Дата документу 21.08.2023 Справа № 335/6766/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/6766/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/539/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0001179, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучене 24 липня 2023 року в ході огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 133, а саме на автомобіль ВАЗ 217030 в кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрації авто № НОМЕР_2 та ключі від автомобіля.

Під час досудового розслідування встановлено, що 24 липня 2023 року до відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 133, працівниками УПП (Екіпаж 201), було зупинено автомобіль ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець ЗСУ ВЧ НОМЕР_3 , де в ході зовнішнього огляду автомобіля, в салоні, виявлено предмети схожі на бойові гранати Ф1 та предмети схожі на магазини від АКСУ74, споряджені набоями (ЄО 18121, 18122 від 24.07.2023 року).

24 липня 2023 року було проведено огляд місця події, а саме ділянки асфальтного покриття, за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 133. Під час огляду виявлено та вилучено автомобіль ВАЗ 217030 в кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію авто № НОМЕР_2 та ключі від авто.

В ході досудового розслідування було отримано рапорт від т.в.о. заступника командира взводу вз. 1 р. 1 бат. 2 УПП в Запорізькій області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_10 , відповідно до якого, 23.07.2023 року з 20.00 год. до 24.07.2023 року до 08:00 год., ОСОБА_10 заступив з охорони громадського порядку в Вознесенівському районі м. Запоріжжя, у складі екіпаж «Хижак 201», спільно з ст. сержантом поліції ОСОБА_11

24 липня 2023 року о 04 год. 05 хв., згідно ст. 35 п. 1 п.п. 3 Закону України «Про Національну поліцію», було зупинено транспортний засіб ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає: АДРЕСА_1 , є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_3 , командир взводу розвідки, звання молодший лейтенант, перебуває по формі із пістолетом ПМ в поясній системі (кобурі), вписаний у військовий квиток. Під час спілкування, останній помітно нервував, тому було прийнято рішення згідно ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» провести поверхневу перевірку. Під час поверхневої перевірки ТЗ під сидінням водія виявлено предмет схожий на ніж, типу «Мачете», кустарного виробництва, в багажному відсіку авто перебувала розгрузочна система з БК до автоматичної зброї (чотири магазини з патронами 5,45) та три гранати з запалами (Ф-2 шт., РГД 5 1 шт.). Стосовно виявлених речей гр. ОСОБА_6 чітко пояснити не зміг.

В якості свідка допитаний ОСОБА_12 , який брав участь під час огляду місця події та підтвердив факт правомірного вилучення транспортного засобу.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником є ОСОБА_13 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що у вказаному в клопотанні автомобілі можуть знаходитись речові докази, що можуть містити у собі та на собі відомості про вчинення кримінального правопорушення, а тому виникла необхідність в накладенні на нього арешту, оскільки він є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та у разі повернення автомобіля ОСОБА_6 , то він може знищити речові докази по даному кримінальному провадженню.

Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що автомобіль, на якому ОСОБА_6 перевозив значну кількість зброї, є засобом та знаряддям вчинення злочину та може зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що в матеріалах клопотання відсутня постанова слідчого чи прокурора про визнання автомобіля ВАЗ 217030 в кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 та свідоцтва про реєстрацію авто № НОМЕР_2 та ключі від авто в якості речових доказів, як передбачено у ст. 98 КПК України.

Зазначає, що положення ст. 177 КПК України визначають, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, а отже, якщо разом з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна стороною кримінального провадження подається клопотання про поновлення процесуального строку, слідчий суддя, оцінивши причини пропуску строку як поважні, поновлює їх своєю ухвалою та розглядає клопотання по суті.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та вказав, що ОСОБА_6 не має статусу підозрюваного. Зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України слідчий повинен звернутися до слідчого судді з клопотання про арешт майна не пізніше наступного дня після вилучення майна.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідача по справі, представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_14 , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується для досягнення дієвості кримінального провадження.

Норми, викладені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний перевірити можливість досягнення дієвості кримінального провадження без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, що узгоджується із п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, відповідно до якої при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Згідно з п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Частиною четвертою статті 173 КПК України встановлено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Колегія суддів доходить до висновку, що у даному провадженні слідчий суддя, накладаючи арешт на автомобіль ВАЗ 217030 в кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію авто № НОМЕР_2 та ключі від авто, не дотримався зазначених вимог закону.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відділом поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001179 від 24 липня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Із фабули витягу з ЄРДР кримінального провадження №0001179 випливає, що 24 липня 2023 року о 04 год. 09 хв. до ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 133, працівниками УПП (Екіпаж 201) було зупинено автомобіль ВАЗ 217030 р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця ЗСУ ВЧ НОМЕР_3 , де в ході зовнішнього огляду автомобіля, в салоні виявлено предмети схожі на бойові гранати Ф1 та предмети схожі на магазини від АКСУ 74, споряджені патронами.

Згідно протоколу огляду місця події, 24 липня 2023 року було виявлено та вилучено: автомобіль марки ВАЗ 217030, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від транспортного засобу.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Мотивуючи своє клопотання про арешт вилученого майна, слідчий зазначає, що у вказаному автомобілі можуть знаходитись речові докази та такий автомобіль може бути знаряддям вчинення злочину.

Так, як випливає із вищезазначеного, на даний час триває досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Диспозиція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України є вогнепальна зброя, бойові припаси, вибухові речовини і вибухові пристрої.

Отже, фабула витягу з ЄРДР у даному кримінальному провадженні та диспозиція ч. 1 ст. 263 КК України свідчить про те, що предметом у вказаному кримінальному провадженні можуть бути виявлені в салоні автомобіля предмети схожі на бойові гранати Ф1 та предмети схожі на магазини від АКСУ 74, споряджені патронами.

Відтак, автомобіль марки ВАЗ 217030 в кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та відповідно і свідоцтво про реєстрації на такий транспортний засіб та ключі від нього не є об`єктом даного кримінального провадження і не є речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Також слід зазначити, що накладення арешту, тобто обмеження прав особи користуватися транспортним засобом, у даному випадку не відповідає меті і завданням забезпечення кримінального провадження і не є співрозмірним обмеженню права власності.

Крім того, ані слідчим, ані прокурором не було доведено наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження вказаного майна.

Більш того, автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію та ключі, на які слідчий просить накласти арешт, належить як зазначено в клопотанні ОСОБА_15 , і матеріали провадження не містять відомостей що він має відношення до вказаного кримінального провадження, зокрема, він не є ані підозрюваним, ані свідком у цьому кримінальному провадженні

Таким чином, враховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлену підставу та мету для його арешту, судова колегія приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на автомобіль ВАЗ 217030 в кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрації авто № НОМЕР_2 та ключі від авто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як необґрунтована, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення слідчим строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України є слушними, разом з тим це не є підставою для скасування судового рішення, оскільки ч. 1 ст. 173 КПК України передбачає відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, що і було встановлено апеляційним судом.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0001179, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4