Номер провадження: 11-кп/813/803/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

15.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою Малиновської окружної прокуратури м. Одеси на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04 січня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосільське Ренійського району Одеської області, громадянина України, раніше судимого, засудженого вироком Ренійського районного суду Одеської області від 27.01.2021 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, постановлено звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 07 місяців 09 днів (станом на 04.01.2023).

Встановлені судом обставини.

Судом першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання встановлено, що він народився в с. Новосільське Ренійського району Одеської області, проживав в с. Плавні Ренійського району Одеської області, має середньо-спеціальну освіту, неодружений, раніше неодноразово судимий, а саме 5 разів, включно з останньою судимістю за якою відбуває покарання. Загальна характеристика кримінальних правопорушень, які були вчинені засудженим та за які він був засуджений, свідчать про вчинення дій з метою викрадення чужого майна.

За довідкою про стягнення та заохочення у ОСОБА_7 є діюче стягнення за невихід на ранкову поіменну перевірку. Проте має 2 заохочення.

За загальною характеристикою ОСОБА_7 є особою неконфліктною, підтримує взаємовідносини з іншими засудженими. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. До виконання законних вимог персоналу установи ставиться посередньо. У реалізації програм диференційовано виховного впливу та в організації виховних заходів, які проводяться в установі, участі не приймає. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне. Станом на 04.01.2023 року, тобто на день винесення ухвали, засуджений відбув 2 роки 10 місяців 21 день. Вказаний строк покарання суд вважав достатнім для формальної думки про виправлення засудженого ОСОБА_7 і попередження нових правопорушень.

Відбувши більшу частині покарання, ОСОБА_7 , на думку суду, довів своє виправлення, а тому суд приймає рішення про звільнення його умовно- достроково.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Посилаючись на положення ст.50, 81 КК України, ст.6 КВК України вказує про те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, покарання має сприяти виправленню засудженого та запобіганню вчинення ним нових злочинів. Апелянт зазначає, що відповідно до вимог ст.107 КВК України дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, є обов`язком засудженого. Прокурор указує про те, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, на виробництві установи непрацевлаштований і з заявою про працевлаштування до адміністрації установи не звертався. До виконання робіт з благоустрою засуджений ставиться посередньо, не робить належних для себе висновків за результатами проведення заходів соціально-виховного впливу. Засуджений не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня. Протягом відбування покарання 4 рази порушував порядок та умови його відбування, 2 рази заохочувався, на момент розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення мав 1 діюче стягнення, тобто поведінка засудженого є нестабільною. 15.06.2022 засудженому відмовлено в направленні справи до суду щодо розгляду питання про застосування умовно - дострокового звільнення, а тому рішення суду першої інстанції щодо задоволення клопотання засудженого є передчасним.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Позиції сторін апеляційного провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив її задовольнити.

Засуджений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України випливає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання зазначених вище вимог закону не дотримано.

Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, ОСОБА_7 фактично відбув 2/3 частини строку покарання, в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» відбуває покарання з 11.01.2022. Під час тримання в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 зарекомендував себе негативно, 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності та 1 раз заохочувався. Під час тримання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» засуджений характеризувався посередньо, не мав стягнень та заохочень. За період відбування покарання у колонії до дисциплінарної відповідальності притягувався 3 рази, 1 раз заохочувався. Засуджений ОСОБА_7 непрацевлаштований, намагається дотримуватись правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи виконання покарань, неконфліктний, підтримує зв`язки із засудженими негативної та позитивної спрямованості. Намагається підтримувати в належному стані зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи. До виконання робіт з благоустрою ставиться посередньо. Позитивно реагує на заходи проведення морального, естетичного, психологічного, психолого-педагогічного виховання, але не завжди робить для себе належні висновки. Засуджений не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок. Не приймає участі в реалізації програм диференційовано виховного впливу. Підтримує зв`язок з рідними.

На підставі цих даних, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, оскільки він станом на 04.01.2023 року відбув 2 роки 10 місяців 21 день строку призначеного покарання, що є достатнім для формальної думки про його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

Суд вважав неможливим надавати оцінку минулим судимостям ОСОБА_7 , оскільки він поніс відповідне покарання, а категорії вчинених засудженим кримінальних правопорушень у виді крадіжок вважав такими, що не доводять суспільну небезпечність засудженого.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений без повного дослідження всіх обставин справи.

Так, поза увагою суду залишено те, що відомості про наявність або відсутність судимостей у особи засудженого ОСОБА_7 підлягають оцінці під час формування висновку про особистість засудженого, який претендує на застосування пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, в тому числі тяжких злочинів. При цьому він раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а також умовно-достроково звільнявся від відбування покарання, але це не сприяло його виправленню та припиненню ним злочинної діяльності, оскільки він продовжував вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Зазначені обставини свідчить про схильність ОСОБА_7 до вчинення злочинів та нівелювання гуманного ставлення до нього з боку держави та небажання стати на шлях виправлення.

Що стосується оцінки даних, що характеризують особу ОСОБА_7 , то апеляційний суд звертає увагу на те, що за весь час відбування покарання засуджений не був працевлаштований, відбув більше 2/3 частини призначеного строку покарання, що стало підставою для розгляду питання про застосування умовно-дострокового звільнення на підставі ст.81 КК України. За весь час перебування як в умовах ізоляторів тимчасового утримання, так і в установі відбування покарання 2 рази заохочувався та 4 рази порушував порядок та умови відбування покарання, останнє стягнення у виді суворої догани на час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення було діючим.

15.06.2022 року комісією державної установи відбування покарання ОСОБА_7 відмовлено в направленні до суду матеріалів щодо розгляду питання про застосування заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення як такому, що не довів своє виправлення.

З наявної в матеріалах провадження копії довідки заступника начальника установи, в якій ОСОБА_7 відбуває покарання, вбачається, що засуджений непрацевлаштований на виробництві установи та не звертався до адміністрації установи щодо працевлаштування.

Матеріалами справи не підтверджено даних про участь засудженого ОСОБА_7 в програмах диференційованого виховного впливу та участь у самодіяльних організаціях засуджених та у громадському житті.

Засуджений ОСОБА_7 не проявив бажання до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо, а отже наявні підстави вважати про те, що він лише пристосувався до умов відбування покарання, а матеріали справи не містять достатніх даних про те, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Проаналізувавши дані про поведінку ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують його особу в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що поведінка засудженого протягом строку відбування покарання не була сумлінною та стабільною, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано пільгу у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність незначної кількості заохочень, яка не переважає кількість стягнень у засудженого ОСОБА_7 самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, враховуючи те, що попереднє застосування інституту гуманізації державою не сприяло виправленню ОСОБА_7 та припиненню ним злочинної діяльності.

Зважаючи на те, що висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватись не лише на оцінці відомостей, що характеризують особу засудженого за час відбування покарання, а і на підставі відомостей про попередні судимості та тяжкість вчинених особою злочинів, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 перестав бути суспільно небезпечною особою та довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Указане в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів своє виправлення в обсязі достатньому для застосування положень ст.81 КК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, є необґрунтованим та передчасним, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому її належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси - задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04 січня 2023 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4