Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/890/23

Номер провадження: 1-кп/511/142/23

31 серпня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000024, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Роздільна Одеської області, громадянина України, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину, з середньою технічною освітою, працюючого таксистом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до вимог ст.9 Закону України "Про державний кордон України", перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюються в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, - споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Порушенням державного кордону України є перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією Збройних Сил Російської Федерації, на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України запроваджено воєнний стан. Відповідно до постанови КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 та 03.03.2022 №194 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», з метою здійснення заходів правового режиму воєнного стану обмежено виїзд з України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Так, 02.02.2023 року обвинувачений ОСОБА_4 домовився з невстановленою в ході досудового розслідування Особою 1 допомогти йому незаконно переправити громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з території України на територію Республіки Молдова (Придністров`я) через лінію державного кордону України, поза пунктами пропуску. Розподіливши між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_4 повинен був сприяти незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом організації перевезення вищезазначеної особи з м.Роздільна до с.Розалівка Роздільнянського району Одеської області, а Особа 1 - з с.Розалівка Роздільнянського району Одеської області безпосередньо буде переправляти цих осіб через державний кордон України, поза межами пунктів пропуску, останні приступити до реалізації свого злочинного наміру.

02.02.2023 більш точного часу встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , з метою виконання попередньої домовленості з Особа 1, виконуючи свою роль, спрямовану на реалізацію єдиного злочинного умислу щодо організації незаконного переправлення громадян через лінію державного кордону України, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій попросив свого знайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснити перевезення громадянина ОСОБА_5 з м.Роздільна до с.Розалівка Роздільнянського району Одеської області, на що останній погодився, таким чином підшукавши транспорт та водія, для здійснення злочину. При цьому ОСОБА_6 не був обізнаний про намір ОСОБА_4 та Особа 1 у незаконному переправленні особи через державний кордон України.

Далі, 02.02.2023 ОСОБА_4 , використовуючи автомобіль марки «LEXUS» ES 350 реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 приблизно о 19:00 годинні прибув до залізничного вокзалу станції Роздільна Одеської залізниці, розташованого в м. Роздільна, Одеської області де зустрівся з ОСОБА_5 та у подальшому наказав відповідній особі перейти на інший бік залізничного вокзалу на вулицю Київську та сісти до автомобілю, на якому прибув до зазначеного місця.

У подальшому, ОСОБА_5 підійшов до автомобіля та сів разом з ОСОБА_4 до автомобіля марки «LEXUS» ES 350 з реєстраційним номером НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та вони попрямували до с. Розалівка Роздільнянського району Одеської області, з метою подальшого незаконного перетину ОСОБА_5 державного кордону України, при цьому під час руху використовуючи засоби конспірації, пересуваючись у темну пору доби, уникаючи центральних вулиць та шляхів сполучення.

Під час руху ОСОБА_4 вийшов разом з ОСОБА_5 з автомобіля в м. Роздільна перед одним з блокпостів та вказав ОСОБА_6 проїхати блокпост та чекати на ОСОБА_5 за його межами на узбіччі дороги, після чого він разом з ОСОБА_5 обійшли його у пішому порядку. Перебуваючи на вул. Київській в м. Роздільна ОСОБА_4 вказав подальший напрямок руху ОСОБА_5 до визначеного з ОСОБА_6 місця, а ОСОБА_6 за вказівкою ОСОБА_4 вирушив на автомобілі далі та проїхавши блокпост мав зустріти ОСОБА_5 та у подальшому відвезти у заздалегідь визначене ОСОБА_4 з Особа 1 місце, а саме до с. Розалівка Роздільнянського району Одеської області, та залишити ОСОБА_5 біля церкви, а останній за вказівкою Особа 1 мав перетнути лінію Державного кордону України в районі прикордонного знаку № 0510/03 у пішому порядку. У свою чергу ОСОБА_4 вважав свої дії щодо організації незаконного переправлення ОСОБА_5 через державний кордон України завершеними та відправився за місцем свого мешкання, де очікував повернення ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_5 , виконуючи вказівки ОСОБА_4 , обійшов блокпост у пішому порядку та зустрівшись з ОСОБА_6 , сів до його автомобіля та вони вирушили до с. Розалівка Роздільнянського району Одеської області, однак під час руху автомобіль ОСОБА_6 було зупинено працівниками Державної прикордонної служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив фактичні обставини справи і суду пояснив, що 02.02.2023 року він дійсно погодився на прохання знайомого із-за кордону організувати незаконне переправлення ОСОБА_5 через лінію державного кордону України з Молдовою (ПМР) поза пунктами пропуску. Для цього він попросив свого знайомого ОСОБА_6 на його автомобілі марки Лексус приїхати до залізничного вокзалу станції Роздільна, де ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_5 , якого на автомобілі повіз в с.Розалівку ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 вийшов по дорозі та повернувся додому, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 затримали прикордонники. У вчиненому щиро розкаявся.

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_4 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не оспорює.

Враховуючи дані обставини, за погодженням всіх інших учасників процесу, суд визнав не доцільним дослідження доказів та тих обставин справи, які ніким не оспорюються та роз`яснивши положення ст.349 ч.3 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого, оскільки істинність, добровільність та правдивість його позиції у суду сумнівів не викликає.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного злочину, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.332 КК України, як організація незаконного переправлення особи через державний кордон України, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого та враховує ті обставини, що він характеризується позитивно за місцем проживання, працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, має сім`ю, має на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, та матір-пенсіонерку, яка є онкохворою, сам має незадовільний стан здоров`я - страждає на хронічний гепатит С, з приводу чого проходить регулярні курси лікування.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини та хворої матері-пенсіонерки.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлені

Згідно наданої суду досудової доповіді відносно ОСОБА_4 , складеної 08.06.2023 року Роздільнянським районним відділом ДУ «Центр пробації», вбачається, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та про середній ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства.

За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст.75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо.

Суд вважає, що згідно з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

При цьому, щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Санкцією ч. 2 ст. 332 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

При цьому суд вважає, що ОСОБА_4 не може бути призначено додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.332 КК України у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Так, в п.17 Постанови Пленуму Верховного суду «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року роз`яснено, що відповідно до ст. 55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів.

У судовому засіданні встановлено, що вчинення даного злочину ОСОБА_4 не пов`язане з його діяльністю чи займаною посадою, а відтак додаткове покарання у виді позбавлення права займати посади чи займатися певною діяльністю не призначається.

З урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з можливим звільненням його від відбування покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України.

Також суд вважає необхідним по даній справі з метою організації органами виконання покарань належного контролю за поведінкою обвинуваченого покласти на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому суд вважає, що вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к, яка є обов`язковою для застосування, у відповідності до якої судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально - вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

У відповідності до ст.174 ч.4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.100, ст.174, ст.349, ст. 368, ст. 369- ст.371,ст..373, ст. 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Запобіжний захід до засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.02.2023 року на тимчасове вилучене майно, а саме: мобільний телефон «Samsung» Galaxy A40 IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із номером сім карти стільникового зв`язку НОМЕР_4 .

Речовий доказ: мобільний телефон «Samsung» Galaxy A40 IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із номером сім карти стільникового зв`язку НОМЕР_4 після набрання вироком суду законної сили повернути ОСОБА_4 ; мобільний телефон «IPHONE X», IMEI: НОМЕР_5 із номером сім карти стільникового зв`язку НОМЕР_6 , автомобіль «LEXUS» ES 350 р.н. НОМЕР_1 після набрання вироком суду законної сили вважати повернутим ОСОБА_6 .

Цивільний позов по справі не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1