УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представників власника майна - ОСОБА_3 ОСОБА_4 , детектива ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні клопотання директора ТДВ «Узинський цукровий комбінат» ОСОБА_7 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000005 від 23.02.2023,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання директора ТДВ «Узинський цукровий комбінат» ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року (справа №761/18719/23) в рамках кримінального провадження №0000005 від 23.02.2023, а саме в частині рідини з характерним запахом спирту у загальній кількості 169 128,38 дал. б.с.

У клопотанні заявник зазначає, що відповідне майно належить ТДВ «Узинський цукровий комбінат», при цьому арешт на згадане майно накладено необґрунтовано, оскільки суб`єкт господарської діяльності не має жодного відношення до кримінального провадження, а жодна службова особа даного суб`єкту господарської діяльності не набула процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Також, як зазначає заявник, подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження фактично блокує діяльність підприємства та є невиправданим, у зв`язку із чим просить ого скасувати.

У судовому засіданні представники власника майна - адвокати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 клопотання підтримали.

Детектив та прокурор заперечували з приводу задоволення даного клопотання.

Вислухавши думку учасників процесу, проаналізувавши доводи клопотання, додані до нього матеріали, слід дійти такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, Бюро економічної безпеки України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000005 від 23.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року (справа №761/18719/23) в рамках кримінального провадження №0000005 від 23.02.2023 накладено арешт на окреме майно, зокрема на рідину з характерним запахом спирту у загальній кількості 169 128,38 дал. б.с.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Водночас, як встановлено у судовому засіданні, виходячи з документів, наданих представниками ТДВ «Узинський цукровий комбінат», які пов`язані з господарською діяльністю, подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження носить сумнівний характер.

Відповідно до сталої практики, зокрема викладеної у ряді рішень Київського апеляційного суду, слідчий суддя, вирішуючи питання щодо необхідності застосування та виду обтяження, в даному випадку арешт майна, має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Натомість, в світлі аргументів і доводів, висловлених в судовому засіданні представниками ТДВ «Узинський цукровий комбінат» щодо безпідставності подальшого обтяження у вигляді арешту майна вказаного підприємства, органом досудового розслідування не надано слідчому судді жодних додаткових доказів, що арештоване майно має доказове значення у кримінальному провадженні та існує необхідність його в подальшому утримувати. Зазначене, на переконання слідчого судді, свідчить що таких доказів за період з моменту накладення арешту (02 червня 2023 року) не здобуто, а беручи до уваги обсяг документів, наданих представниками заявника, щодо господарської діяльності ТДВ «Узинський цукровий комбінат», існує розумний сумнів щодо необхідності подальшого віднесення арештованого майна до такого, що відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України.

В цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу і на те, що з часу накладення арешту на майно ТДВ «Узинський цукровий комбінат», органом досудового розслідування не здобуто достатніх доказів, які б свідчили про беззаперечну та обґрунтовану причетність саме ТДВ «Узинський цукровий комбінат» до будь-якого кримінального правопорушення, при цьому жодній службовій особі (працівникові) зазначеного підприємства у даному кримінальному провадженні про підозру не повідомлено.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає що подальше накладення арешту на зазначене майно порушує принцип розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У зв`язку із зазначеним, на думку слідчого судді, вжиті в рамках даного кримінального провадження процесуальні заходи його забезпечення щодо майна, яке є предметом клопотання, на даний час є необґрунтованими, а відтак, арешт на наведене майно підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання директора ТДВ «Узинський цукровий комбінат» ОСОБА_7 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000005 від 23.02.2023 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року (справа №761/18719/23) в рамках кримінального провадження №0000005 від 23.02.2023, а саме в частині рідини з характерним запахом спирту у загальній кількості 169 128,38 дал. б.с.

Оголошення повного тексту ухвали відбудеться 05 липня 2023 року о 09 годині 15 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1