Справа № 346/2844/21
Провадження № 1-кп/346/164/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.4 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в кримінальному провадженні, ОСОБА_3 подав письмові клопотання про продовження щодо обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та строк 60 днів, та які підтримав у судовому засіданні, посилаючись на те, що продовжують бути наявні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, зазначив, що ризики не змінились, та продовжують існувати в кримінальному провадженні. Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили щодо клопотання прокурора, захисник ОСОБА_8 подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу, у якому просив змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи його тим, що вина недоведена, а тримання під вартою є недоцільним, обвинувачений ОСОБА_5 подав клопотання (письмову гарантію), у якому зазначив щодо зміни запобіжного заходу та зобов`язався невідкладно з`являтися до суду за першого ж виклику, а також гарантував надавати допомогу для встановлення істини та перебувати в Україні протягом строку судового розгляду. Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили щодо клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід, обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання (письмову гарантію), у якому зазначив щодо зміни запобіжного заходу, та зобов`язався невідкладно з`являтися до суду за першого ж виклику, а також гарантував надавати допомогу для встановлення істини та перебувати в Україні протягом строку судового розгляду. Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечили щодо клопотання прокурора, обвинувачений ОСОБА_6 подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу, у якому просив змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме на особисте зобов`язання або на домашній арешт, мотивуючи тим, що немає підстав та доказів для продовження запобіжного заходу, також подав до суду клопотання (письмову гарантію), в якому зазначив щодо змінити запобіжного заходу та зобов`язався невідкладно з`являтися до суду за першого ж виклику, а також гарантував надавати допомогу суду для встановлення істини та перебувати в Україні протягом строку судового розгляду. Прокурор щодо клопотань про зміну запобіжних заходів заперечив, зазначив, що немає підстав для зміни запобіжних заходів.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання прокурора про продовження строків запобіжних заходів у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , обвинуваченому ОСОБА_5 та обвинуваченому ОСОБА_6 слід задовольнити, а у клопотаннях обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжних заходів, слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Одночасно судом враховується практика Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Вирішуючи це питання, суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Судовий розгляд кримінального провадження триває, зокрема, здійснюється дослідження доказів по кримінальному провадженні, встановлюються обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд, беручи до уваги те, що продовжують бути наявні ризики, зазначені у ст.177 КПК України, такі, як те, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення, тому суд вважає, що слід клопотання прокурора задовольнити та слід продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, оскільки інший запобіжний захід, зокрема більш м`який запобіжний захід, про що просили обвинувачений та його захисник, не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України та суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків. Встановлені судом ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою і продовження саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу. Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Одні лише доводи сторони захисту про необгрунтованість клопотання прокурора, не можуть бути єдиною беззаперечною підставою, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу. Зміна діючого запобіжного заходу на більш м`який, на переконання суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , що у повному обсязі узгоджується з практикою ЄСПЛ, який у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року зазначив, що обмеження в свободі є виправданим за наявності суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжного заходу, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини. Застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Тому у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу слід відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю вимог.

Суд, беручи до уваги, те, що продовжують бути наявні ризики, зазначені у ст.177 КПК України, такі, як те, що обвинувачений ОСОБА_5 з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, у даному кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення, тому суд вважає, що слід клопотання прокурора задовольнити та слід продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, оскільки інший запобіжний захід, більш м`який запобіжний захід, в тому числі і домашній арешт, про що просили обвинувачений та захисник, не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків. Встановлені судом ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою і продовження саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу. Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Одні лише доводи сторони захисту про необгрунтованість клопотання прокурора, не можуть бути єдиною беззаперечною підставою, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу. Зміна діючого запобіжного заходу на більш м`який, на переконання суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , що у повному обсязі узгоджується з практикою ЄСПЛ, який у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року зазначив, що обмеження в свободі є виправданим за наявності суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини. Застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Тому у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_5 та клопотанні захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу слід відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю вимог.

Суд, беручи до уваги те, що продовжують бути наявні ризики, зазначені у ст.177 КПК України, такі, як те, що обвинувачений ОСОБА_6 з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, у даному кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення, тому суд вважає, що слід клопотання прокурора задовольнити та слід продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, оскільки інший запобіжний захід, зокрема більш м`який запобіжний захід, в тому числі домашній арешт і особисте зобов`язання, не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, тому у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу слід відмовити за необгрунтованістю та безпідставністю. Зокрема встановлені судом ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою і продовження саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу. Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Одні лише доводи сторони захисту про необгрунтованість клопотання прокурора, не можуть бути єдиною беззаперечною підставою, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу. Зміна діючого запобіжного заходу на більш м`який, на переконання суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що у повному обсязі узгоджується з практикою ЄСПЛ, який у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року зазначив, що обмеження в свободі є виправданим за наявності суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини. Застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. І тому у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_6 слід відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю вимог.

На підставі наведеного, та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 333, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити. Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - на 60 днів, тобто до 25 серпня 2023 року. Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - на 60 днів, тобто до 25 серпня 2023 року. Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - на 60 днів, тобто до 25 серпня 2023 року. У письмових клопотаннях: обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , та захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжних заходів - відмовити. Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення. На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1