ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-в/753/394/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор спеціалізованої

прокуратури ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

засуджений ОСОБА_5 ,

представник військової ОСОБА_6 ,

частини

у судовому засіданні з розгляду клопотання захисника ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 08 вересня 2023 року надійшло клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Клопотання захисника мотивовано тим, що засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів відбув більше двох третин призначеного покарання, раніше умовно-достроково не звільнявся, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, має заохочення, позитивно характеризується.

У судовому засіданні захисник підтримала своє клопотання, засуджений наголосив на своєму виправленні та бажанні продовжити службу, прокурор спеціалізованої прокуратури та представник військової частини не заперечували проти задоволення клопотання захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши клопотання захисника та долучені до нього матеріали, суд дійшов до таких висновків.

Процесуальним законом, а саме п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, передбачено, що суд під час виконання вироку має право вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 537, пункту 1 частини 2 статті 539 КПК України питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання вирішується судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

З клопотання захисника та долучених до нього матеріалів вбачається наступне.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2022 року за ч. 1 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з конфіскацією майна належного на праві власності засудженому, на підставі ст. 70 КК України остаточно визначено ОСОБА_5 покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим у виді позбавлення волі на строк два роки з конфіскацією майна належного на праві власності засудженому, що на підставі ст. 62 КК України замінено на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк два роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахується з моменту його затримання, тобто з 04 травня 2022 року.

ОСОБА_5 наразі відбуває покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців у військовій частині НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, вказане клопотання захисника, враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, розглядається Дарницьким районним судом м. Києва із дотриманням вимог територіальної юрисдикції як місцевим судом, в межах юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Так, командиром військової частини ОСОБА_10 , де відбуває покарання ОСОБА_5 , надано на останнього службову характеристику. Відповідно до службової характеристики, складеної 04 вересня 2023 року заступника командира 1-ї дисциплінарної роти капітаном ОСОБА_11 за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 солдат змінного складу ОСОБА_5 характеризується з позитивної сторони. До виконання своїх функціональних обов`язків ставиться відповідально. В роботі працьовитий, організований, проявляє розумну ініціативу там, де це потрібно. Самостійно працювати вміє, постійного нагляду та допомоги з боку безпосередніх командирів не потребує. На вказівки з боку безпосередніх та прямих начальників реагує вірно, до важливих порад прислуховується та робить відповідні висновки. Сумлінно вивчає військову справу, засвоює все, чому навчають командири. Готовий до виконання завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини. Виявляє повагу до командирів і старших за військовим званням, шанує честь і гідність товаришів по службі. Програму навчання засвоює, за предметами бойової підготовки має високі навики та вміння. Фізично розвинутий задовільно. У стройовому відношенні підтягнутий, правила носіння військової форми одягу не порушує, носить охайно, своєчасно лагодить і Статути ЗСУ та основні керівні документи знає добре. За характером спокійний, врівноважений, зосереджений. В колективі користується авторитетом та повагою. ОСОБА_5 довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також за змістом службової картки на ОСОБА_5 вбачається, що до останнього не застосовувалися стягнення та йому було неодноразово оголошено подяки, у тому числі за сумлінне ставлення до праці та військової служби.

Суд всебічно та повно дослідивши клопотання, вважає за можливе відмовити у його задоволенні з огляду на таке.

Статтею 81 КК України визначені правові підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у частині 1 зазначеної статті передбачено, що до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, тримання в дисциплінарному батальйоні або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Таким чином, зміст вказаних положень закону дає підстави вважати, що умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений до покарання у виді позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів, відбув 2/3 частини строку призначеного судом покарання, з характеристики засудженого, наданої саме за місцем відбування покарання, вбачається, що ОСОБА_5 стає на шлях виправлення, і на час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, ні у службовій характеристиці, ні у клопотанні, так і під час судового розгляду, не було деталізовано та не конкретизовано в чому ж саме полягає настільки сумлінна поведінка чи ставлення до праці, які б дозволили суду дійти висновку, що відбувши такий короткий строк покарання за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, ОСОБА_5 довів своє виправлення.

Також суд акцентує увагу на тому, що не можна вважати сумлінною поведінку засудженого лише через відсутність в останнього стягнень за місцем відбування покарання, оскільки дотримання вимог режиму відбування покарання є обов?язком засудженого, а невиконання таких обов?язків тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Так, на уточнююче запитання головуючого судді, засуджений ОСОБА_5 повідомив, що у разі умовно-дострокового звільнення від відбування покарання він бажає продовжити службу у ВЧ НОМЕР_2 Національної гвардії України на посаді діловода.

У той же час, з службової картки засудженого за місцем служби у ВЧ НОМЕР_2 Національної гвардії України, окрім іншого, вбачається, що до ОСОБА_5 в період проходження служби за 2020-2021 роки неодноразово застосовувались стягнення і навіть порушувалось питання про його звільнення з військової служби через службову недбалість, що не може залишатись поза увагою суду.

Крім того, суд враховує постанову Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 № 2, якою визначено, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд вважає, що мета покарання щодо виправлення ОСОБА_5 в цьому випадку не досягнута, оскільки суд враховує ще й те, що останній засуджений за умисні протиправні дії, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті психотропних речовин та особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненні повторно. Санкція статті, за якою засуджено ОСОБА_5 , а саме ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Натомість призначаючи покарання засудженому, Бориспільським міськрайонним судом Київської області застосовано положення ст. 69 КК України та призначено покарання нижче від найнижчої межі санкції статті до двох кримінальних правопорушень, за якими був засуджений ОСОБА_5 , як за ч. 1 ст. 307 КК України, так і за частиною 2 ст. 307 КК України.

Суд акцентує увагу й на тих обставинах, що ОСОБА_5 вчинив вказані правопорушення як раз будучи діючим військовослужбовцем контрактної служби і наразі поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної із незаконним обігом наркотичних речовин, набувають все більших масштабів та стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей та суспільства в цілому.

Таким чином, суд дійшов висновку, що процес виправлення засудженого ОСОБА_5 не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, і в цьому випадку умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з огляду на тяжкість правопорушень, особу засудженого, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України.

Керуючись ст. 50, 65, 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1