Справа № 451/222/21
Провадження № 1-кп/451/13/23
УХВАЛА

судового засідання

06 червня 2023 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

Справа № 451/222/21

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Радехівського районного суду Львівської області при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000511 від 14.05.2020 про обвинувачення

ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України

ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365 КК України

клопотання адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 про скасування арешту майна

за участю сторони та учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_12

представника потерпілого ОСОБА_13

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_8

у с т а н о в и в :

13 лютого 2023 року адвокатом ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 подано письмове клопотання про скасування арешту майна - автомобіля.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що на розгляді в Радехівському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження № 0000511 від 14.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 191 КК України. Так, 7 жовтня 2020 року в межах кримінального провадження №000511 від 14 травня 2020 року розпочатого за ч. 3 ст. 191 КК України ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова (справа №463/8630/20, провадження № 1 -кс/463/5212/20) накладено арешт на речі, предмети та документи, зокрема і на автомобіль «ЗІЛ 131», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_11 та, який знаходився на пилорамі майнового комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на автомобіль «ЗІЛ 131», державний номерний знак НОМЕР_1 , посвідчується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , копія якого додається. Із ухвали про накладення арешту на майно від 07.10.20 (справа № 463/8630/20, провадження № 1-кс/463/5212/20) визначається, що 06.10.20 слідчим у ході досудового розслідування кримінального провадження № 000511, відповідно до ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15.09.20 (копія додається), проведено обшук, в тому числі і автомобіля «ЗІЛ 131», державний номерний знак НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено речі, предмети та документи, які в подальшому постановою слідчого визнано речовими доказами. Обґрунтовуючи ухвалу від 15.09.20 про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи слідчий суддя зазначає про необхідності проведення обшуку з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та вилучення предметів, речей і документів, що мають значення для розкриття кримінального правопорушення і, які можуть бути використані як доказ злочинної діяльності ОСОБА_11 .. Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000511 завершено та обвинувальний акт скеровано до суду. Підозру ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000511 не повідомлено, а від так він не є стороною кримінального провадження. Також, повідомляє, що вилучені під час обшуку 06.10.20 у ОСОБА_11 документи, записи тощо, окрім транспортного засобу, останньому повернуто ще попередньо представником органу досудового розслідування. Більше того, автомобіль «ЗІЛ 131», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_11 не має жодного відношення до кримінального провадження №0000511, а тому не може бути доказом злочину, не підлягає спеціальній конфіскації у випадках передбачених законом, в тому числі у підозрюваного, обвинуваченого (яким такий не є), засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, на нього не може бути звернено стягнення для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна. Під час постановления 07.10.20 ухвали, якою накладено арешт на автомобіль, слід розуміти, що слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, які можливо мали місце на той час, було констатовано наявність відповідних підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що тимчасово вилучений автомобіль, власником якого являється ОСОБА_11 відповідав критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Проте, у розумінні вимог статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. З часу вилучення автомобіля у ОСОБА_11 і до завершення досудового розслідування пройшов значний проміжок часу, протягом якого ніякі фактори не забороняли органу досудового розслідування констатувати в тій чи іншій мірі причетність автомобіля до вчиненого злочину, або ж вказати які саме сліди вчинення злочину могли залишитися на ньому, а тому він не може бути використаний, як доказ у кримінальному провадженні. Наголошує, що автомобіль, належний ОСОБА_11 більше двох років знаходиться на відкритій території та без належного обслуговування, під дією навколишнього середовища втрачає характеристики, притаманні транспортному засобу. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, вважає, що наявні підстави для скасування арешту, тому просить скасувати арешт із автомобіля, марки «ЗІЛ 131», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_11 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 07.10.2020 у межах кримінального провадження №0000511 від 14.05.2020 та повернути його власнику ОСОБА_11 , який проживає на АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платила податків НОМЕР_4 (а. с. 38-55).

Особа, в інтересах якої подано дане клопотання та його захисник у судове засідання не з"явилися, представник ОСОБА_11 - ОСОБА_10 подав суду клопотання про розгляд питання скасування арешту у їх відсутності та винесення процесуального рішення про його задоволення (а.с.94, 101 том 5).

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання та скасування такого арешту, оскільки автомобіль визнаний речовим доказом і на нього правомірно накладено арешт. По даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 підозра не оголошувалась, відносно нього матеріали виділено в інше кримінальне провадження про обвинувачення його за ст.198 КК України, за наслідками розгляду якого затверджено угоду про визнання винуватості. При постановленні судом вироку за статтями, які обвинувачуються обвинувачені не передбачено спеціальної конфіскації у випадках передбачених законом, проте оскільки автомобіль визнаний речовим доказом, скасуванню накладений на нього арешт не підлягає. Просив відмовити в задоволенні даного клопотання.

Інші учасники кримінального провадження не виявили бажання висловити свою думку щодо клопотання.

Суд, заслухав позицію прокурора, дослідивши надані захисником ОСОБА_10 докази, що стосуються порушеного питання, прийшов до висновку про задоволення даного клопотання.

До такого висновку суд прийшов, виходячи з наступних міркувань.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна, зокрема допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, коли метою арешту є забезпечення збереження речових доказів, такий арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Абзацом 2 ч. 1 ст.174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для скасування арешту за змістом ч. 1 ст.174 КПК України покладається на особу, яка звернулась із відповідним клопотанням.

Тож, для вирішення питання про скасування арешту, суду на даному етапі належить встановити, чи було доведено заявником, що арешт на майно було накладено необґрунтовано.

Так, заявник у своєму клопотанні як на підставу для визнання накладеного арешту необґрунтованим посилається на те, ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000511 підозру не повідомлено, тому автомобіль «ЗІЛ 131», який на праві власності належить ОСОБА_11 не має жодного відношення до кримінального провадження №0000511 й не може бути доказом злочину, не підлягає спеціальній конфіскації у випадках передбачених законом, в тому числі у підозрюваного, обвинуваченого (яким такий не є), засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, на нього не може бути звернено стягнення для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна.

Водночас, суд встановив, що відповідно до змісту ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2020 року по справі №463/8630/20, арешт на автомобіль, марки «ЗІЛ 131», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_11 було накладено з метою збереження його в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0000511, а не з метою забезпечення конфіскації чи спеціальної конфіскації.

Доводи про те, що арештоване майно не підлягає спеціальній конфіскації, також не впливають на обґрунтованість арешту, адже метою його накладення було не забезпечення подальшої спеціальної конфіскації, а його збереження в якості речових доказів.

Таким чином, на переконання суду, заявником у своєму клопотанні не доведено, що арешт було накладено необґрунтовано.

У той же час суд встановив, що постановляючи ухвалу від 07.10.2020 року та накладаючи арешт на автомобіль з метою збереження їх в якості речових доказів, слідчий суддя керувався вимогами ст.170-173 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для задоволення відповідного клопотання, оскільки арештоване майно має значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та вирішення завдань, передбачених ст.2 КПК України; враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам та критеріям визначеним ст.98 КПК України.

Водночас, відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року. Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, вказаний автомобіль вилучений у ході досудового розслідування кримінального провадження №0000511 від 14.05.2020 під час проведення санкційного обшуку на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук від 15.09.2020. В подальшому вказаний автомобіль був визнаний речовим доказом і з метою їх збереження 07.10.2020 року на них було накладено арешт (а.с.44-53 том 5).

Підозру ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000511 не повідомлено, тому автомобіль, який визнаний речовим доказом, та належить ОСОБА_11 на праві власності не має жодного відношення до кримінального провадження №0000511.

З огляду на положення ч.1 ст. 22 КПК України, відповідно до якої кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, враховуючи доводи клопотання, суд дійшов до висновку, що потреба у подальшому застосуванні повного арешту майна відпала.

Зважаючи на обставини, які стали підставою для арешту автомобіля суд вважає, що арешт був накладений обґрунтовано, проте в даний час відсутні підстави для його арешту, що в свою чергу не зашкодить повному та всебічному судовому розгляду.

З огляду на викладене, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 98, 170-173, 174, 371-372 КПК України, суд

постановив :

клопотання адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 07.10.2020 в межах кримінального провадження № 0000511 від 14.05.2020, на автомобіль, марки «ЗІЛ 131», державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_11 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Повернути автомобіль, марки «ЗІЛ 131», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_11 , жителю АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий суддяОСОБА_1

Повний текст ухвали судового засідання виготовлено 12 червня 2023 року.