ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2572/23 Справа № 201/3852/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за клопотанням про поновлення строку та апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, тобто до 11 серпня 2023 року включно без визначення застави.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, а тому останній може здійснювати спроби переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на наявність ризиків, передбачених п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та, як наслідок, на підстави для застосування саме такого запобіжного заходу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник посилається на поважність причин його пропуску, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції 13 червня 2023 року судом було проголошено лише резолютивну частину ухвали, а повний текст він отримав лише 22 червня 2023 року, тобто до цього часу не був обізнаний з підставами та мотивами прийнятого рішення.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на безпідставність та надуманість висновків суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, захисник вказує, що в обґрунтування доведеності ризику переховування судом враховано виключно тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення без будь-яких інших доказів, які б підтверджували зазначений ризик, оскільки таких доказів прокурор до суду не надав.

Крім цього зазначає, що суд безпідставно обґрунтував ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України тим, що стосовно ОСОБА_7 здійснюється інше кримінальне провадження, оскільки ці обставини в судовому засіданні не досліджувались, докази прокурором не надавались та стороні захисту не відкривались, у зв`язку з чим, вважає, що суд самостійно, з невідомих джерел, відшукав докази підтвердження зазначеного ризику. Неналежну оцінку, на думку захисника, отримали й відомості про особу обвинуваченого, який свою провину визнав у повному обсязі, офіційно працевлаштований та активно сприяв розкриттю злочину. Більше того, вказує, що судом першої інстанції жодним чином не мотивовано неможливість застосування застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Також вказує на помилковість правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 саме за ч. 4 ст. 187 КК України з кваліфікуючою ознакою в умовах воєнного стану.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники апеляційного перегляду, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, до зали апеляційного суду не з`явились, заяв про свою особисту участь не направляли.

Разом з цим, від захисника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності та обвинуваченого, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо клопотання про поновлення строку.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд враховує, що у судовому засіданні суду першої інстанції за наслідками розгляду клопотання прокурора було проголошено лише резолютивну частину оскарженого рішення, повний текст якого захисником було отримано лише 22 червня 2023 року та він вже 26 червня 2023 року, тобто без невиправданої затримки звернувся з апеляційною скаргою, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин та такий строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000311 від 01.03.2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України, розгляд якого не завершено.

В судовому засіданні 13 червня 2023 року, в порядку ст. 199, 331 КПК України прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п.1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду або продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, для запобігання яким продовження строку його тримання під вартою є доцільним з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного, корисливого кримінального правопорушення об`єктом якого є власність, а додатковим об`єктом є життя та здоров`я особи та яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому розуміючи можливе застосування такого тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 може перейти на нелегальне становище та здійснювати спроби або переховуватися від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 визнає свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину, щиро кається та активно сприяв його розкриттю, однак зазначені обставини будуть враховані судом під час ухвалення вироку і призначення покарання та не впливають і не зменшують встановлених судом першої інстанції ризиків.

Також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є наявним та не зменшився, з огляду на те, що ОСОБА_7 хоча раніше і не судимий, однак обвинувачується у вчиненні корисливого злочину проти власності, метою якого було отримання грошових коштів, а тому, перебуваючи на волі, обвинувачений може вчинити новий злочин, а відтак такий ризик також є обґрунтованим.

Апеляційний суд зважає на доводи захисника щодо недослідження судом першої інстанції обставин іншого кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , однак вказані обставини не є визначальними для доведення ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має постійне місце мешкання та реєстрації.

В той же час, зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, однак не стали тими, стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, відповідно до п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У цьому випадку, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, який поєднаний з застосуванням насильства, з огляду на реальність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції, на цьому етапі розгляду кримінального провадження, не віднайшов підстав для застосування до обвинуваченого застави, як альтернативного запобіжного заходу і з такими висновками погоджується й апеляційний суд, а вказані повноваження є дискреційними, тобто застосовуються судом з урахуванням конкретних обставин справи, а тому доводи захисника в цій частині є безпідставними.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відомості про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводяться до викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ в справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підставою для скасування оскарженого рішення.

Відтак, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4