Справа № 462/4042/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/315/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_12

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня фактичного приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 400 000 (чотириста тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 200 000 (двісті тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 200 000 (двісті тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 200 000 (двісті тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави матеріальні витрати на залучення експертів в сумі 6 783 (шість тисяч сімсот вісімдесят три) гривні 10 копійок.

Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду, ОСОБА_7 , 19.03.2021, близько 19:28 год., керуючи автомобілем марки «BMW X5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у лівій смузі руху вул.Городоцькій у місті Львові поблизу будинку №234 в сторону виїзду за межі міста Львова, порушив вимоги Розділу 1 п. 1.5, Розділу 2 п.п. 2.3 б); Розділу 12 п.п. 12.3; 12.4;12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 06.03.2013, які виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним автомобілем, проявив неуважність до дорожньої обстановки, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, рухаючись у населеному пункті із швидкістю 84…91 км/год при виникненні небезпеки для руху, а саме пішохода, якого водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , який переходив проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу.

Внаслідок порушення водієм правил безпеки дорожнього руху, пішохід ОСОБА_14 отримав тупу поєднану травму тіла у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки, розриву атлантоокципіального з`єднання з розривом спинного мозку на цьому рівні, множинних переломів ребер по різним анатомічним лініям з пошкодженням пристінкової плеври, перелому грудного відділу хребта між 9-10 хребцями з розривом спинного мозку на цьому рівні, проникаючої в черевну порожнину рани в ділянці тазу справа, множинних розривів внутрішніх органів, переломів лівої верхньої і нижніх кінцівок, що призвело до кровотечі, гострої крововтрати та смерті. Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України.

На вказаний вирок суду адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75КК України та звільнити від відбування основного покарання з випробувальним строком на 1 рік без застосування права керування транспортними засобами. Також просить призначити стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 200 000 грн. та на користь ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 по 100 000 грн. заподіяної моральної шкоди.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд призначаючи покарання ОСОБА_7 належним чином не врахував характер вчиненого злочину, те,що злочин є неумисним, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також особу обвинуваченого, позитивні характеристики по місцю прописки та робити, перебування у шлюбі, малолітньої дитини ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння в розкритті злочину, намагання частково відшкодувати заподіяну моральну шкоду та відсутність обставин, які обтяжують покарання, обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, повністю визнав вину у скоєному, що значно зменшує ступінь суспільної небезпеки винного.

Вважає, що покликання суду на те, що обвинувачений упродовж 2020 -2021 років притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для відмови в застосуванні ст. 75 КК України.

Також зазначає, що сума призначеної моральної шкоди не є співрозмірною до ступеня спричинених страждань потерпілим.

Звертає увагу на те, що потерпілі звернулися до страхової компанії, де на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була забезпечена за полісом (договором) обов`язкового страхування, виданим ПрАТ «СК «Євроінс України».

Представник потерпілих - адвокат ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуваний вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому ч.2 ст.286 КК України. Також зазначає, що розмір моральної шкоди, що визначений судом першої інстанції цілком відповідає критерію розумності та обґрунтованості.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів та просили таку задоволити.

Прокурор, потерпілі та представник потерпілих заперечили апеляційну скаргу та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

З приводу апеляційних доводів сторони захисту щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує таке.

Так, положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Суд, приймаючи рішення, у мотивувальній частині вироку зобов`язаний навести обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, належним чином мотивувати своє рішення.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положенняст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином відповідно до ст.12 КК України, вчинений з необережності, а також те, що - відповідно до висновку № 000615 від 19.03.2021 року відсутні відомості про перебування ОСОБА_7 на час огляду у стані сп`яніння, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, спосіб вчинення злочину, особу винного, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, одружений, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в суді просив вибачення у потерпілих, однак завдану їм шкоду не відшкодував, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, думку прокурора та потерпілих, які наполягали на обранні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до положень ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, згідно вимогст.67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , враховано те, що він систематично протягом 2020-2021р.р. вчиняв порушення ПДР України (копії постанов про накладення адміністративних стягнень від 25.05.2020, 03.12.2020, 01.03.2021).

Враховуючи наведені обставини суд першої інстанції зазначив, що виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання є неможливим, та не знайшов підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням. на підставі ст.75 КК України.

При цьому суд залишив без уваги конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема щодо дій потерпілого, який переходив проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу в стані алкогольного сп`яніння (2,68 %), ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, який визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв слідству, про що свідчила його поведінка під час досудового розслідування та судового провадження, відсутність обставин, що обтяжували покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено , що обвинувачений ОСОБА_7 частково відшкодував потерпілим заподіяну моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., зокрема потерпілій ОСОБА_9 -200 000 грн, ОСОБА_10 - 100 000 грн, ОСОБА_11 - 100 000 грн. та ОСОБА_13 - 100 000 грн.

Також судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги інші обставини, які могли вплинути на вирішення питання щодо звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, зокрема висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якої виправлення обвинуваченого ОСОБА_17 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та становить низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення.

Колегія суддів погоджується із тим, що досудова доповідь органу пробації має рекомендаційний характер, відповідно до положень статей 314, 314-1 КПК України. Однак така доповідь може бути взята до уваги судом під час вирішення питань пов`язаних із призначенням чи відбуванням покарання із урахуванням ступеня тяжкості вчиненого, особи винного, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Водночас колегія суддів враховує думку потерпілої сторони щодо призначення обвинуваченому покарання, проте акцентує увагу на тому, що позиція потерпілої сторони кримінального провадження щодо визначення винному виду та розміру покарання хоча і може враховуватися судом при призначенні покарання, однак не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

На переконання колегії суддів, те, що обвинувачений упродовж 2020 -2021 років притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для відмови в застосуванні ст. 75 КК України.

Таким чином, з урахуванням права судової дискреції, встановлених судом обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, колегія суддів вважає за можливе в даному конкретному випадку призначити останньому покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення.

Згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України - підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.75 КК України та звільненням його відбування основного покарання, з іспитовим строком тривалістю 3 роки, який буде необхідним і достатнім для виправлення останнього, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Щодо доводів сторони захисту про неправильність вирішення судом цивільного позову потерпілих про стягнення моральної шкоди, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 129 КПК України,ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до оскаржуваного вироку, приймаючи рішення щодо розміру відшкодування потерпілим моральної шкоди, зокрема на користь потерпілої ОСОБА_9 400 000 гривень та на користь потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 - по 200 000 гривень кожному, суд першої інстанції у достатній мірі врахував характер та обсяг страждань, яких зазнали потерпілі внаслідок вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, характер немайнових втрат потерпілих, які не можуть бути відновлені внаслідок смерті їх чоловіка та батька, характер та тривалості заподіяних їм моральних, душевних, психічних страждань, тяжкості вимушених змін у їх житті та ступеня вини обвинуваченого, а також позицію обвинуваченого.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується колегія суддів та вважає, що заподіяна моральна шкода потерпілим є очевидною, а рішення суду першої інстанції щодо визначення її у розмірі потерплій ОСОБА_9 400 000 гривень та потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 - по 200 000 гривень кожному, було прийнято з урахуванням принципу розумності та справедливості, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань потерпілих.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілих і підстав для скасування чи зміни вироку у цій частині, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді