Справа № 341/636/23
Провадження № 11-кп/4808/389/23
Категорія ч.2 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , на вирок Галицького районного суду від 25 травня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, розлучений, тимчасово не працюючий, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не судимий,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув?язненняз 31.01.2023 року зараховано ОСОБА_7 у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув?язнення за один день позбавлення волі. Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислюється з моменту затримання - з 31.01.2023 року.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду від 02 лютого 2023 року - скасовано.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є рідними братами та спільно проживали по АДРЕСА_1 і вели спільний побут.

30.01.2023 близько 07-00 години ОСОБА_7 поїхав на роботу у м. Бурштин, попрохавши брата ОСОБА_9 , який залишився вдома, приготувати їжу та розпалити у печі.

Повернувшись цього ж дня, 30.01.2023 близько 18-00 годин додому, ОСОБА_7 побачив, що вхідні двері у будинок зачинені, його брата нема вдома, їжа не приготовлена, будинок не опалений.

Ця обставина дуже розлютила ОСОБА_7 , і коли близько 19-00 годин додому повернувся ОСОБА_9 , між братами виникла словесна суперечка, під час якої останній підійшов до столу і нахилившись над ним, почав скручувати самокрутку, виражаючись при цьому у бік брата ОСОБА_7 нецензурними словами.

Дана обставина ще більше розлютила ОСОБА_7 , у результаті чого у нього виник умисел на спричинення брату тяжких тілесних ушкоджень.

Діючи умисно, ОСОБА_7 схопив брата обома руками за одяг на спині, та із застосуванням значної фізичної сили вдарив його головою та грудною кліткою об стіл.

Після цього, утримуючи останнього за одяг та продовжуючи злочині дії, ОСОБА_7 із застосуванням значної фізичної сили ударив брата головою та грудною кліткою об підлогу.

У результаті вказаних умисних насильницьких дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку, крововиливом під тверду та м`яку мозкові оболонки у правій тім`яно-скроневій ділянці під м`яку мозкову оболонку та в речовину обох півкуль мозочка, в м`які тканини голови в правій тім`яно-скроневій ділянці, синців, саден та забійних рану ділянках голови, які ускладнились набряком та набуханням головного мозку і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя у момент спричинення, від яких ОСОБА_9 через деякий час помер.

З вироком не погодився захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Звертає увагу на те, що суд безпідставно не визнав негативну поведінку самого потерпілого ОСОБА_9 , як обставину що пом`якшує покарання. При цьому, суд не врахував пояснення обвинуваченого, що потерпілий протягом довгого часу не працював, створював конфліктні ситуації, зловживав спиртними напоями, вимагав цигарки, фактично перебував на утриманні брата. Така поведінка потерпілого негативно вплинула на психіку обвинуваченого та викликала у нього страждання, надмірну дратівливість, гарячковість, сильне душевне хвилювання.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції не врахував належним чином факт утримання обвинуваченим ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей 2011 та 2014 р.н., а також відсутність у потерпілої матеріальної та моральної шкоди.

Просить вирок суду з цих підстав змінити та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник наполягали на задоволенні апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. В апеляційній скарзі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, доведеність його вини, правильність кваліфікації його дій не оскаржені, а тому вирок переглядається лише в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі дотримався.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання внаслідок його надмірної суворості та щодо наявності підстав для застосування положень ст.69 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму ВСУ та призначив покарання достатнє та необхідне задля досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

При цьому суд належним чином врахував, конкретні обставин кримінального провадження, характер вчиненого злочину та його наслідки.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на які посилається апелянт, суд належно врахував при визначенні йому покарання, а саме те, що він у вчиненому щиро розкаявся, відсутність будь - яких претензій з боку потерпілої, провокаційна поведінка ОСОБА_9 , а тому призначив мінімальне покарання в межах санкції ч.2 ст.121КК України.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також на інші пом`якшуючі покарання обставини, не дає підстав для застосування ст.69 КК України, оскільки вони не є такими, що істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Проаналізувавши зазначені обставини та наведені норми права, апеляційний суд вважає, що доводи захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не знайшли підтвердження в апеляційному суді.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції в частині покарання є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404,405,407КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду від 25 травня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченому з моменту отримання ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_3