Справа № 953/1540/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді- ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові заяву ОСОБА_3 про звільнення від додаткового покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2022 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_3 , в якій він просив суд: звільнити його від відбуття додаткового покарання визначеного вироком Київського районного суду м.Харкова від 20.12.2010 року по справі №1-1322/10/14 -конфіскації усього належного йому майна та зняти арешт на належну йому частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений у кримінальному провадженні №1-1322/10/14.

В обґрунтування заяви посилається на те, що вироком Київського районного суду м.Харкова від 20.12.2010 по справі №1-1322/10/14 він був засуджений до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Строк відбування покарання за вироком суду відраховувався з 22.08.2007 року. Після відбуття покарання він уклав шлюб з ОСОБА_4 та змінив прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 . Вказав, що з дня набрання вироком законної сили сплинуло більше 11 років. Також зазначив, що йому на праві спільної власності належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на яку під час слідства було накладено арешт з метою забезпечення цивільних позовів та для здійснення можливої конфіскації майна в разі винесення обвинувального вироку. Зазначена частка квартири підлягала конфіскації у відповідності до призначеного йому вироком суду додаткового покарання у вигляді конфіскації всього належного йому майна, але до цього часу вирок суду не було виконано з незалежних від нього причин. Вказав, що він чесно відбув покарання за вироком суду, не створював жодних перешкод щодо виконання вироку в частині конфіскації майна. Зазначив, що з листа Холодногірсько-Новобаварського відділу ДВС в м.Харкові №3401/21 від 28.01.2022 зазначено, що на виконанні відділу ДВС за його місцем реєстрації не перебуває жодних виконавчих проваджень. Згідно даних Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним №2462711 зареєстровано арешт нерухомого майна від 05.10.2005 на підставі постанови слідчого СУ МВС України в Х/о від 03.10.2005. Вказав, що ані він, ані інші співвласники не можуть на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, у зв`язку з чим звернувся до суду з вказаною заявою.

11.04.2023 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з підстав звільнення судді ОСОБА_7 у відставку, зазначена справа розподілена в провадження судді ОСОБА_1 .

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив вимоги заяви задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, подав заяву про розгляд заяви без його участі, в задоволенні заяви просив відмовити.

Відповідно до абзацу 2 ч. 4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м.Харкова від 20.12.210 року зокрема, « ОСОБА_8 признано виновным в совершении преступлений, предусмотренных ч.3 ст. 185, ч.5 ст.185 УК Украины по эпизодам краж имущества ОСОБА_9 02.08.2000г., ОСОБА_10 5.08.200 г., ОСОБА_11 11.08.2000 г. , ОСОБА_12 31.01.2003г., ОСОБА_13 03.07.2003г., ОСОБА_14 04.06.2004г., по которым назначить наказание:

- по ч.3 ст. 185 УК Украины - 3 (три) года лишения свободы;

- по ч.5 ст. 185 УК Украины - 7 (семь) лет лишения свободы, с конфискацией всего имущества, являющегося его собственностью;

По основаниям ч.1 ст.70 УК Украины, по совокупности преступлений, путем поглощения менее строгого наказания более строгим, определено ОСОБА_8 наказание в виде 7 (семь) лет лишения свободы, с конфискацией всего имущества, являющегося его собственностью.

В силу ст.70 ч.4 УК Украины путём поглощения менее строгого наказания назначенного приговором Киевского районного суда г.Харькова от 20.09.2004г. более строгим назначенным данным приговором, назначено наказание в виде 7 (семь) лет лишения свободы, с конфискацией всего имущества, являющегося его собственностью.

ОСОБА_8 признано виновным в совершении преступлений, совершенных после 20.09.2004г., предусмотренных ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 262, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 357 УК Украины по которым назначить наказание:

- по ч.3 ст. 185 УК Украины - 5 /пять/ лет лишения свободы;

- по ч.3 ст. 186 УК Украины - 4 /четыре/ года 6 /шесть/ месяцев лет лишения свободы;

- по ч.3 ст. 187 УК Украины - 7/ семь/ лет 2 /два/ месяца лишения свободы с конфискацией всего имущества, являющегося его собственностью;

- по ч.2 ст. 262 УК Украины - 6/ шесть/ лет лишения свободы;

- по ч.2 ст. 289 УК Украины - 7 /семь/ лет лишения свободы;

- по ч.3 ст. 357 УК Украины - 3 /три/ года ограничения свободы.

В силу ст. 70 УК Украины путем частичного сложения назначенных наказаний назначено ОСОБА_8 наказание в виде 7 /семь/ лет 6 /шесть/ месяцев лишения свободы.

На основании ст.71 УК Украины, по совокупности приговоров, путем частичного присоединения наказания назначенного в силу ст.70 ч.4 УК Украины по данному приговору окончательно назначено наказание в виде лишения свободы сроком на 8 /восемь/ лет, с конфискацией всего имущества, являющегося его собственностью.

Срок наказания ОСОБА_8 исчислять с 22 августа 2007 года, т.е. с момента фактического задержания.

Меру пресечения осужденному ОСОБА_8 до вступления приговора в законную силу оставлено прежней - содержание под стражей в СИЗО №27 УГДУ ВИН в Харьковской области.

Взыскано с ОСОБА_8 : в пользу - ОСОБА_15 сумму 2200 грн., ОСОБА_16 сумму 16860 грн., ОСОБА_12 сумму 950 грн., ОСОБА_13 сумму 79500 грн., ОСОБА_14 сумму 2530 грн., ОСОБА_17 сумму 14730 грн, ОСОБА_18 сумму 6550 грн., ОСОБА_19 сумму 2500 грн., ОСОБА_20 сумму 6540 грн., ОСОБА_21 сумму 2780 грн., ОСОБА_22 сумму 1850 грн., ОСОБА_23 сумму 3000 грн., ОСОБА_24 сумму 1700 грн., ОСОБА_25 сумму 1255 грн., ОСОБА_26 сумму 1055 грн., ОСОБА_27 сумму 2700,00 грн., ОСОБА_28 сумму 12000 грн., ОСОБА_29 сумму 3345 грн., ОСОБА_30 сумму 8433 грн., ОСОБА_31 сумму 2000,00 грн., ОСОБА_32 сумму 3900 грн., ОСОБА_33 сумму 1640 грн., ОСОБА_34 сумму 3380 грн., ОСОБА_35 сумму 4500,00 грн., ОСОБА_36 сумму 1680 грн., ОСОБА_37 сумму 4520 грн., ОСОБА_10 сумму 24000 грн., ОСОБА_11 сумму 2200 грн., ОСОБА_38 сумму 5750 грн.

В удовлетворении гражданских исков потерпевших - ОСОБА_39 на сумму 6392 грн., ОСОБА_40 на сумму 5950 грн., ОСОБА_41 на сумму 25900 грн., ОСОБА_42 на сумму 5270 грн., ОСОБА_43 на сумму 10000 грн., ОСОБА_44 на сумму 2925 грн., ОСОБА_45 на сумму 9350 грн., ОСОБА_46 на сумму 8673 грн., ОСОБА_47 на сумму 8770 грн. - отказано.

Згідно матеріалів справи, вирок Київського районного суду м.Харкова від 20.12.210 року набрав законної сили 10 травня 2011 року, звернутий до виконання 16 травня 2011 року в тому числі і щодо конфіскації майна ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.01.2017 вбачається, що ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27 січня 2017 року зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №97. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюба - ОСОБА_49 , дружини- ОСОБА_50 .

Відповідно до ст. 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням призначеним за вироком суду.

На підставі ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

На даний час відсутні дані про ухилення ОСОБА_3 , від відбування покарання, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що дає підстави вважати, що перебіг строку давності не зупинявся та не переривався.

Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Існування в Кримінальному кодексі України цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Загальними умовами, за яких особа, крім тих, що засуджені за злочини, передбачені ст. ст. 437-439 і ч. 1 ст. 442, або за інші злочини до довічного позбавлення волі, звільняється від відбування покарання відповідно до ст. 80 КК України, є: закінчення зазначених у ч. 1 ч. З ст. 80 строків; не вчинення протягом цих строків нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; не ухилення засудженого від відбування покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_3 був засуджений за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, то відповідно до п.5 ч.1 ст.80 КК України звільнення особи від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відбувається зі спливом 15 років, а тому такий строк з моменту набрання вироком законної сили на даний час не сплинув, у зв`язку з чим заява ОСОБА_6 задоволенню не підлягає. Суд звертає увагу заявника, що у відповідності до ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням призначеним за вироком суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна постанова державного виконавця Червонозаводського відділу ДВС ХМУЮ ОСОБА_51 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 29.06.2011 з примусового виконання виконавчого листа №1-1322/10/14 від 16.05.2011 виданого Київським районним судом м.Харкова про конфіскацію всього майна, яке належить ОСОБА_50 на користь держави. Даних про те, чи виконана вказана конфіскація майна матеріали справи не містять, а відомості, які наявні в матеріалах справи є не конкретними.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, то суд зазначає, що чинним КПК України передбачена інша процедура звернення до суду з вказаною заявою, а тому вказана вимога є безпідставною та необґрунтованою.

Так, з матеріалів справи вбачається, що зазначена кримінальна справа відносно ОСОБА_3 була розглянута в порядку, передбаченому КПК 1960 року. Питання зняття арешту на майно по вказаній кримінальній справі вирішене не було.

Відповідно до ч.6 ст.126 КПК ( в ред.. 1960 року) накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, тобто чинним на момент накладення арешту на майно (2004 рік) Кримінально-процесуальним кодексом України не передбачена процедура розгляду судом (слідчим суддею) заяви про звільнення майна з-під арешту, поданого особами, які не є учасниками кримінального провадження та вважають себе власниками арештованого майна.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року).

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Проте, арешт на майно було накладено уповноваженою особою під час досудового розслідування у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_50 ( ОСОБА_50 ) на підставі положень КПК України 1960 року.

При цьому згідно з Пунктом 9 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року) накладання арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Отже, обов`язковою передумовою звернення до суду з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України 2012 року є те, що арешт майна був застосований в порядку, визначеному КПК України 2012 року, в іншому разі це питання має бути вирішено у відповідності до положень КПК України 1960 року.

В силу ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та в постанові від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19 сформулювала загальний правовий висновок, згідно з яким спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Враховуючи викладене, звернення ОСОБА_3 в порядку виконання вироку та зняття арешту є недоцільним та необґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 80 КК України, ст. 107, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення від додаткового покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та зняття арешту -відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1