ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 06 квітня 2023 року по 04 червня 2023 року включно, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Соснівського районного суду м.Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України.

Прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

06 квітня 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси клопотання прокурора задоволено, та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 06 квітня 2023 року по 04 червня 2023 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з домашнім арештом та тримання під вартою.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що суд першої інстанції затягує розгляд справи та безпідставно тримає його під вартою.

Зазначає, що твердження суду про те , що причетність обвинуваченого до вчинених інкримінованих кримінальних правопорушень є достатньою для вирішення питання щодо подальшого застосування запобіжного заходу є, на його думку, свавіллям суду та грубо сфальсифікованим тлумаченням чинних положень КПК України, принаймні ч.1 ст.89, ст.194,199 КПК України.

Апелянт вважає, що висунутого обвинувачення, яке є предметом розгляду на даний час судом, не достатньо для тримання його під вартою та позбавлення волі.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б поза розумним сумнівом обгрунтовували не тільки його причетність до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а навіть не дають приводу суду тримати його під вартою. При цьому, суд не досліджує експертизи, які, на його думку, є сфальсифіковані та проведені з порушенням і не проводить слідчі експерименти зі свідками за його клопотаннями, які викривали б неправдиві їх покази.

Крім того, апелянт зазначив, що процесуальний прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 має особисту упередженість відносно нього, і він на це вказував у клопотанні поданому суду, однак суд на це не відреагував, і йому було відмовлено у відводі прокурора.

Також апелянт зазначив, що оскільки справа тривалий час перебуває на розгляді відносно нього, то не може бути застосовано такий запобіжний захід, як домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, просив застосувати до нього особисте зобов`язання, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції під час судового засідання 06 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з 06 квітня 2023 року по 04 червня 2023 року включно.

Згідно ч.2 ст. 392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з ч.3 ст.407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати вплив на експертів в кримінальному провадженні, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, є дійсними та триваючими, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, зокрема одне із яких відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачає позбавлення волі до семи років, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, тяжкими захворюваннями не страждає, неодружений, на утриманні дітей не має. Обвинувачений ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, які були б засобом превенції від можливої подальшої негативної і девіантивної поведінки та ухвалення від явки до суду.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Місцевим судом досліджувалася можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, та зроблено вірний висновок про відсутність таких підстав. З вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті, тому доводи апелянта щодо недоведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відхиляються.

Також апеляційним судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 06 квітня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді