08.05.2023
Справа № 2024/6981/12
Провадження № 1-в/642/72/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про вирішення питання про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно засудженого ОСОБА_4 , -

встановив:

04.04.2023 року на адресу Ленінського районного суду м. Харкова надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В обґрунтування свого клопотання захисник зазначає, що вироком Апеляційного суду Харківської області від 17.07.2015 року засуджено ОСОБА_4 та призначено покарання за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки.

До теперішнього часу покарання так і не було виконано кримінально-виконавчим органом. ОСОБА_4 не переховувався від правоохоронних органів, не був оголошений у розшук, не перешкоджав виконанню вирока.

З початку збройної агресії російської федерації проти України у 2014 році, ОСОБА_5 26.04.2014 року було мобілізовано до лав Збройних Сил України, та він приймав безпосередньо участь у бойових діях на сході країни. З лав збройних сил України ОСОБА_4 було звільнено у запас 12.12. 2017 року, та з 21.03.2022 року його знов було призвано за мобілізацією для протистояння військовій агресії російської федерації. За час військової служби ОСОБА_4 неодноразово брав участь у бойових діях, має поранення, та чисельні Державні нагороди.

У період з 25.05.2018 року ОСОБА_4 був зареєстрований як фізична особа підприємець, проводив господарську діяльність, сплачував податки, подавав податкову звітність.

ОСОБА_4 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Отже, з моменту набрання вироком законної сили, ОСОБА_4 не переховувався, а відкрито та публічно проходив військову службу, та в проміжках займався господарською діяльністю. За весь цей час він не змінював адресу проживання, не виїздив за кордон, не вчиняв нових злочинів, не притягався до кримінальної відповідальності.

Таким чином, захисник посилаючись на положення ст. 80 КК України просить звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Захисник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в ньому.

Засуджений ОСОБА_4 у останнє судове засідання не з`явився, у зв`язку із необхідністю проходження військової служби, але був належним чином повідомленим про місце та час розгляду клопотання, що у відповідності до абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Прокурор у судове засідання не прибув.

Суд, вислухавши позицію захисника, дослідивши клопотання та матеріали справи, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2014 року засуджено ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України та призначено покарання у виді трьох років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбуття основного покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, та покладені обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

За ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 УК Украины ОСОБА_4 виправдано.

Апеляційний суд скасував вирок в частині призначення засудженому ОСОБА_4 покарання, та ухвалив свій вирок.

Так, вироком Апеляційного суду Харківської області від 17.07.2015 року засуджено ОСОБА_4 та призначено покарання за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.12.2015 року вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2014 року та апеляційного суду Харківської області від 17.07.2015 року щодо ОСОБА_4 змінено, перекваліфіковано його діяння з ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України на ч. 2 ст. 365 КК України, і ухвалено вважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк три роки.

У решті вирок апеляційного суду залишено без змін.

21.12.2015 року Ленінським районним судом м. Харкова було направлено розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили щодо ОСОБА_4 до кримінально-виконавчої інспекції Фрунзенського району м. Харків, до Фрунзенського відділу поліції (м. Харків) ГУНП в Харківській області для виконання в частині позбавлення волі.

06.04.2016 року на адресу суду надійшов лист з Фрунзенського районного відділу поліції (м. Харків) ГУНП в Харківській області із повідомленням, що ОСОБА_4 був мобілізований до лав Збройних Сил України та направлений до військової частини для проходження служби.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Відповідно до ст. 1 КК України та ст. 2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Так, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого.

У відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Судовим розглядом встановлено, що вирок Апеляційного суду Харківської області від 17.07.2015 року, із врахуванням Ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 01.12.2015 року. не виконаний в частині позбавлення волі засудженого ОСОБА_4 .

Вирішуючи клопотання захисника про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що станом на день розгляду даного клопотання засудженим ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права права обіймати посади у правоохоронних органах виконано не було, між тим, засудженому ОСОБА_4 було призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі за тяжкий злочин.

Згідно ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі № 5-324 кс 15 (постанова від 24.12.2015 року), ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми, тобто ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку може бути підтверджена лише обвинувальним вироком, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин, застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчилися строки давності виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Харківської області від 17.07.2015 року, із врахуванням Ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 01.12.2015 року, факт ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання не встановлений, перебіг строку давності не переривався, суд доходить висновку, що клопотання в цій частині обґрунтоване й підлягає задоволенню, оскільки наявні усі підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 537, 539, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про вирішення питання про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах, призначеного вироком Апеляційного суду Харківської області від 17.07.2015 року, із врахуванням Ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 01.12.2015 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб з дня її оголошення шляхом подачі апеляції до Харківського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1