ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2492/23 Справа № 202/5229/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000446, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Красний Лиман Донецької області, громадянки України, раніше не судимої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2023 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 (десять) років із конфіскацією усього майна, яке є власністю засудженої.

Цим вироком ОСОБА_5 визнана винною у тому, що 12.06.2022 указом т.зв. «главы ДНР» № 285 «Об администрации города Красный Лиман» на тимчасово окупованій території м. Лиман Донецької області створена не передбачена законодавством України т.зв. «местная администрация Донецкой Народной Республики администрация города Красный Лиман», яка розташована за адресою: Донецька область Краматорський район, м. Лиман, вул. Незалежності, буд. 46, та на яку незаконно покладено здійснення функцій, властивих міській раді України.

Так, у громадянки України ОСОБА_5 , яка була обізнана про факт ведення РФ агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на її тимчасово окуповані території, з корисливих мотивів виник умисел на співпрацю з представниками держави-агресора.

07.09.2022 під час окупації м. Лиман Краматорського району Донецької області, громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Лиман Донецької області у приміщенні т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики», за адресою: Донецька область Краматорський район, м. Лиман, вул. Незалежності, буд. 46, діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, з корисливих мотивів, з метою співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією надала згоду і добровільно обійняла некерівну посаду «ведущего специалиста отдела делопроизводства и работы по обращениям граждан администрации г. Красный Лиман ДНР», створеної на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації, яку обіймала до початку активної фази деокупації м. Лиман Донецької області, тобто до 09.09.2022.

Обіймаючи посаду «ведущего специалиста отдела делопроизводства и работы по обращениям граждан администрации г. Красный Лиман ДНР» ОСОБА_5 була уповноважена виконувати наступні функції: прийняття, реєстрація заяв та звернень громадян; розгляд заяв чи звернень громадян та передача їх до відповідних відділів адміністрації для подальшого прийняття рішення та надання відповіді; ведення документообігу адміністрації, що не пов`язано з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики», створеній на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації та виконувала рішення окупаційної адміністрації Російської Федерації, спрямовані на встановлення та утвердження тимчасової окупації державою-агресором частини території України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто у добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

В апеляції:

- обвинувачена ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині застосування не призначення додаткового факультативного покарання у вигляді конфіскації усього належного їй майна.

В обґрунтовування вказує, що призначаючи додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, суд не зазначив яке майна знаходиться в її власності, а також не навів підстави, з який дійшов висновку про необхідність призначення додаткового покарання.

Також вказує, що вона фактично має єдине місце для житла, яке розташоване по АДРЕСА_1 , в якому вона мешкає з двома дітьми, які знаходяться на повному її утриманні.

Обвинувачена ОСОБА_5 про дату, час і місце слухання справи повідомлена належним чином, однак остання до судового засідання не з`явилася. За наведених обставин, відсутність обвинуваченої, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, не є перешкодою для проведення розгляду справи, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення її становища.

Заслухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок без змін, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального проступку та правильність правової кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 111-1 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченої не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного додаткового покарання у виді конфіскації майна ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості, є такими, що заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією інкримінованої ОСОБА_5 ч. 2 ст. 111-1 КК України передбачено покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України, додатковими покараннями є в тому числі конфіскація майна.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що до основного покарання може бути приєднане одне чи кілька додаткових покарань у випадках та порядку, передбачених цим Кодексом.

Тобто, при призначенні покарання, суд за власним переконанням приймає рішення про застосування або не застосування до особи додаткового покарання.

Однак, при призначенні додаткового покарання у виді конфіскації майна, судом першої інстанції не достатньо обґрунтовано підстави для призначення додаткового виду покарання у виді конфіскації майна.

Так, обвинувачена ОСОБА_5 фактично має єдине місце для житла, яке розташоване по АДРЕСА_1 , в якому вона мешкає з двома дітьми, одна з яких 2019 року народження, які знаходяться на повному її утриманні. Інших матеріальних цінностей та речей обвинувачена не має. У зв`язку з воєнним станом обвинувачена ОСОБА_5 стабільного заробітку не має, працевлаштування обмежено.

Колегія суддів також зважає при вирішенні питання призначення покарання на дотримання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає можливим визначити ОСОБА_5 покарання без конфіскації майна, що буде в повній мірі відповідати вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і не буде для неї надмірним тягарем.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 слід задовольнити, вирок суду в частині призначення покарання змінити, не застосувати до неї додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000446, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, - змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_5 , засудженою за ч. 2 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 (десять) років без конфіскації майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4