ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/6738/18 Номер провадження 11-кп/814/734/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції об`єднані кримінальні провадження №0002685, №0002215, №0002813, №0000939, №0001013, №0001928, №0001373, №000466, №0000627 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, судимий,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ст.198 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- за ч.2 ст.190 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджений на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 :

- на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 3244,07 грн;

- на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 1000 грн;

- на користь потерпілого ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 2300 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушення за таких обставин.

14 лютого 2018 близько 20 год. обвинувачений, перебуваючи поблизу супермаркету «АТБ» у м. Харків по вул. Танкопія, буд. 23, був присутнім при тому, як інша особа шляхом зловживання довірою незаконно заволоділа мобільним телефоном «Iphone 6S», який належить потерпілій ОСОБА_11 та достовірно знав, що цей телефон здобутий незаконним шляхом.

В подальшому, вранці 15 лютого 2018 року ОСОБА_8 з метою збуту майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, продав за 500 грн. мобільний телефон «Iphone 6S», що належить ОСОБА_11

16 лютого 2018 року у денний час обвинувачений, перебуваючи поблизу супермаркету «АТБ» за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 12-А, повторно, шляхом зловживання довірою заволодів мобільним телефономвартістю 600 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_12 .

Цього ж дня, близько 19 год. 15 хв. ОСОБА_8 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , таємно, повторно, викрав належний потерпілому ОСОБА_13 мобільний телефон вартістю 2300 грн.

30 квітня 2018 року близько 16 год. 30 хв. обвинувачений, перебуваючи в приміщенні комісійного магазину побутової техніки, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , таємно, повторно, викрав мобільний телефон «Asus», що належить ФОП « ОСОБА_14 » вартість 2945 грн.

08 травня 2018 року близько 13 год. ОСОБА_8 перебуваючи неподалік від Державного навчального закладу «Харківський професійний ліцей будівельних технологій», розташованого за адресою: м. Харків, бульвар Богдана Хмельницького № 30, відкрито, повторно заволодів телефоном потерпілого ОСОБА_15 , чим заподіяв майнову шкоду на суму 1275 гривень.

13 червня 2018 року близько 04 год. обвинувачений, знаходячись на 10-му поверсі буд. АДРЕСА_3 ,шляхом підбору ключа проник до тамбуру квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , звідки таємно, повторно, викрав дитячий візок вартістю 3479 грн, що належить потерпілому ОСОБА_16

19 червня 2018 року близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_8 , проходячи повз будинок АДРЕСА_6 , таємно, повторно, викрав велосипед вартістю 2166,67 грн, що належить потерпілій ОСОБА_17

11 вересня 2019 року близько 18 год. обвинувачений, перебуваючи за місцем реєстрації потерпілого ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_7 , таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрав телевізор «LG» вартістю 467 грн.

11 листопада 2019 року, вранці, ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_8 , таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон, що належить потерпілому ОСОБА_19 , заподіявши майнову шкоду на суму 1769,66 грн.

23 листопада 2019 року близько 10 год. 40 хв. обвинувачений, перебуваючи біля будинку №32 по вул. Танкопія в м. Харкові, шляхом зловживання довірою, повторно, заволодів мобільним телефоном вартістю 1505 грн., що перебував у користуванні неповнолітнього ОСОБА_20 та належав його бабусі ОСОБА_9 .

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить пом`якшити призначене покарання з огляду на визнання вини та щире каяття.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду та пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України і визначити остаточне покарання з урахуванням приписів ч.1 ст.70 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

При цьому зазначає, що підзахисний визнав вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Наголошує про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень у неповнолітньому віці внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин.

Зазначає, що внаслідок дій обвинуваченого шкода життю чи здоров`ю потерпілих заподіяна не була.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційних скарг, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ст.198, ч.2 ст.190, ч.2 і ч.3 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються.

Доводи сторони захисту про суворість призначеного покарання є непереконливими.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч.1 ст.103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Згідно з приписами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно із ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд належним чином врахував визнання вини обвинуваченим і його щире каяття, у зв`язку з чим розгляд кримінального провадження було проведено на підставі ч.3 ст.349 КПК України, а також обставину, що обтяжує покарання рецидив кримінальних правопорушень та обґрунтовано призначив покарання, наближене до мінімального, передбаченого в даному випадку законом, з урахуванням санкції ч.2 ст.186 КК України та з огляду на застосування приписів ч.1 ст.70 цього Кодексу.

При цьому місцевий суд правильно звернув увагу, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення у неповнолітньому віці умисних кримінальних правопорушень проти власності, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а також на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», проте на шлях виправлення не став і невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив ряд умисних корисливих кримінальних правопорушень, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб.

Колегія суддів також враховує висновки органу пробації щодо умов життя та розвитку обвинуваченого, який після звільнення з місць позбавлення волі був повернений до навчання, проте до занять не приступив, проявляв агресію до викладачів та соціального педагога, перебував на обліку за порушення правил внутрішнього розпорядку.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність шкоди життю чи здоров`ю потерпілих в даному випадку не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки основним безпосереднім об`єктом вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень є право власності.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає переконливих доводів, які б спростовували висновок місцевого суду щодо призначеного покарання або невмотивованість такого рішення, а також свідчили б про суворість призначеного покарання.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду, оскільки вони є обґрунтованими та належним чином вмотивованими, а призначене ОСОБА_8 покарання є достатнім та співмірним із вчиненими кримінальними правопорушеннями та правильно вплине на його перевиховання і є справедливим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4