Провадження № 1-кп/947/1037/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000163 від 26.04.2023 року, та угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим від 02.06.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.4362 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.4362 КК України, разом з угодою про визнання винуватості, укладеною між прокурором та обвинуваченим.

Так, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про огородження їх незалежності і суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами у відповідності до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Так, згідно зі статтею 1 резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави, або будь-яким іншим способом, несумісним зі Статутом ООН, як це установлено в даному визначенні.

Відповідно до статті 3 вказаної резолюції, будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, з врахуванням і у відповідності до положень статті 2, буде кваліфікуватися як акт агресії:

а) вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

b) бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

c) блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

d) напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

e) застосування збройних сил однієї держави, які знаходяться на території іншої держави за узгодженням з державою, яка приймає, на порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після закінчення дії угоди;

f) дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією іншою державою для здійснення акта агресії проти третьої держави;

g) засилання державою або від імені держави озброєних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це рівносильно переліченим вище актам, або її значна участь в них.

Згідно зі статтею вказаної резолюції, ніякі міркування будь-якого характеру, чи-то політичного, економічного, військового або іншого характеру, не можуть служити виправданням агресії. Агресивна війна є злочином проти міжнародного миру. Агресія тягне за собою міжнародну відповідальність. Ніяке територіальне придбання або особлива вигода, одержані в результаті агресії, не є і не можуть бути визнані законними.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також в Заключному Акті наради з безпеки і співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

В розумінні положень ст.2 Женевських конвенцій від 12.08.1949, ратифікованих Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між Російською Федерацією та Україною з 20.02.2014 триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Постановою ВР України № 129-VIII від 27 січня 2015 року

«Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» - Верховна Рада України визнала Російську Федерацію державою-агресором.

Так, 24.02.2022 Російська Федерація вчинила відкритий воєнний напад на Україну.

Разом з тим, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, переслідуючи умисел на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, будучи обізнаним щодо розпочатої 24.02.2022 року відкритої повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, усвідомлюючи злочинність своїх дій, а також те, що зі змістом матеріалів, які він розповсюджує у загальнодоступній соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» може ознайомитися необмежена кількість осіб, бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді поширення інформації, що формує антидержавну пропаганду серед громадськості спрямовану на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, в період з 15.04.2022 по 07.06.2022 року, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи власний персональний комп`ютер марки «HP», чорного кольору, серія № НОМЕР_1 , із встановленим Інтернет-браузером «Brave», здійснював вхід до соціальної мережі «Однокласники», з використанням програми «VPN» встановленого у вищезазначеному браузері, яка дозволяє здійснити вхід та перегляд інформації, яка міститься на заблокованих Інтернет сайтах, у тому числі доступ до яких заблоковано Інтернет провайдерами на підставі указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» №133/2017 від 15.05.2017 (сервіс VPN), авторизувавшись у соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» як користувач « ОСОБА_6 и ОСОБА_7 », за web-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив поширення публікацій на своїй вільно доступній необмеженому колу користувачів соціальної мережі «Одноклассники» сторінці, шляхом вподобання (Класс), який відображається у блоці новин, в якому відображається оновлення спільнот та сторінок користувачів, зміна статусів друзів, публікації нових фото та інш. (т.з.в. «Лента») наступного змісту:

- 15.04.2022 року публікація, яка містить фотозображення, із фотокарткою на якій зображений солдат з надписом: «Русский солдат снова освобождает Европу от фашизма»;

- 18.04.2022 року публікація, яка містить фотозображення, з текстом наступного змісту: «Над заводом «Ильича» в Мариуполе, за который последние недели шли ожесточенные бои, взвилось Красное знамя. В сеть попали фото, как на трубе предприятия, перешедшего под контроль российских военных, устанавливают флаг СССР. Ранее там висел флаг Украины, который был сброшен вниз. О полном освобождении от украинских националистов металлургического комбината имени Ильича в Мариуполе стало известно 15 апреля. Как сообщил официальный представитель министерства обороны РФ генерал-майор ОСОБА_8 в результате наступательных действий предприятие полностью освобождено группировкой ВС РФ и подразделениями Народной милиции ДНР» та з фотокарткою на якій зображено як чоловік знімає український прапор та вивішує прапор СРСР;

- 07.06.2022 року публікація, яка містить фотозображення, з текстом наступного змісту: «ДРУЗЬЯ, ТОЛЬКО ВМЕСТЕ МЫ ПОБЕДИМ!!!! Давайте привлечем еще больше людей в нашу группу для борьбы со лживыми УкроСМИ. Если вы за В. Путина и Россию, тогда присоединяйтесь к группе и пригласите пожалуйста друзей. Ссылка >>» та із фотокарткою на якій зображений чоловік у військовій формі з надписом «Давайте поддержим наших ребят, которые сейчас творят историю, защищая мирное население Донбасса и Украины от нацистов, Храни вас Бог, пацаны».

Зазначені публікації були доступні для загального ознайомлення всіх користувачів соціальної Інтернет-мережі «Одноклассники», які відвідували сторінку користувача « ОСОБА_6 и ОСОБА_7 », за web-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та автоматично поширились у блоці новин, в якому відображається оновлення спільнот та сторінок користувачів, зміна статусів друзів, публікації нових фото та інше (т.з.в. «Лента»).

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розділі «Друзі» сторінки (аккаунта) « ОСОБА_6 и ОСОБА_7 », за web-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , у соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» були наявні 59 користувача соціальної Інтернет-мережі «Одноклассники».

У вищезазначених публікаціях, поширених ОСОБА_3 міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Таким чином, дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ч.2 ст.4362 КК України, тобто поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України , у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За умовами ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між ОСОБА_3 та прокурором, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.4362 КК України, які згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

Згідно з даною угодою про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.2 ст.4362КК України.

Крім того, в даній угоді зазначено, що ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та щиро кається у його скоєнні.

Також, враховуючи те, що ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття ОСОБА_3 у вчинених кримінального правопорушення, його поведінки після вчинення злочинних дій, тобто обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, сторонами угоди узгоджено покарання та обвинувачений ОСОБА_3 надав згоду на призначення йому покарання за ч.2 ст.4362 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, та на підставі ст.75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням та покладенням відповідних обов`язків.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_3 .

В судовому засіданні обвинувачений і прокурор, кожен окремо, підтвердили суду, що угода про визнання винуватості між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та просять суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміють наслідки її затвердження, передбачені ч.2 ст.473 КПК України. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 також повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення і затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Розглянувши угоду, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст.ст.469, 472 КПК України, дії ОСОБА_3 за ч.2 ст.4362 КК України кваліфіковані правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості ОСОБА_3 наявні, узгоджена міра покарання відповідає санкції кримінального закону та загальним засадам призначення покарання, визначених у ст.65 КК України.

Судом не встановлено підстави для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст.474 КПК України.

За умовами ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, даних про особу ОСОБА_3 , наявності пом`якшуючих і відсутністю обтяжуючих обставин покарання, визнання своєї вини ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди укладеної між прокурором та ОСОБА_3 про визнання винуватості і призначення узгоджених сторонами виду і міри покарання.

Постановою слідчого від 01.06.2023 року речовим доказом у справі визнано системний блок марки «НР», чорного кольору, серія № НОМЕР_1 , який передано на зберігання до УСБУ в Одеській області.

Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходячи з положень ст.100 КПК України вважає необхідним речовий доказ по справі системний блок марки «НР», чорного кольору, серія № CZC2322LDQ, зберігати до фактичного виконання вироку в частині спеціальної конфіскації.

Ухвалою слідчого суді від 27 квітня 2023 року накладено арешт на системний блок марки «НР», чорного кольору, серія № НОМЕР_1 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого суді від 27 квітня 2023 року залишити до фактичного виконання вироку суду в частині спеціальної конфіскації майна.

Згідно довідки про витрати на проведення експертизи процесуальні витрати на проведення лінгвістичної експертизи №176 від 09.01.2023 року складають 1 887 гривень 70 копійок.

Вирішуючи питання щодо оплати процесуальних витрат, суд вважає за необхідним стягнути на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.

Відповідно до ст.961, ст.962 Кримінального кодексу України суд вважає за необхідне застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати в дохід держави належний ОСОБА_3 системний блок марки «НР», чорного кольору, серія № НОМЕР_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374, 468, 469, 472-476 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 02.06.2023 року у кримінальному провадженні № 0000163 від 26.04.2023 року укладену між прокурором відділу Одеської обласної прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання винуватості.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.4362 КК України та на підставі цього закону призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.

Речовий доказ по справі системний блок марки «НР», чорного кольору, серія № НОМЕР_1 , зберігати до фактичного виконання вироку в частині спеціальної конфіскації.

Арешт, накладений ухвалою слідчого суді від 27 квітня 2023 року залишити до фактичного виконання вироку суду в частині спеціальної конфіскації майна.

Застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати в дохід держави належний ОСОБА_3 системний блок марки «НР», чорного кольору, серія № НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів Українського науково-дослідницького інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ в розмірі 1 887 гривень 70 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м.Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення, але лише у випадках, встановлених ст.ст.473, 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1