Справа № 953/4303/23
н/п 1-кп/953/952/23
"15" вересня 2023 р. м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
секретар судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
У провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , посилаючись на вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення та на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказав, що у матеріалах кримінального провадження наявні вагомі докази про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого їй особливо тяжкого злочину, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Потерпілий у судовому засідання клопотання прокурора підтримав та просив його задовольнити. Розгляд клопотання прокурора просив проводити за відсутності його представника.
Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на недоведеність заявлених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Просила суд змінити застосований щодо її підзахисної запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, зокрема на цілодобовий домашній арешт. Зауважила, що обвинувачена не має наміру переховуватися від суду, що підтверджується також тим, що обвинувачена перебувала на місці вчинення кримінального правопорушення до приїзду швидкої допомоги, не втекла, а тому ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який посилається прокурор, відсутній. Посилання сторони обвинувачення на існування ризику впливу на потерпілого та свідків є необґрунтованим та надуманим, оскільки такі твердження не ґрунтуються на конкретних підставах, крім того, зауважила, що деякі свідки сторони обвинувачення вже надали свої покази суду, при цьому інші свідки, які не були допитані у судовому засіданні, тривалий час не з`являються за викликами суду, а сторона обвинувачення також не може забезпечити їх явку у судове засідання, що в свою чергу свідчить про те, що місцезнаходження свідків на теперішній час не встановлено. Зазначила, що заявлений прокурором ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також є необґрунтованим з огляду на те, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 з таких підстав.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2023 року щодо ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 11 травня 2023 року, який у подальшому неодноразово був продовжений останній раз Київським районним судом м. Харкова на строк до 18 вересня 2023 року включно без визначення розміру застави.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Строк тримання під вартою обвинуваченої закінчується 18 серпня 2023 року включно.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Так, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.
Разом з тим, суд зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , посилається на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме - переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованого обвинуваченій діяння, як воно сформульоване стороною обвинувачення, враховуючи особу обвинуваченої, яка не має зареєстрованого місця проживання на території України, до затримання фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , незаміжня, офіційно не працевлаштована, постійного джерела доходу не має, жодних осіб на своєму утриманні не має, тобто у неї відсутні міцні соціальні та родинні зв`язки, раніше не судима, однак обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за яке передбачене покарання у разі визнання її винуватою у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, суд вважає, що вона може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з огляду на суворість покарання, яке їй загрожує у разі визнання її винуватою, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченої.
Суд зазначає, що тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Крім того, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченій, покарання, яке загрожує у разі визнання її винуватою, суд вважає, що обвинувачена може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що на даний час не всі свідки допитані судом.
Одночасно з цим, суд вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні не доведений ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченій, покарання, яке загрожує у разі визнання її винуватою, дані про особу обвинуваченої, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 доведені прокурором та продовжують існувати. Існування вказаних ризиків виправдовує тримання особи під вартою, а також свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у тому числі домашнього арешту, тому суд вважає доцільним продовжити строк тримання обвинуваченої під вартою на шістдесят днів.
Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження. На думку суду, застосування до обвинуваченої домашнього арешту не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду. Про обрання стосовно обвинуваченої особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до обвинуваченої особистого зобов`язання не забезпечить її належної поведінки і не зменшить наявність ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Отже, суд погоджується із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи сторони захисту щодо зміни раніше застосованого запобіжного заходу щодо обвинуваченої не спростовують вищевказаних висновків суду, крім того, строк перебування обвинуваченої під вартою не виходить за межі розумного строку.
Суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченій строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої та запобіганню встановленим ризикам.
Також суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Нормами частини 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;
5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Суд, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає недоцільним визначати розмір застави.
Отже суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмову у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178,183, 193, 194, 197, 331 КПК України, суд
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу, застосованого щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто - до 13 листопада 2023 року включно без визначення розміру застави.
Строк дії ухвали встановити до 13 листопада 2023 року включно.
У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченою - у той же строк, з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 18 вересня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1