КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2022,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2022 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10 липня 2022 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що згідно обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення; тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винуватими, - до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, що свідчить про істотно високий ступінь суспільної небезпеки таких дій, та в сукупності з обставинами кримінального провадження, на переконання суду, створює реальні ризики переховуватися від суду.

Крім того, враховуючи обізнаність обвинувачених про потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, суд дійшов висновку, що обвинувачені можуть незаконно впливати на останніх з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2022, ухвалити нову, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями обґрунтовує тим, що ухвала суду незаконна, ухвалена з порушенням норм КПК України; суд першої інстанції під час прийняття рішення про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою не навів аргументи для продовження такого запобіжного заходу. Крім того, на думку сторони захисту з приводу незаконності «автоматичного» продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 в контексті ч. 6 ст. 615 КПК України є суто додатковою аргументацією та наполягає, що у даній справі самодостатньою підставою для констатації незаконності тримання під вартою ОСОБА_7 є відсутність вмотивованого судового рішення станом на 01.06.2022 року про тримання під вартою, що унеможливлює прийняття судом рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2022, ухвалити нову, якою обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала суду незаконна, ухвалена з порушенням норм КПК України; суд першої інстанції під час прийняття рішення про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою не навів аргументи для продовження такого запобіжного заходу. Водночас, на переконання сторони захисту, як в процесі досудового слідства, так і за час судового провадження сторона обвинувачення не надала жодного доказу того, що є підстави сумніватися в належній поведінці ОСОБА_6 , що він може незаконно впливати на учасників процесу, або знищити речові докази, що має намір переховуватись від судового слідства; в матеріалах досудового та судового провадження не містяться жодного доказу того, що ОСОБА_6 погрожував, здійснював тиск або скоював дії, які б свідчили про намір змінити місце проживання. Крім того, під час досудового розслідування та судового провадження зібрано дані про ОСОБА_6 , про те, що він раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, одружений, має постійне місце проживання.

Разом з цим, ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду як такий, що пропущений з поважних причин. Оскільки захисник з 02.06.2022 року по 06.06.2022 року перебував у короткостроковій відпустці по сімейним обставинам, що об`єктивно унеможливило отримання ним копії судового рішення.

Розглянувши клопотання захисника, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, що спростовують його доводи у цій частині.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисників та зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були наявні при обранні запобіжного заходу, не перестали існувати на час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не забезпечить належного виконання ними процесуальних обов`язків та належної поведінки.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що ризики неналежної процесуальної поведінки, заявлені прокурором, є необґрунтованими та недоведеними відповідними доказами.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі з доповненнями захисника ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочинів обвинуваченим, які інкримінуються стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2022 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Доводи апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції безпідставно продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою є неспроможними. Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані конкретні обставин справи, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України; тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винуватими, - до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, що свідчить про істотно високий ступінь суспільної небезпеки таких дій, що в сукупності з обставинами кримінального провадження, на переконання суду, створює реальні ризики переховуватися від суду.

Крім того, враховуючи обізнаність обвинувачених про потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, суд дійшов висновку, що обвинувачені можуть незаконно впливати на останніх з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційних скаргах захисників доводи щодо наявності підстав для їх звільнення з-під варти не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2022 та зміни обвинуваченим запобіжного заходу, а тому апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 як необґрунтовані задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2022 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/3/2023

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

Доповідач: ОСОБА_1