали.

Такий висновок достатньо вмотивований і ґрунтується на доказах, які були

предметом дослідження суду першої інстанції, зокрема на показаннях потерпілих

ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , а також даних, що містяться у протоколі огляду місця ДТП із схемою та фотоілюстраціями до нього, висновках судово-медичних експертиз № 425, 426, 427, 428, 429 від 12 жовтня 2021 року, висновку судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 49-21/71-21 від 11 листопада 2021 року, висновку транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/123-21/4773-ІТ від 15 вересня

2021 року, висновках експертиз технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/123-21/4498-ІТ та № СЕ-19/123-21/4496-ІТ від 29 червня 2021 року.

При цьому суд першої інстанції, спростовуючи пояснення ОСОБА_4 щодо місця зіткнення автомобілів та механізму ДТП, навів в ухваленому вироку, у тому числі,

дані висновку судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи

№ 49-21/71-21 від 11 листопада 2021 року, зазначивши, що в умовах даної ДТП

на ранньому етапі її розвитку, водій автомобіля "AUDI Q 5" ОСОБА_4 , рухаючись дорогою із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, при наявності суцільної лінії дорожньої розмітки, яка поділяє смуги зустрічних напрямків, повинен був відмовитися від виїзду на смугу зустрічного напрямку руху, оскільки відповідно до вимог п. 11.3 та п. 34 ПДР перетинати лінію 1.1 дорожньої розмітки заборонено, а виїжджати на смугу зустрічного руху можливо лише

за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки. Оскільки водій автомобіля "AUDI Q 5" ОСОБА_4 відступив від виконання вимог п. 11.3 та п. 34 ПДР та приступив

до виконання маневру обгону попутного транспортного засобу, йому необхідно було переконатися, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна

від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, та що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, що регламентовано вимогами п. 10.1, п. 14.2 «в» ПДР. В умовах даної ДТП водій автомобіля "AUDI Q 5" ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти дану подію шляхом виконання вимог п. 11.3, п. 34, п. 10.1, п. 14.2 «в» ПДР; з технічної точки зору дії водія автомобіля

"AUDI Q 5" ОСОБА_4 , які не відповідали вимогам п. 10.1, п. 14.2 «в» ПДР створювали достатні умови для її настання, що свідчить про наявність причинного зв`язку між його діями і подією, яка сталася.

Отже, дії ОСОБА_4 перебувають у причинному зв`язку із настанням цієї ДТП.

Досліджені докази, як зазначив суд в оскарженому вироку, у сукупності доводять той факт, що зіткнення транспортних засобів відбулося внаслідок виїзду автомобіля

"AUDI Q 5", яким керував ОСОБА_4 , на зустрічну смугу руху.

При цьому суд першої інстанції навів вичерпні відповіді на доводи сторони захисту,

у тому числі щодо того, що суцільна жовта лінія дорожньої розмітки по центру дороги на момент ДТП не була передбачена правилами дорожнього руху, на чому, зокрема, наголошував засуджений.

Зокрема, суд обґрунтовано вказав на те, що згідно п. 1.1 ПДР перетинати суцільну лінію дорожньої розмітки заборонено, і в ситуації, що склалася, колір цієї розмітки не мав значення, визначальним є те, що вона суцільна.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, доведена рядом вищезазначених доказів, досліджених під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, які об`єктивно узгоджуються між собою.

З наведеними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Відповідно до положень ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

Із долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд під час перегляду вироку місцевого суду дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі засудженого, які є аналогічними доводам

у його касаційній скарзі, та із зазначенням мотивів прийнятого рішення вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції визнав безпідставними доводи засудженого про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, навівши мотиви постановленого рішення, які містять відповіді на аргументи апеляційної скарги останнього.

Суд апеляційної інстанції вмотивовано зазначив, що дії ОСОБА_4 за ч. 1

ст. 286 КК кваліфіковано правильно, викладені у вироку висновки суду про доведеність його вини у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами,

які не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності.

На переконання колегії суддів касаційного суду, перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку за апеляційною скаргою, зокрема засудженого, здійснено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає приписам статей 370, 419 КПК, а тому доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм кримінального процесуального закону є безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути безумовними підставами для скасування судових рішень, Судом не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року щодо нього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3