УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова в залі судового засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001620 від 13.06.2018 за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

встановив:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що 10.04.2018 близько 18.00 годин за адресою: АДРЕСА_2 , він, спільно з іншою особою, відносно якого в подальшому, після направлення цього кримінального провадження до суду, кримінальне провадження закрито в частині за його обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК України ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 у зв`язку із смертю обвинуваченого (т.1 а.с. 161-162), умисно нанесли легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10 заявила клопотання, виклавши його також письмово (т.3 а.с. 73-74), про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення, та звільнення ОСОБА_11 з цих підстав від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав клопотання захисника - адвоката ОСОБА_10 , просив закрити кримінальне провадження відносно нього та звільнити його від кримінальної відповідності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення, будучи обізнаним про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України з нереабілітуючих підстав.

Прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України та звільнення його від кримінальної відповідності з цих підстав.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник - адвокат ОСОБА_9 заперечували проти закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, вказуючи, що ОСОБА_11 ухилявся від судового розгляду.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, роз`яснивши обвинуваченому наслідки закриття кримінального провадження за вказаних обставин, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Отже, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_11 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні.

01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII, яким внесено зміни до КК України та до КПК України.

Так, відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018), кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008; із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018) що визначає зворотню дію закону про кримінальну відповідальність у часі, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 КК України (в редакції Законів № 4025-VI від 15.11.2011, № 2617-VIII від 22.11.2018), кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України, яку інкриміновано ОСОБА_11 , передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Отже, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 , є кримінальним проступком.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Згідно п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК України).

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

Дійсно, матеріали кримінального провадження містять ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2018, від 16.11.2018, від 24.01.2019 (т.1 а.с. 32, 72, 85), ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2019 про судове доручення щодо встановлення місця знаходження обвинувачених, в тому числі, обвинуваченого ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 103), ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25.11.2019 про привід, в тому числі, обвинуваченого ОСОБА_11 (т.1 а.с. 123).

При цьому, судом достовірно встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.03.2020 ОСОБА_11 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років. Згідно цього вироку, злочин у даному кримінальному провадженні було вчинено 06.04.2019. Строк відбуття покарання ОСОБА_11 обраховується з моменту його фактичного затримання, тобто з 07.04.2019 (т.2 а.с. 125-130).

За вказаною справою ОСОБА_11 ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 10.04.2019 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На теперішній час вирок суду набрав законної сили згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 21.10.2021 (за загальнодоступними даними ЄДРСР, справа №644/4243/19, а також лист в.о. начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Харківський слідчий ізолятор» від 24.02.2023 № 12/12-2038 - т. 3 а.с. 52).

Отже, судом достовірно встановлено, що причинами неявки ОСОБА_11 в судові засідання у даному кримінальному провадженні, починаючи з 07.04.2019, було його перебування під вартою в іншому кримінальному провадженні. В подальшому, і до теперішнього часу ОСОБА_11 доставлявся в судові засідання з розгляду даного кримінального провадження на вимоги Київського районного суду м. Харкова з ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Таким чином, датою вчинення інкримінованого ОСОБА_11 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в обвинувальному акті визначено 10.04.2018.

До закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків ОСОБА_11 06.04.2019 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, за який його було засуджено вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.03.2020, який набрав законної сили.

Із системного аналізу наведених вище норм закону, вбачається, що після скоєння особою нового злочину, строк давності переривається та починає свій перебіг заново, без врахування строку, що минув до скоєння останнього злочину.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що згідно вироку Орджонікідзевського районного суду м.Харкова ОСОБА_11 вчинив злочин 06.04.2019, на теперішній час минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення - кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, внаслідок чого клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч. 8 ст. 284 КПК України).

Також, суд зазначає, що дотримання умов, передбачених ч.ч. 1-3 ст. 49 КК України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Згідно висновків, що містяться у постанові Верховного Суду від 12.11.2019 (справа № 566/554/16-к), визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Така згода викладена ним усно в судовому засіданні та в письмовому клопотанні захисника, яке долучено до матеріалів кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Заперечення потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 проти закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання захисника, оскільки застосування положень ст. 49 КК України передбачає лише згоду обвинуваченого, яку останній надав. При цьому, обвинуваченому було роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності за спливом строку давності є нереабілітуючою обставиною.

Передбачений ст.49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення (постанова Верховного Суду від 23.06.2022 справа № 204/2626/21).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 (справа № 735/1121/20) сформовано наступні висновки щодо застосування норми права, а саме:

у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення;

закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого, з огляду на те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_11 , є кримінальним проступком та з моменту інкримінованого кримінального проступку минуло більше п`яти років, суд приходить до висновку, що клопотання захисника про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

В даному кримінальному провадження потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями обвинувачених у даному кримінальному провадженні, в якому він просив прийняти позов до справи, розглянути одночасно з судовим розглядом даного кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України, стягнути з обвинуваченого, відносно якого після направлення цього кримінального провадження до суду, кримінальне провадження закрито в частині за його обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК України ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 у зв`язку із смертю обвинуваченого, та ОСОБА_11 на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 85792,24 гр., завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 гр., відшкодування шкоди покласти порівну на кожного обвинуваченого (т.1 а.с. 36-38).

Порядок вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову (залежно від доведеності підстав та розміру позову) може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення та ухвалення обвинувального вироку чи постановлення ухвали про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

У випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду (постанова Верховного Суду від 23.06.2022 справа № 204/2626/21).

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, прийшовши до висновку про наявність правових підстав до закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у даному кримінальному провадженні цивільний позов ОСОБА_8 вирішенню по суті не підлягає та повинен бути залишений без розгляду.

При цьому, суд вважає необхідним роз`яснити потерпілому ОСОБА_8 право звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, зважаючи на нереабілітуючі підстави звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 284, 288, 369-372 КПК України, ст. 49 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 - задовольнити.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001620 від 13.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_8 право звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, зважаючи на нереабілітуючі підстави звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова, протягом семи днів з дня її оголошення, а ОСОБА_11 - той же строк, з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1