ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2205/23 Справа № 205/3304/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000201, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпропетровськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2023 року було задоволено клопотання прокурора Західної окружної прокуратури м.Дніпра та продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 13 липня 2023 року включно.

Своє рішення судмотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`яти років, та вчинене згідно обвинувального акту в період іспитового строку, встановленого вироком суду, а тому з огляду на покарання, яке може бути призначене ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, а також наявність не погашених судимостей та схильність до вчинення злочинів, суд дійшов висновку про наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду та вчиняти нові злочини, щовиключає на даний час можливість зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та змінити запобіжний захід у з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги обвинувачений посилається на те, що копія клопотання про продовження строку запобіжного заходу йому не надавалася та відсутні докази такого отримання. В оскаржуваній ухвалі жодним чином не зазначено на яких доказах, наданих стороною обвинувачення, ґрунтується твердження про те, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки обвинуваченого, а також не було наведено жодних підстав з посиланнями на докази, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, вказує на те, що злочин не вчиняв, оскільки викрадені речі знаходились в загальному користуванні його сім`ї.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченомуОСОБА_6 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_6 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке відноситься до категорії умисних тяжких злочинів проти власності, за яке встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років та яке вчинено підозрюваним в період відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, що свідчить про стійку протиправну діяльність останнього та існування реального ризику того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому правопорушення та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існують реальні ризики того, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Вказані ризики також обгрунтовуються відомостями про особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодружений, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має та не має міцних соціальних зв`язків.

Також, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 вчинив крадіжку майна своєї матері ОСОБА_9 , тобто перебуває у родинних зв`язках з потерпілою у цьому провадженні, йому відомі її анкетні дані, місце проживання та контактна інформація, а тому існує ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу, яка не допитувалась в судовому засіданні, з метою зміни показань на його користь.

На підставі наведеного апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а обвинуваченим в апеляційній скарзі не доведені.

Доводи обвинуваченого про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Щодо посилання обвинуваченого на те, що злочин він не вчиняв, оскільки викрадені речі знаходились в загальному користуванні його сім`ї, слід зазначити, що зазначені доводи фактично стосуються питань доведеності винуватості, оцінки доказів та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, надання оцінки чому, відповідно кримінального процесуального закону, відбувається на іншій стадії кримінального провадження, а саме, при ухваленні судового рішення по суті справи.

Також, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4