ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4124/21 Номер провадження 11-кп/814/1228/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія с.4 ст. 185 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000444 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2022 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , смт. Васищеве, Харківського району, Харківської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз:

29.03.2017 Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків, громадянина України, українця, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово судимого, останній раз:

09.12.2013 Московським районним судом м. Харків за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України,

засуджено за ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, кожного.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, кожному.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 08.06.2022, приблизно о 9.00 год разом з ОСОБА_9 , знаходилися поруч з приміщенням котельні, яка перебуває у володінні КП «Теплових мереж Харківського району, Харківської районної державної адміністрації», розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Васищеве, вул. Орешкова, 83. діючи повторно та в умовах воєнного стану, впевнившись що за їх діями не спостерігають сторонні особи та власник майна, діючи узгоджено та з завчасно розподілених ролей, шляхом вільного доступу потрапили на територію котельні звідки встигли викрасти 32 листи шиферу з даху котельні, вартістю 6944 грн та 3 металеві коньки з даху, вартістю 485 грн. 97 коп., які складали на території котельні, чим спричинили КП «Теплових мереж Харківського району, Харківської районної державної адміністрації» матеріальну шкоду на загальну суму 7429 грн. 97 коп., але були виявлені співробітниками поліції та таким чином, з причин, що не залежали від їх волі не вчинили всіх дій для доведення кримінального правопорушення до кінця у зв`язку з чим не довели свій спільний злочинний намір, охоплений єдиним умислом направленим на викрадення чужого майна до кінця.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване застосування ст. 75 КК України, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. З мотивувальної частини вироку виключити щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Свою апеляційну скаргу обґрунтував тим, що призначаючи покарання суд безпідставно застосував ст. 75 КК України, що потягло неправильне звільнення обвинувачених від відбування покарання, так як суд не надав належну оцінку тому, що злочин вчинено в умовах воєнного стану, діями обвинувачених спричинено шкоду об`єкту критичної інфраструктури, через що могло бути виведено з ладу обладнання котельні і тим самим залишити без тепла в холодну пору року значну кількість людей.

При цьому поза увагою суду залишилися особи обвинувачених, які неодноразово судимі, не працюють, не займаються суспільно-корисною працею, за місцем проживання характеризуються задовільно.

Також вважає, що суд не вмотивував наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки саме по собі визнання вини не вказує на наявність цих обставин. Тобто вважає, що вказані обставини, які пом`якшують покарання, необхідно виключити з вироку суду.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинувачених та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за який їх засуджено, за обставин, встановлених судом першої інстанції, є правильним, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах.

Оскільки обвинувачені визнали вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин висунутого обвинувачення, у зв`язку з чим суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч.1 ст.413 цього Кодексу, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Призначене обвинуваченим покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів і строк цього покарання ніким із учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне звільнення обвинувачених від відбування покарання є слушними.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Обираючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання та звільняючи від його відбування, суд не в повній мірі взяв до уваги вимоги ст. 75 КК України і не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинувачених, окрім того, зазначаючи в мотивувальній частині вироку про можливість застосування до обвинувачених положень ст.75 КК України, навів формальні підстави для цього, належним чином не умотивувавши в цій частині своє рішення.

Таким чином, місцевий суд, призначаючи покарання зі звільненням від відбування покарання, залишив поза увагою ті обставини, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили злочин під час воєнного стану, те, що шкоду завдано об`єкту критичної інфраструктури, наслідки вчиненого, які могли настати у разі доведення злочину до кінця, не працюють, раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, що свідчить про їх схильність до вчинення злочинів і небажання стати на шлях виправлення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання не відповідає як конкретним обставинам справи та особам обвинувачених, так і вимогам ст.75 КК України, а тому, відповідно до ст.65 цього Кодексу, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 необхідно призначити покарання у виді реального позбавлення волі.

Саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Разом з цим доводи прокурора про відсутність щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину є безпідставними, оскільки обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття було встановлено ще під час досудового розслідування та зазначено в обвинувальному акті, з чим погодився прокурор. Висловлювали обвинувачені щирий жаль щодо вчиненого і в судовому засіданні під час судового провадження.

Колегія суддів враховує думку прокурора, що активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення органом досудового розслідування не встановлено.

Проте, необхідно зазначити, що сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність та/або таку діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.

Тому враховуючи, шо під час судового розгляду обвинувачені щиро та відверто розповіли про всі обставин вчинення злочину, а також сприяли у виявленні причин та умов злочину, тому вказана обставина, а саме сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставина, яка пом`якшує покарання, правильно встановлена судом під час судового розгляду.

З урахуванням викладеного вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на вказане апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати.

Вважати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засудженими за ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції, у виді 5 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 рахувати з часу їх затримання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4