Справа № 950/1652/23
Провадження № 1-кп/950/194/23
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

11 вересня 2023 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Лебединського районного суду Сумської області питання про затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000166, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

представник потерпілого ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

До суду надійшов вищевказаний обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості, укладеною між начальником Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_6 .

За змістом обвинувального акту та вищевказаної угоди, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що в 2022 році у невстановлений слідством час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на самовільне будівництво цегляної споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці з кадастровим номером :09:002:0262 площею 7,5488 га, яка знаходиться на землях комунальної власності Лебединської міської ради (категорія землі водного фонду) біля ставку, який розташований в АДРЕСА_1 .

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, у період з 2022 року по 09.06.2023 ОСОБА_3 в порушення вимог ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 95, ч. 1 ст. 96, ч. 1 ст. 116, ч. 3 ст. 125, ст. 126, ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 26, п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 13.04.2011 № 466, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю, та їх державної реєстрації, а також відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, за допомогою найманої праці невстановлених слідством робітників, здійснив самовільне будівництво цегляної споруди на площі 43,75 кв. м на самовільно зайнятій земельній ділянці з кадастровим номером :09:002:0262 площею 7,5488 га, яка знаходиться на землях комунальної власності Лебединської міської ради (категорія землі водного фонду) біля ставку, який розташований в АДРЕСА_1 , тобто здійснив проведення будівельних робіт без відповідного документу, що надає право виконувати будівельні роботи та без належного затвердженого проекту, тобто самочинного будівництва гаражу.

Розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням становить 15,71 грн. (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання»).

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 197-1 КК України самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Відповідно до укладеної угоди про визнання винуватості, ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнає свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; співпрацювати зі слідством та судом по вказаному кримінальному провадженню; відшкодувати завдану шкоду в повному обсязі.

Сторони узгодили покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що угода може бути задоволена. Представник потерпілого не заперечував проти затвердження угоди.

Захисник вважав за можливе затвердити угоду на зазначених в ній умовах. Обвинувачений також вважав за можливе затвердити угоду, вказав, що десь у 2021 році почав будівництво, а «коробку» завершив у 2022 році. Мав намір побудувати житловий будинок для відпочинку. З узгодженим покаранням погоджується.

Заслухавши учасників підготовчого судового засідання, дослідивши подану угоду та матеріали кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим; 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України самовільному будівництві споруди (гаражу) на самовільно зайнятій земельній ділянці.

При цьому обвинувачений вказав, що будівництво він почав у 2021 році, а «коробку» завершив у 2022 році. Також пояснив, що мав намір побудувати житловий будинок на дві кімнати, однак в обвинувальному акті указано «гараж».

Також, в обвинувальному акті зазначено, що площа самовільно зайнятої земельної ділянки складає 7,5488 га, натомість цегляна споруда, в будівництві якої без належних правових підстав обвинувачується ОСОБА_3 , становить 43,75 кв. м.

При цьому, у доданому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про проведення відповідних експертних досліджень, замірів щодо встановлення вищевказаних обставин. Зокрема досудове розслідування тривало з 09.06.2023 по 16.06.2023 фактично 7 днів, що обґрунтовано свідчить про відсутність будь-яких досліджень указаних вище обставин.

Хоча обвинувачений не заперечував факту будівництва на земельній ділянці, яка йому не була надана для вказаної мети відповідно до закону, в ході підготовчого засідання виникли суперечності між встановленими органом досудового розслідування обставинами та наданими з приводу таких обставин поясненнями обвинуваченого (період будівництва, призначення споруди).

При цьому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Крім того, за змістом укладеної угоди, сторони погодили покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із звільненням від відбування такого покарання на підставі ст. 75 КК України. Однак текст угоди не містить викладу обставин за яких сторони дійшли висновку про необхідність призначення саме такого покарання з огляду на вимоги закону в частині призначення покарання (справедливості, індивідуалізації, відповідно до тяжкості учиненого діяння), в тому числі відсутній виклад обставин, за яких виправлення засудженого можливе без відбування покарання.

При цьому розмір шкоди, завданої даним кримінальним правопорушенням, є занадто незначним, що з точки зору здорового глузду не здатне забезпечити відшкодування шкоди, завданої даним кримінальним правопорушенням, навіть у разі її сплати у повному обсязі. Також угода не містить відомостей про подальшу долю незаконно побудованої споруди: хто має знести незаконну споруду, за чий рахунок будуть усунуті наслідки даного правопорушення, відсутнє зазначення про обов`язок обвинуваченого відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

За таких обставин суд приходить до висновку, що умови угоди в тому числі не відповідають загальним засадам призначення покарання, його меті тобто не відповідають інтересам суспільства, містять суперечності щодо встановлених обставин кримінального правопорушення.

Таким чином суд позбавлений можливості ухвалити законний та обґрунтований вирок на підставі поданої угоди, а тому вона не підлягає затвердженню з ухваленням на її підставі обвинувального вироку суду.

Керуючись ст. ст. 468-469, 474 КПК України, суд

у х в а л и в:

У затверджені угоди про визнання винуватості, укладеної між начальником Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 12.09.2023 о 08 год. 50 хв.

Суддя Вадим КОСОЛАП