КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

( ОСОБА_7 )

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою "Київський слідчий ізолятор" апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.05.2023 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_11 , погоджене прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), до 21.07.2023 включно, в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001421 від 19.12.2022.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) подав

_____________________________________________________________________________________

Справа № 757/20689/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_12

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3559/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу про застосування щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 )запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів контролю та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказував на те, що слідчий суддя продовжила строк тримання під вартою ОСОБА_7 , не маючи достатніх доказів щодо існування ризиків, та не дослідивши повний зміст попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою, для оцінки збільшення чи зменшення ризиків.

Посилаючись на необґрунтованість повідомленої підозри, апелянт зазначав, що з повідомлення про підозру від 06.01.2023 убачається, що

ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , зберігали знаряддя вчинення

злочину (вогнепальну зброю) у транспортному засобі ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 .

При цьому, з цього ж повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_13 та ОСОБА_7 05.01.2023 приблизно о 18:15 мали намір здійснити постріли з вогнепальної зброї у бік ОСОБА_15 , перебуваючи у транспортному засобі Fiat Linea, д.н.з. НОМЕР_2 , в той час, як стверджує слідство, така вогнепальна зброя перебувала у транспортному засобі ВАЗ 2106, д.н.з., НОМЕР_1 , в якому ОСОБА_7 на момент затримання не знаходився.

Крім того, з тексту повідомлення про підозру чітко вбачається те, що сторона обвинувачення стверджує про намір ОСОБА_13 та ОСОБА_7 здійснити постріли з вогнепальної зброї у бік ОСОБА_15 . При цьому, не йдеться мова про те, що вони вчинили будь-які дії, які вважали за необхідне вчинити для доведення злочину до кінця.

Зміст повідомлення про підозру від 06.01.2023 не узгоджується з матеріалами кримінального провадження, зокрема з показаннями ОСОБА_15 , який зазначив, що він 05.01.2023 приблизно о 18:30 повертався з м. Києва до себе додому в АДРЕСА_1 на автомобілі Toyota Land Cruiser 100, і бачив, що за ним їхав седан темного кольору.

Разом з тим, зі змісту повідомлення про підозру від 06.01.2023 вбачається, що ОСОБА_13 та ОСОБА_7 05.01.2023 приблизно о 14:30 прибули до буд. АДРЕСА_1 на автомобілі Fiat Linea, д.н.з. НОМЕР_2 .

На переконання апелянта, матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів того, що ОСОБА_13 та ОСОБА_7 попередньо розробляли план, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 , мали умисел на протиправне смерті ОСОБА_15 , здійснювали візуальне спостереження за ним.

З огляду на вищенаведене, саме повідомлення про підозру ґрунтується лише на припущеннях органу досудового розслідування без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, у ньому відсутні фактичні обставини події, підтверджені доказами, які б вказували на наявність складу кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) та його захисників ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001421 від 19.12.2022 за підозрою ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно на початку грудня 2022 року (більш точна дата на даний час не встановлена), громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), разом з іншими невстановленими особами, знаходячись у невстановленому на даний час місці, дійшли попередньої змови на вчинення особливо тяжкого злочину, безпосередньо до початку його скоєння та розподілили між собою ролі і узгодили план вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі, а саме ОСОБА_15 .

З метою реалізації спільного злочинного умислу направленого на вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 , ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбали знаряддя вчинення умисного вбивства - вогнепальну зброю, та боєприпаси до неї, а також з метою полегшення пересування та спілкування між собою під час вчинення злочину, підшукали та придбали при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах транспортний засіб - легковий автомобіль марки «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_23 , який не був обізнаний у злочинних намірах ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), а також мобільні телефони.

Відповідно до узгодженої домовленості, ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), з метою реалізації спільного злочинного умислу та попередньо розробленого плану направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 за попередньою змовою групою осіб, достеменно знаючи, що ОСОБА_15 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 19.12.2022 до 05.01.2023, використовуючи автомобілі марки «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , та «FIAT Linea», д.н.з НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , здійснювали візуальне стеження за ОСОБА_15 , очікуючи більш сприятливих обставини для вчинення злочину. Зокрема, згідно розробленого плану з метою досягнення злочинного умислу автомобіль марки «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , використовувався ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), як місце зберігання знаряддя вчинення злочину та візуального спостереження.

Так, 05.01.2023 приблизно о 14 годині 30 хвилин з метою вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 , ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) на автомобілі марки «FIAT Linea», д.н.з НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , прибули до буд. 4-Д розташованого за адресою: вул. Чехова у м. Ірпінь, Київської області та знаходячись у вказаному автомобілі візуально спостерігали і очікували появи ОСОБА_15 .

У подальшому, 05.01.2023 приблизно о 18 годині 15 хвилин, побачивши ОСОБА_15 , який повертався на власному автомобілі марки «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_5 , до свого місця проживання за адресою буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), діючи умисно та узгоджено зі своїми співучасниками, виконуючи відведену їм роль, реалізуючи спільний злочинний намір спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 , залишаючись в автомобілі марки «FIAT Linea», д.н.з НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , мали намір здійснити постріли з вогнепальної зброї у бік ОСОБА_15 , виконавши всі дії, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але не закінчивши його, з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були затримані співробітниками поліції на місці вчинення злочину.

Згідно доданих до клопотання матеріалів, 05.01.2023 о 18 год. 50 хв. ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) затримано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України.

06.01.2023 о 16 год. 15 хв. ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) вручено повідомлення про підозру у закінченому замаху на вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.01.2023 задоволено клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) до 06.03.2023 включно.

Ухвалами Печерського районного суду міста Києва від 28.02.2023 та 31.03.2023 продовжено підозрюваному ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) строк тримання під вартою до 29.05.2023.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.03.2023 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001421 від 19.12.2022 до дев`яти місяців, тобто до 05.10.2023.

23.05.2023 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_11 звернулася до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням від 17.05.2023, погодженим прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якому просила продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.05.2023 задоволено клопотання слідчого та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), до 21.07.2023 включно, в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001421 від 19.12.2022.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належно дотримані.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю долучених до клопотання доказів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) із інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, а саме: отримати висновки експертів в частині судової молекулярно-генетичної та вибухотехнічної експертизи призначеної у кримінальному провадженні 12.01.2023 та які станом на день звернення з клопотанням залишаються невиконаними; отримати висновок експерта в частині судової молекулярно-генетичної, експертизи призначеної у кримінальному провадженні 16.01.2023 та яка станом на день звернення з клопотанням залишається невиконаною; після отримання результатів експертиз та об`єктів дослідження вирішити питання, щодо остаточної кваліфікації дій підозрюваних та про необхідність визнання вказаних об`єктів як речових доказів; оглянути та проаналізувати інформацію отриману від операторів мобільного зв`язку, щодо телефонних з`єднань підозрюваних, з метою встановлення місця знаходження підозрюваних до та під час вчинення злочину, встановлення інших осіб, причетних до вчинення злочину; у порядку, визначеному законодавством, прийняти рішення про розсекречення клопотань і ухвал про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій; провести огляд розсекречених матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій, за участю перекладача провести їх переклад; виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, у проведенні яких виникне необхідність.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер, суспільну небезпечність та наслідки злочинів, у вчиненні яких він підозрюється.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами та даними про конкретні обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

При цьому, продовживши підозрюваному ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, зміст підозри та вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Викладені в апеляційних скаргах доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність доказів того, що ОСОБА_13 та ОСОБА_7 попередньо розробляли план, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 , мали умисел на протиправне смерті ОСОБА_15 , здійснювали візуальне спостереження за ним, а також про те, що повідомлення про підозру ґрунтується лише на припущеннях органу досудового розслідування без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, відсутність у ньому фактичних обставин події, підтверджених доказами, які б вказували на наявність складу кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання захисника в апеляційних скаргах на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про продовження існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), зокрема можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, які поряд із ризиком переховуванння від органів досудового розслідування та/або суду теж залишаються існувати та вірогідність настання яких є досить високою.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) кримінального правопорушення, його підвищену суспільну небезпеку, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

З урахуванням наведеного, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3