ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/328/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1018/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року, якою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, громадянина України, не працевлаштованого, не одруженого, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 червня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, до Заводського районного суду м. Запоріжжя звернувся прокурор Кам`янсько Дніпровського відділу Василівської окружної прокуратури ОСОБА_7 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказував, що в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000559 від 9 грудня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Розпорядженням голови Верховного Суду України №49/0/9-22 від 14 вересня 2022 року територіальну підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області змінено за Заводським районним судом м. Запоріжжя. Оскільки на даний час ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не зникли, прокурор просив продовжити останньому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 червня 2023 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадженні в суді не відпали і не зменшились.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити запобіжний захід із тримання під вартою та обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що суд першої інстанції не перевірив всіх обставин, оскільки вказані в клопотанні ризики не знайшли свого підтвердження.

Зазначає, що ризиків, що він може впливати на свідків чи сховати або спотворити будь-яку річ чи документи, які мають істотне значення для вирішення кримінальної справи не існує, оскільки перебуваючи під домашнім арештом він не зможе впливати на свідків чи інших учасників процесу.

Звертає увагу на те, що прокурор у своєму клопотанні лише обмежився перелічуванням законодавчих підстав, зазначених у ст. 177 та 178 КПК України, що не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того вказує, що до суду не були надані матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, що позбавляє суд в повній мірі розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу або вирішити питання в порядку ст. 331 КПК України про скасування або зміну обвинуваченому запобіжного заходу.

Зазначає, що за місцем проживання він характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувався, на утриманні має матір ОСОБА_8 , яка хворіє на онкологічне захворювання, його хрещена ОСОБА_9 надала свою письмову згоду на проживання під час застосування домашнього арешту у належному їй будинку.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Повідомлені належним чином прокурор та захисник обвинуваченого до судового засідання апеляційного суду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність соціальних зв`язків, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Між іншого, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 знаходиться на тимчасово окупованій території, що може спонукати останнього до переховування на вказаній території, що в свою чергу позбавить можливості здійснення розгляду провадження.

Крім того, як випливає із клопотання прокурора, обвинувачений ОСОБА_6 знайомий із свідками у даному кримінальному провадженні, які надали під час досудового розслідування показання щодо вчинення ним інкримінованого злочину, у зв`язку з чим, будучи обізнаним про анкетні дані таких свідків обвинувачений може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків.

Крім того, даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Доводи обвинуваченого про відсутність судимостей та позитивної характеристики за місцем проживання на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, навіть за умови надання суду першої інстанції матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, на відсутність яких вказує останній в апеляційній скарзі, на ряду з характером інкримінованого йому злочину, який вчинений проти життя людини, що є найвищою соціальною цінністю та наявністю ризиків, які продовжують існувати, вони не можуть бути підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 червня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 318/328/21