ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 192/1060/22 (провадження № 1-кп/201/420/2023), відомості про яке 13 червня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000249, стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Вугледар, Донецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого на підставі ст. 89 КК України, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом від 02 серпня 2022 року, ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України.

Так, 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-IX від 15 березня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022 продовжується строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 серпня 2022 року.

Так, ОСОБА_5 13 червня 2022 року близько 18.20 години проходив повз домоволодіння АДРЕСА_2 , та у нього виник умисел на незаконне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке поєднано з проникненням у житло в умовах воєнного стану, яке знаходиться у вищевказаному домоволодінні.

Після чого, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на крадіжку чужого майна, яка поєднана з проникненням до житла в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 зайшов на територію вищевказаного подвір`я через незачинені двері воріт, де через незачинені двері житлового будинку за вищевказаною адресою проник до житлового будинку, у якому у приміщенні кухні на столі виявив мобільний телефон «iPhone-XS 64 Gb Gold» вартістю 12 605,00 грн та пристрій для нагрівання тютюну «IQOS 3 DUO», вартістю 899,00 гривень та визначив вказані предмети об?єктом свого злочинного посягання. Продовжуючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яка поєднана з проникненням до житла, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 забрав вказані речі та помістив до лівої кишені своїх шортів, які були надягнуті на ньому, та в цей момент до приміщення кухні зайшла потерпіла ОСОБА_4 , яка застала ОСОБА_8 під час вчинення злочину, та почала кликати на допомогу сусідів. Після чого ОСОБА_5 достовірно знаючи та розуміючи, що його дії є відкритими і вони вже є не таємними для оточуючих, у нього відразу ж виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), який поєднаний з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, після чого останній негайно покинув будинок з чужим майном та був затриманий на подвір`ї сусідом та потерпілою особами, тобто вчинив закінчений замах на вчинення кримінального правопорушення, а саме виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 13 504,00 грн.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий при спробі втекти з місця вчинення злочину з викраденим майном, а саме мобільним телефоном «iPhone-XS 64 Gb Gold» вартістю 12 605,00 грн. та пристроєм для нагрівання тютюну «IQOS 3 DUO», вартістю 899,00 гривень.

Дії ОСОБА_5 , стороною обвинувачення були кваліфіковані, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив суду, що 13 червня 2022 року приблизно о 16.00 годині сів разом зі своєю дружиною пом`янути їх доньку, оскільки в цей день в могилу їх доньки потрапив снаряд. Одразу випили 0,75 горілки, потім ще 0,5 горілки. Після чого його дружина пішла відпочивати, а він вирішив піти у кафе, де ще випивав спиртні напої. Далі погано пам`ятає як тривалий час йшов додому, де побачив будинок й подумав, що, нарешті, прийшов. Зайшов у будинок, який був відчинений, сів на кухні, планування будинку було таке ж як й в нього, у зв`язку з чим, він був впевнений, що знаходиться у себе вдома. Далі почув голос жінки, яка запитала, що він тут робить. На що він відповів, що він тут проживає. Вказана жінка покликала сусіда. Після чого, він вийшов з будинку та зрозумів, що це не його будинок. Враховуючи, що він проживав у вказаному місці лише 10 днів та по селу майже не ходив, зазначив, що переплутав будинки, оскільки його будинок також був світлого кольору та знаходився по середині вулиці. Обвинувачений зазначив, що не пам`ятає, щоб щось брав у будинку, пам`ятає, що зайшов на кухню, сів за стіл та трохи приліг на нього. При цьому стверджував, що якщо він й брав якісь речі, то тільки з впевненістю, що це його речі. Він зазначив, що не йшов туди для того, щоб щось вкрасти, він був впевнений, що перебуває у себе вдома. Далі приїхала поліція, як його затримували не пам`ятає, бачив телефон на землі, IQOS він не бачив взагалі. Коли приїхала поліція йому сказали, щоб він взяв телефон для фото. Також обвинувачений повідомив, що 29 років пропрацював на шахті та жодного разу не вчиняв крадіжки.

Для підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, та обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, органом досудового розслідування під час досудового слідства, а також прокурором в ході судового провадження були зібрані та надані суду наступні докази:

- показання потерпілої ОСОБА_4 , яка суду повідомила, що обвинуваченого ОСОБА_5 до вказаних подій не знала, 13 червня 2022 року приблизно о 18.00 годині знаходилась у себе у дворі за адресою: АДРЕСА_2 , де був припаркований її автомобіль, до якого підійшов обвинувачений та почав його оглядати. Вона запитала у нього чи може йому чимось допомогти, на що він відповів: «Что тут за цирк». Вони поговорили й обвинувачений пішов. Приблизно через 20 хвилин перебуваючи у своєму будинку вона побачила, як обвинувачений йде на кухню її будинку, коли вона дійшла до кухні, то побачила, як останній забирає зі столу та кладе собі у кишеню її телефон та IQOS. Вона запитала, що він тут робить, на що він лаявся та не міг чітко відповісти на питання, тому що був у сильному алкогольному сп`янінні та запитував: «Де Настя». Після чого вона намагалась вивести його з будинку, проте він її відштовхнув, у зв`язку з чим, вона злякалась та покликала сусіда ОСОБА_9 на допомогу. Коли прийшов сусід, обвинувачений ще перебував у будинку, сусід ОСОБА_9 вивів обвинуваченого з будинку, а вона своєю чергою викликала поліцію. При цьому вона зазначила, що в той час, як обвинувачений зайшов до її будинку двері не були зачинені;

- показання свідка ОСОБА_9 , який суду повідомив, що обвинуваченого ОСОБА_5 раніше не знав, потерпіла ОСОБА_4 його сусідка. У червні 2022 року, приблизно о 18.00 годині він перебував у себе вдома, коли почув як його кличе сусідка ОСОБА_4 , остання повідомила, що у неї в будинку незнайомий чоловік. Прийшовши до будинку він побачив, що вказаний чоловік, а саме обвинувачений ОСОБА_5 стояв на порозі будинку. Він запитав у нього, що він тут робить, на що ОСОБА_5 відповів, що він тут живе, при цьому зазначив, що обвинувачений був у сильному алкогольному сп`янінні. Після чого, вони вийшли на подвір`я, де ОСОБА_4 сказала, що ОСОБА_5 взяв в неї телефон. Далі вони викликали поліцію. Також зазначив, що фізичної агресії обвинувачений не проявляв, тільки інколи лаявся;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду повідомила, що обвинуваченого ОСОБА_5 раніше не знала, потерпіла ОСОБА_4 її сусідка. У червні 2022 року, точного часу не пам`ятає, знаходилась у себе вдома, за адресою: АДРЕСА_2 . Увечері вказаного дня почула як її кличе сусідка ОСОБА_4 , яка повідомила, що у неї в будинку знаходиться невідомий чоловік. Вона разом з сусідом ОСОБА_9 , а також ОСОБА_4 пішли до останньої додому. У ОСОБА_4 в будинку знаходився чоловік, а саме обвинувачений ОСОБА_5 , він був у сильному алкогольному сп`янінні, кричав що він тут проживає та вважав, що ОСОБА_4 його дружина. Далі ОСОБА_9 вивів обвинуваченого з будинку, останній виривався та хотів піти. Після чого, вони викликали поліцію. При цьому зазначила, що речей ОСОБА_4 у обвинуваченого вона не бачила;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_5 раніше не знав, потерпіла ОСОБА_4 його сусідка. У червні 2022 року він перебував у себе вдома, в той час, як почув крик сусідки ОСОБА_4 . Після чого, він вийшов на вулицю та біля подвір`я ОСОБА_4 знаходився ОСОБА_9 , який тримав невідомого чоловіка, а саме, обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебував у сильному алкогольному сп`янінні. Обвинувачений не міг нічого пояснити та відповісти на запитання, він не розумів де він знаходиться. Далі приїхала поліція та з лівої кишені обвинуваченого дістали телефон, а з правої кишені IQOS;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду повідомив, що обвинуваченого ОСОБА_5 раніше не знав, потерпіла ОСОБА_4 його сусідка. У червні 2022 року у вечірній час він повертався додому, по АДРЕСА_2 , коли побачив біля будинку ОСОБА_4 свого сусіда ОСОБА_9 , який тримав незнайомого чоловіка, а саме обвинуваченого ОСОБА_5 , а також були присутні працівники поліції. Обвинувачений був у сильному алкогольному сп`янінні, лаявся та намагався вирватись, запитував чого його тримають. Зазначив, що він бачив, як у ОСОБА_5 з кишень надягнутих на ньому шортів, вилучили мобільний телефон та трубку для куріння;

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13 червня 2022 року (т. 1 а.с. 3), відповідно до якого, від ОСОБА_4 надійшло повідомлення, що 13 червня 2022 року невстановлена особа, проникла до її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та намагалась незаконно заволодіти належним їй майном, а саме: мобільним телефоном «iPhone-XS 64 Gb Gold» та пристроєм для паління «IQOS 3 DUO»;

- протоколом огляду місця події від 13 червня 2022 року та фототаблицею до нього (т. 1 а.с. 5-7), згідно з яким, слідчим в присутності понятих було проведено огляд поблизу буд. АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено чоловіка, який представився, як ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який добровільно видав речі, а саме: мобільний телефон «iPhone-XS 64 Gb Gold» золотого кольору у білому чохлі та пристрій для нагрівання тютюну «IQOS 3 DUO», які знаходились в кишенях шортів, надягнутих на ньому;

- протоколом огляду місця події від 13 червня 2022 року та фототаблицею до нього (т. 1 а.с. 9-13), відповідно до якого, слідчим в присутності понятих та за участю власника, було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено сліди, які можуть мати значення для кримінального провадження, які вилучені та упаковані до паперового конверту;

- консультативним висновком спеціаліста № 353 від 14 червня 2022 року (т. 1 а.с. 14), складеного за результатами проведення огляду ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з яким, у останнього встановлено діагноз алкогольна інтоксикація;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2022 року (т. 1 а.с. 45-47), відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_4 в присутності понятих за сукупністю рис обличчя, розміру очей, форми вух, носу та підборіддя впізнала ОСОБА_5 , який зображений на фото під № 2, як особа, якого вона бачила 13 червня 2022 року за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2022 року (т. 1 а.с. 48-50), згідно з яким, свідок ОСОБА_9 , в присутності понятих за формою голови, вух, носу, підборіддя, розрізу очей, зачіски, впізнав ОСОБА_5 , який зображений на фото під № 2, як особу якого він затримав у дворі домоволодіння АДРЕСА_2 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2022 року (т. 1 а.с. 51-53), відповідно до якого, свідок ОСОБА_10 , в присутності понятих за сукупністю рис обличчя, впізнала ОСОБА_5 , який зображений на фото під № 2, як особу якого вона бачила 13 червня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 ;

- висновком експерта № 2714/2715-22 від 14 червня 2022 року (т. 1 а.с. 58-60), складеного за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, згідно з яким, станом на 13 червня 2022 року ринкова вартість товарів, з урахуванням зносу, становить 13 504,00 грн., а саме: мобільного телефону ««iPhone-XS 64 Gb Gold» 2019 року бувшого у використанні, без пошкоджень - 12 605,00 грн., пристрою для нагріву тютюну «IQOS 3 DUO», 24 грудня 2021 року виготовлення, бувшого у використанні, без пошкоджень 899,00 грн;

-протоколом отримання зразків для експертизи від 15 червня 2022 року (т. 1, а.с. 80), відповідно до якого, на підставі постанови прокурора від 15 червня 2022 року (т. 1, а.с. 79), у ОСОБА_5 були відібрані зразки папілярних узорів пальців та долонь рук;

-висновком експерта № СЕ-19/104-22/16130-Д від 20 червня 2022 року (т. 1 а.с. 85-93), складеним за результатами проведення судово-трасологічної експертизи, згідно з яким, три сліди пальців руки розмірами 17х42 мм., 18х40 мм., 18х27 мм., виявлені при огляді будинку в АДРЕСА_2 , придатні для ідентифікації за ними особи.

???Слід пальця руки розмірами 18х27мм, залишений безіменним пальцем лівої руки та два сліди пальців руки розмірами 17х42 мм., 18х40 мм., залишені середнім пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої надана на дослідження і заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оцінивши усі надані стороною обвинувачення письмові докази відповідно до положень ст. 94 КПК України, кожен окремо та у їх сукупності, а також безпосередньо вислухавши показання свідків, суд вважає висунуте ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, недоведеним належними, допустимими та достатніми доказами та виходить з таких мотивів.

За змістом статті 62 Конституції України, суд під час розгляду кримінальних проваджень має суворо дотримуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності зі ст. 91 КПК України, в кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ст. 121 Конституції України та ст. 36 КПК України, підтримання державного обвинувачення покладається на прокурора.

При цьому, завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Статтею 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Частиною 3 цієї статті встановлено, що під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Статтею 23 КПК України закріплено принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів. Зокрема, частиною 1 цієї статті передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо.

Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Відповідно до ч. 2 цієї статті, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні данні, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

При цьому, докази подані тією чи іншою стороною повинні бути належними та допустимими.

Згідно з ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 1 ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 2 цієї статті недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, на переконання суду, беззаперечним є те, що саме сторона обвинувачення зобов`язана доводити винуватість особи в межах висунутого обвинувачення поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. При цьому, частиною 3 цієї статті визначено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Перелік питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку (такі питання вирішуються окремо щодо кожного обвинувачення щодо конкретного злочину та окремо щодо кожного з обвинувачених) закріплені статтею 368 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Дослідивши всі вище перелічені докази, оцінивши кожен з них з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до наступного переконання.

Відповідно до диспозиції ст. 186 КК України, об`єктивна сторона даного злочину характеризується вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, направленим на відкрите викрадення та прагнення одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків, досягти іншої матеріальної вигоди, в основі якого лежить бажання протиправно збагатитися за рахунок чужого майна та спеціальна мета - безоплатно обернути його на свою або іншої особи користь.

В пункті 2 постанови пленуму Верховного суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у правах про злочини проти власності» розяснюється, що предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на майно та дії майнового характеру, тощо.

Згідно розяснень, що містяться в пункті 3 зазанченої постанови, грабіж як відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Окрім того, грабіж можливо вчинити лише з прямим умислом.

Прямий умисел при вчиненні грабежу виражається у тому, що винний усвідомлює, що вчиняє відкрите вилучення чужого майна, усвідомлює неминучість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді майнової шкоди для потерпілого та бажає їх настання. Тому мотив грабежу завжди є корисливим по відношенню до його предмету, тобто вчиняється з метою збагачення, матеріальної вигоди.

Крім того, мета злочину це бажання особи, яка вчиняє суспільно небезпечне діяння, досягти певних шкідливих наслідків. Вона є характерною ознакою умисних злочинів, що вчиняються з прямим умислом. Мета грабежу полягає у заволодінні (привласненні) чужого майна, отриманні майнової вигоди.

Як встановлено із досліджених доказів, умисел ОСОБА_5 був спрямований не на предмет грабежу та, відповідно, матеріальну вигоду для себе, беручи до уваги той факт, що останній вважав, що знаходиться у своєму будинку й не розумів, що вказані речі є по відношенню до нього чужим майном, у зв`язку з чим, дії останнього не оцінювались ним як викрадення, поєднане з проникненням у житло, що виключає в його діях будь-який корисливий мотив.

В справі відсутні докази на підтвердження прямого умислу на вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, щодо отримання матеріальної вигоди.

Наведені обставини, об`єктивно підтверджуються показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які показали, що обвинувачений ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння такого ступеню, що не розумів де він знаходиться.

Як встановлено із показань свідка ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_5 знаходячись за місцем проживання потерпілої, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , стверджував, що він там проживає. При цьому як встановлено з показань потерплої ОСОБА_4 та вказаного свідка, у той час, як потерпіла пішла кликати останнього на допомогу, обвинувачений продовжував знаходитись у вказаному домоволодінні та не намагався його покинути, що також підтверджує ставлення обвинуваченого до даного домоволодіння як до свого місця проживання.

Вказані обставини також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_10 , яка зазначила, що обвинувачений ОСОБА_5 перебував у сильному алкогольному сп`янінні та кричав, що він проживає за вказаною адресою та вважав, що потерпіла ОСОБА_4 є його дружиною.

При цьому з показань самої потерпілої ОСОБА_4 , яка у судовому засіданні, зокрема, зазначила, що у той час як вона побачила обвинуваченого, який взяв зі столу її речі, останній не намагався одразу покинути її домоволодіння, на її запитання, що він робить у її будинку він лаявся та не міг чітко відповісти на питання, тому що був у сильному алкогольному сп`янінні, а також запитував її: «де ОСОБА_13 ». На спроби потерпілої вивести обвинуваченого з будинку ОСОБА_5 чинив опір та не бажав покидати будинок, що також підтверджує внутрішнє ставлення обвинуваченого до зазначеного домоволодіння, як до власного.

Зазначені обставини також узгоджуються з показами самого обвинуваченого ОСОБА_5 , який зокрема, зазначив, що на момент вказаних подій проживав у смт. Солоне, Дніпропетровської області, лише 10 днів, у зв`язку з тим, що через бойові дії був вимушений покинути своє місце проживання у м. Вугледар. У день інкримінованого йому кримінального правопорушення вживав алкогольні напої й через сильне алкогольне сп`яніння за схожими зовнішніми ознаками та місцем розташування сплутав будинок й замість власного будинку зайшов до будинку потерпілої ОСОБА_4 , який не був зачинений. При цьому, беручи майно в будинку потерпілої, вважав його своїм майном.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Суд, безпосередньо, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки досліджені у судовому засіданні докази, зокрема, показання допитаних судом потерпілої і свідків, висновки експертиз та інші процесуальні документи, як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України у діях ОСОБА_5 , а саме такого обов`язкового елементу складу злочину, як суб`єктивна сторона злочину, зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка відображена у постанові Колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року (Справа № 596/1688/18, Провадження № 5-3051 км 21).

На підставі наведеного, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, беручи до уваги, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі пункту 3 частини 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України скасувати, звільнивши ОСОБА_5 , з-під варти в залі суду.

Долю речових доказів, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України, враховуючи рішення суду про виправдання обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне залишити цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим в пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, та виправдати його на підставі пункту 3 частини 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_5 є склад кримінального правопорушення.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши останнього з-під варти в залі суду.

Речові докази мобільний телефон «iPhone-XS 64 Gb Gold», пристрій для нагрівання тютюну «IQOS 3 DUO», які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , залишити за належністю власнику; три сліди папілярних узорів рук на трьох відрізках ліпкої стрічки, дактилоскопічну карту ОСОБА_5 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження знищити.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1