ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1546/23 Справа № 202/6030/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

цивільного позивача ОСОБА_10

представника цивільного позивача ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001506,за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та представника цивільного позивача ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 , зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 вину у скоєному не визнав, матеріальної та моральної шкоди потерпілим не відшкодував, у зв`язку із чим, на переконання прокурора, у суду відсутні достатні підстави для висновку про можливість виправлення цього обвинуваченого без реального відбуття ним покарання.

В апеляційній скарзі представник цивільного позивача просить вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2022 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 змінити. Задовольнити цивільний позов ОСОБА_10 у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу «VOLVO-FM 12 380»,у розмірі 239052,70 грн., вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу «FORMAT», д.р.н. НОМЕР_1 ,у розмірі 20336,15 грн., та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 301843,45 грн. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого, зазначає, що судом першої інстанції незаконно відмовлено у відшкодуванні матеріальної шкоди ОСОБА_10 . Зазначає, що матеріали справи не містять доказів як проведення ремонтних робіт транспортних засобів «VOLVO-FM 12 380» та «FORMAT» (напівпричіп), так і здійснення на вказаному автомобілі автоперевезень. Вказує, що згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №345/06-19 від 04.07.2019, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - автомобіля «VOLVO-FM 12 380», становить 239 052,70 гривень, вартість його відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент провадження дослідження становить 583 919,14 гривень, ринкова вартість автомобіля до події становить 239 052,70 гривень; вартість матеріального збитку завданого власнику напівпричепу «FORMAT», становить 20 336,15 гривень, вартість відновлювального ремонту, вказаного напівпричепу, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент провадження дослідження становить 26 612,46 гривень, ринкова вартість зазначеного причепу до події становить 69 2670,50 гривень.

Зауважує, що ОСОБА_10 як власник транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнав емоційних переживань та стресу, у зв`язку із чим з ОСОБА_7 як винуватця ДТП підлягає стягненню завдана моральна шкода у розмірі 301843,45 грн.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 процесуальні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання про процесуальні витрати та долю речових доказів згідно із вимогами ст. 100 КПК України.

Позові вимоги ОСОБА_13 до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 99 000,00 (дев`яносто дев`ять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 14 901,41 гривня (чотирнадцять тисяч дев`ятсот одна гривня 41 коп.) та 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень судових витрат, а всього 19 401,41 гривня (дев`ятнадцять тисяч чотириста одна гривня 41 коп.).

Позові вимоги ОСОБА_9 до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 80 163,53 гривні (вісімдесят тисяч сто шістдесят три гривні 53 коп.) та моральну шкоду в сумі 4008,17 гривень (чотири тисячі вісім гривень 17 коп.), а всього 84 171,70 гривня (вісімдесят чотири тисячі сто сімдесят одна гривня 70 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 145 991,82 гривня (сто сорок п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто одна гривня 82 коп.).

Позові вимоги ОСОБА_14 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 20 000,00 гривень (двадцять тисяч гривень).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 14 червня 2019 приблизно о 13-00 годині, керуючи технічно справним автомобілем «VOLVO-FM 12 380», д.р.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом «FORMAT», д.р.н. НОМЕР_1 , які належать ОСОБА_10 , рухався по вул. Полтавське шосе з боку вул. Передової в напрямку вул. Мохова в м. Дніпрі, де, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожніх обставин та їх зміни, не обрав безпечну швидкість руху, при якій він мав би змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати, враховуючи дорожню обстановку, стан транспортного засобу, внаслідок чого в районі будинку № 326 по вул. Полтавське шосе у м. Дніпрі втратив контроль над керуванням автомобілем «VOLVO-FM 12 380», д.р.н. НОМЕР_2 , виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Шевролет Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №2337е від 23 липня 2019 року, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вказані дії ОСОБА_7 судом у вироку кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційних скарг та просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав, апеляційну скаргу представника цивільного позивача не підтримав; цивільного позивача та його представника, які, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги; потерпілого та його представника, які апеляційну скаргу прокурора підтримали, вирішення апеляційної скарги представника цивільного позивача залишили на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи апеляційні доводи апеляційної скарги представника цивільного позивача, які зводяться до обгрунтування безпідставності відмови у задоволенні частини вимог цивільного позову ОСОБА_10 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільний позов ОСОБА_10 був заявлений з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої цьому потерпілому подією інкримінованого ОСОБА_7 , під час вчинення якого було пошкоджено належні цивільному позивачеві транспортні засоби.

Оскаржуваним вироком суду вказаний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 20 000,00 гривень (двадцять тисяч гривень), а в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. Своє рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції мотивував ненаданням належних доказів на підтвердження суми понесених витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу.

Разом із тим, дане рішення не може вважатися законним та обгрунтованим з огляду на наступне.

Тк, згідно із положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону під час вирішення цивільного позову судом першої інстанції дотримано не в повному обсязі, оскільки судом не було встановлено дійсну правову природу спірних правовідносин, а отже і правові підстави відшкодування шкоди, а також межі відповідальності особи, яка її заподіяла.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільний позов ОСОБА_10 заявлений до ОСОБА_7 як винуватця ДТП, який, керуючи «VOLVO-FM 12 380», д.р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 допустив порушення Правил дорожнього руху, внаслідок якого позивачеві була заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Вирішуючи вказаний позов, суд першої інстанції керувався загальними правилами відшкодування шкоди у деліктних правовідносинах, що застосовуються у випадках заподіяння шкоди особами, які не мають інших правовідносин із власником майна з його приводу.

Разом із тим, будучи допитаним в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він працевлаштований водієм у ОСОБА_10 та його партнера ФОП ОСОБА_15 , та 14 червня 2019 приблизно о 13-00 годині, рухався на автомобілі «VOLVO-FM 12 380», в напрямку м. Полтава на замовлення ФОП ОСОБА_15 , а отже вказував, що він перебуває у трудових відносинах із власником майна, якому була заподіяна шкода, та під час ДТП виконував свої трудові обов`язки.

ОСОБА_10 , будучи допитаним у суді, повідомив, що за кілька днів до аварії він передав ОСОБА_7 вантажний автомобіль з причепом в оренду з правом викупу та умовою, що останній почне ним користуватись після внесення частини оплати, а отже вказував, що між ним та обвинуваченим існували договірні стосунки з приводу користування пошкодженим майном.

Не дослідивши належним чином спірні деліктні правовідносини, суд першої інстанції не надав оцінки їх характеру, а саме чи є вони трудовими, випливають з угоди, або мають характер загальних деліктних зобов`язань, а отже не з`ясував і дійсний обсяг відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди, не перевірив наявності у ОСОБА_10 статусу роботодавця обвинуваченого або сторони за цивільно - правовим договором із останнім з приводу користування пошкодженим майном, та не навів належного обґрунтування прийнятого рішення у цій частині з урахуванням фактичних обставин справи і положень цивільного та/або трудового законодавства.

Судом першої інстанції, незважаючи на наявність відомостей, які дозволяють грунтовно припускати існування цивільно-правових чи трудових відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , не було перевірено відповідні обставини з метою спростування чи підтвердження показань вказаних осіб та з`ясування їх дійсних правовідносин, у зв`язку із чим було прийняте передчасне рішення по суті заявлених вимог.

З огляду на допущені порушення, оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Обговорюючи питання про остаточне рішення за наслідками апеляційного розгляду у цій частині, колегія суддів зважає на те, що для належного вирішення цивільного позову ОСОБА_10 є необхідним обговорення питання про права та обв`язки осіб, встановлення дійсного характеру правовідносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 з приводу користування пошкодженими транспортними засобами, дослідження обставин і доказів, які не були досліджені судом першої інстанції і про дослідження яких у межах апеляційного провадження питання не порушене. З огляду на положення ч. 3 ст. 404 КПК України допущена судом першої інстанції істотна неповнота судового розгляду не може бути усунута у межах апеляційного провадження, а отже апеляційний суд позбавлений можливості постановити рішення по суті апеляційної скарги представника цивільного позивача.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність призначення у вказаній частині нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого необхідно усунути зазначені недоліки та прийняти законне і обґрунтоване судове рішенняз дотриманням вимог матеріального та процесуального закону.

При цьому приймається до уваги усталена практика суду касаційної інстанції з аналогічних питань, що знайшла відображення зокрема у Постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 712/9045/18.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - скасувати в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 та призначити у цій частині новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4