Номер провадження: 11-кп/813/1302/23
Справа № 947/6642/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2023 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0003160 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 5 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12.06.2023 року з визначенням розміру застави,-

Керуючись ст.ст.177, 178, 331, 404, 405, 407, 419, 422-1, ч.2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 12.06.2023 року включно з раніше визначеним розміром застави.

Цією ж ухвалою вирішено питання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 , яка наразі в цій частині не оскаржена.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати, змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з забороною залишати житло цілодобово, звільнити з під варти в залі суду.

З посиланням на рішення ЄСПЛ, вказує, що ухвала суду є необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.

Зазначає, що клопотання прокурора є необґрунтованими, наведені у ньому ризики не доведені. У клопотанні прокурор посилався на те, кожен з зазначених ним ризиків підтверджуються доданими до клопотання матеріалами, які в дійсності на розгляд суду не надавались.

Фактично суд орієнтувався лише на єдиний документ - обвинувальний акт, тому фактично підставою для тримання обвинуваченого під вартою є лише тяжкість інкримінованого злочину.

Зазначає, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для тримання особи під вартою, на що неодноразово вказував ЄСПЛ у своїх рішеннях.

Ризик знищити чи сховати речі чи документи відсутній, оскільки не знайшли свого доказового відображення в матеріалах справи.

Стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на ризик незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Доводи прокурора ґрунтуються на припущеннях, що безпідставно залишено судом поза увагою.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується не доведено стороною обвинувачення.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_8 не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце мешкання, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійну роботу та вищу освіту.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 має родину та двох неповнолітніх дітей, при цьому старший син є інвалідом з народження та потребує постійного догляду та додаткового забезпечення.

ОСОБА_10 має літніх батьків, які потребують догляду та матеріальної підтримки.

Також судом першої інстанції не взято до уваги наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 хронічних захворювань легень(астма) та захворювання шлунку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Наводить доводи, які аналогічним доводам апеляційної скарги його захисника ОСОБА_7 .

Вказує, що прокурором не доведено продовження існування зазначених у клопотанні ризиків. Суд не у повній мірі врахував відомості про його особу, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, позитивну характеристику , стан його здоров`я, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей . Суд не мотивував неможливість застосовування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів.

Позиція учасників.

Адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи і вимоги апеляційних скарг.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційних скарг та просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Частина 1 ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок та межі перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В межах апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до положень ст. 422-1 КПК здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків та досліджує клопотання прокурора та рішення суду першої інстанції, яким вирішувалося питання продовження строку тримання під вартою.

За приписами цієї норми, у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, суддя -доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

ухвалу про продовження строку тримання під вартою;

клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Повноваження щодо витребування інших матеріалів кримінального провадження вказаною нормою не передбачено.

За приписами ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вбачається, що на розгляді Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003160 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 13.04.2023 року продовжено строк тримання ОСОБА_8 під вартою до 12.06.2023 року з раніше визначеним розміром застави.

Отже запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою не є безальтернативним.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого .

Питання про те, чи є розумною тривалість попереднього ув`язнення, не може бути оцінено абстрактно. Чи є обґрунтованим залишати обвинуваченого під вартою, слід оцінювати за фактами кожної окремої справи та відповідно до її особливостей. Тому безперервне тримання під вартою у конкретному випадку може бути виправдане за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до свободи особистості відповідно до статті 5 Конвенції.

Задовольнивши клопотання прокурора, який вказував на продовження існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, знищити сховати, або спотворити речі і документи, що мають суттєве значення для встановлення важливих обставин, у кримінальному провадженні суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження продовжують існувати раніше встановлені ризики, і що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти цим ризикам.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд фактично врахував відомості, що передбачені ст. 178 КПК.

Суд підставно взяв до уваги, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а також відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Сукупність відомостей про особу обвинуваченого та наявні у нього соціальні зв`язки, які не можна визнати достатніми для того, щоб гарантувати стримуючу дію та нівелювання ризику втечі, не дають підстави погодитися із доводами апеляційної скарги про нівелювання на цій стадії судового розгляду ризику переховування від суду .

Як видно з матеріалів провадження та доводів апеляційної скарги, судовий розгляд кримінального провадження на час постановлення оскаржуваної ухвали не завершений, отже продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків.

З відомостей, що наявні у провадженні видно, що ОСОБА_8 , офіційно не працевлаштований, не підтверджено наявність у нього офіційного джерела доходів . Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 має постійну роботу під час апеляційного розгляду не підтверджені.

Судом як видно були враховані відомості про сімейний стан обвинуваченого , його майновий стан та стан його здоров`я.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений вказав на те, що він на теперішній час розлучений.

Наявність у обвинуваченого дітей , постійного місця проживання, на що посилається захисник, підлягають врахуванню, як обставини, що свідчать про наявність у нього соціальних зв`язків, разом з тим зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі суду висновки та не дають достатніх підстав вважати, що вони мають реальну стримуючу дію та нівелюють існуючі ризики.

Матеріали провадження, що надійшли до апеляційного суду та матеріали апеляційних скарг не підтверджують належними доказами посилання апелянтів на те, що обвинувачений має на утриманні літніх батьків .

Посилання захисника на те, що єдиною підставою для тримання ОСОБА_8 під вартою є тяжкість інкримінованого йому злочину є безпідставними, оскільки як видно з ухвали, судом взято до уваги сукупність відомостей, передбачених ст. 178 КПК Україн , а не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України та існуванням реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження з метою завершення розгляду кримінального провадження.

Встановлені ризики із сплином часу та мірі дослідження судом доказів зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на час постановлення оскаржуваної ухвали, що дає підстави дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам , що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Посилання апелянтів на наявність у обвинуваченого хронічних захворювань легень(астма) та захворювання шлунку не може слугувати достатньою підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки будь-яких відомостей про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його подальше перебування в умовах установи попереднього ув`язнення до апеляційної скарги не додано.

До апеляційної скарги не додано доказів критичного погіршення стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його перебування в установі попереднього ув`язнення, як на те вказує захисник.

В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого під вартою, обвинувачений або його захисник не позбавлені права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного/продовженого запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційний суд , зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб проти власності, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, враховуючи обставини, передбачені 177, 178, 183 КПК, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, його соціальні зв`язки, за відсутності доказів того, що вони здатні впливати на процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, погоджується із висновком суду, що зміна запобіжного заходу на більш м`який, як про те просить захисник та обвинувачений, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам .

Захисником та обвинуваченим в апеляційних скаргах не наведено відомості, які підтверджують, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися суттєві зміни, чи з`явилися нові обставини, які не були предметом дослідження суду першої інстанції і не були ним враховані, та які суттєво могли би вплинути на висновки про вірогідність продовження існування встановлених судом ризиків.

Апеляційний суд перевіряє законність оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК судом першої інстанції. Сторона захисту не позбавлена можливості надати суду підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Враховуючи викладене , колегія суддів вважає, що ухвала суду з підстав, зазначених в апеляційних скаргах скасуванню не підлягає, тому у їх задоволенні належить відмовити.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК про здійснення судового розгляду вказаного кримінального провадження протягом розумного строку .

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст.28 та ст.318 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3