Справа № 601/2257/23
Провадження №1-кп/601/220/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м.Кременець кримінальне провадження №0000080 від 04.08.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Крутнів Кременецького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 254 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 з 2011 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) є користувачем земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 площею 0,76 га.

Вказана земельна ділянка надана в користування його тітці ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 використовував вказану земельну ділянку як спадкоємець за заповітом. До складу цієї земельної ділянки входила частина землі із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства».

Так, ОСОБА_5 , будучи належним користувачем несформованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га, без кадастрового номера, в 2017 (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), будучи належним користувачем даної земельної ділянки, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушуючи вимоги чинного законодавства, а саме:

- ст. 14, ч. 6 ст. 41 Конституції України, згідно яких право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Використання власності не може завдавати шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі;

-підпунктів «а», «б», «ґ» та «ж» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України (далі - Кодекс), відповідно до яких власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі, а також за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф;

-ч. 2, абз. 2 ч. 5 ст. 20 Кодексу, згідно яких зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення, земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу;

-ч. 1 ст. 23 Кодексу, відповідно до якої землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання;

-ст. ст. 162 - 164 Кодексу, згідно яких охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необгрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико - культурного призначення. Завданнями охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель. Охорона земель включає: обґрунтування і забезпечення досягнення раціонального землекористування; захист сільськогосподарських угідь від необгрунтованого їх вилучення для інших потреб; захист земель від несприятливих природних і техногенних процесів; консервацію деградованих сільськогосподарських угідь. Порядок охорони земель встановлюється законом;

-ст. 166 Кодексу, відповідно до якої рекультивація порушених земель - це комплекс організаційних, технічних і біотехнологічних заходів, спрямованих на відновлення ґрунтового покриву, поліпшення стану та продуктивності порушених земель. Землі, які зазнали змін у структурі рельєфу, екологічному стані ґрунтів і материнських порід та у гідрологічному режимі внаслідок проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, підлягають рекультивації. Для рекультивації порушених земель, відновлення деградованих земельних угідь використовується ґрунт, знятий при проведенні гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, шляхом його нанесення на малопродуктивні ділянки або на ділянки без ґрунтового покриву;

-ст. 168 Кодексу, згідно якої ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони. Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду контролю) в агропромисловому комплексі, крім передбачених випадків, у яких зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок здійснюються виключно на підставі робочого проекту землеустрою. При здійсненні діяльності, пов`язаних з порушенням поверхневого шару ґрунту, власники земельних ділянок та землекористувачі повинні здійснювати зняття, складування, зберігання поверхневого шару ґрунту та нанесення його на ділянку, з якої він був знятий (рекультивація), або на іншу земельну ділянку для підвищення її продуктивності та інших якостей;

-ст. 35 Закону України «Про охорону земель» (надалі - Закон), відповідно до якої власники і землекористувачі, в тому числі орендарі земельних ділянок, при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного і природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; своєчасно інформувати відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо стану, деградації та забруднення земельних ділянок; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу;

-ст. 36 Закону, згідно якої охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб. Зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається лише за умови обґрунтування доцільності такої зміни в порядку, визначеному законом;

-ст. 37 Закону, відповідно до якої власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно - правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється;

-ст. 52 Закону, згідно якої рекультивації підлягають землі, які зазнали зміни у структурі рельєфу, екологічному стані ґрунтів і материнських порід та в гідрологічному режимі внаслідок проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт. При проведенні гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов`язаних з порушенням ґрунтового покриву, відокремлена ґрунтова маса підлягає зняттю, складуванню, збереженню та перенесенню на порушені або малопродуктивні земельні ділянки відповідно до робочих проектів землеустрою. При знятті ґрунтового покриву здійснюється пошарове зняття і роздільне складування верхнього, найбільш родючого шару ґрунту, та інших прошарків ґрунту, відповідно до структури ґрунтового профілю, а також материнської породи. Об`єм ґрунтової маси, що підлягає зняттю і роздільному складуванню, визначається в робочих проектах землеустрою. Рекультивація земельних ділянок здійснюється шляхом пошарового нанесення на малопродуктивні земельні ділянки або ділянки без ґрунтового покриву знятої ґрунтової маси, а в разі потреби - і материнської породи в порядку, який забезпечує найбільшу продуктивність рекультивованих земель. Роботи із зняття, складування, збереження та нанесення ґрунтової маси на порушені земельні ділянки здійснюються за рахунок фізичних та юридичних осіб, з ініціативи або вини яких порушено ґрунтовий покрив, а роботи з нанесення знятої ґрунтової маси на малопродуктивні землі здійснюються за бажанням власників або землекористувачів, у тому числі орендарів цих земельних ділянок за їх рахунок, здійснив безгосподарське використання земель шляхом виведення земель із сільськогосподарського обороту, порушення структури ґрунту.

ОСОБА_5 будучи належним користувачем реформованої земельної ділянки, що за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,60 га, яка згідно класифікатора видів цільового призначення земель відноситься до земель сільськогосподарського призначення, в 2017 році (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, ігноруючи вимоги ст. ст. 96, 20, 186-1 Земельного кодексу України, достовірно знаючи про вид цільового призначення земельної ділянки, вручну, за допомогою лопати, без відповідних дозвільних документів на проведення робіт та без проведення змін цільового призначення земельної ділянки, зняв верхній шар ґрунту, утворивши заглиблення, яке заповнив водою, чим здійснив безгосподарське використання земель шляхом виведення земель із сільськогосподарського обороту, порушення структури ґрунту.

В результаті кримінально-правових умисних дій ОСОБА_5 в період 2017 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), без зміни цільового призначення вищенаведеної земельної ділянки у встановленому законом порядку, зокрема ч. 3 ст. 20 Кодексу, здійснено безгосподарське використання земель шляхом виведення земель із сільськогосподарського обороту, порушення структури ґрунту, а саме облаштовано штучну водойму прямокутної форми розміром 6,50*4,15 м з глибиною 1 м, із них наповнення водою в середньому 0,30 м.

Умисними діями ОСОБА_5 завдано шкоду від зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту), спричинено зміну рельєфу місцевості, втрату родючості, тобто здатності земельної ділянки задовольняти потреби рослин в елементах живлення, воді, повітрі і теплі в достатніх кількостях для їх нормального розвитку; виведення її з сільськогосподарського обороту, що полягає у припиненні та неможливості подальшого використання зазначеної земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства назавжди, тобто неможливості вирощування на ній сільськогосподарських культур; порушення структури ґрунту, що виразилося у втраті його фізичних, хімічних, біологічних та економічних властивостей, а також природного рослинного покриву, зміні його механічного та технічного складу під впливом антропогенного навантаження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковано за ст. 254 КК України (із врахуванням змін, що внесені згідно із Законами №270-VI від 15.04.2008 та без врахування змін, що внесені із Законами №402-ІХ від 19.12.2019, №2617-VIII від 22.11.2018), тобто безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту, порушення структури ґрунту.

Під час розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ст. 254 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження згідно ст. 49 КК України, про що подав суду письмову заяву.

При цьому обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що суть обвинувачення, як і підстава його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із нереабілітуючою підставою йому роз`яснено та вони йому зрозумілі, він не заперечує щодо закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Захисник в судовому засіданні просив задоволити клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ст. 254 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В судовому засіданні прокурор відносно поданого клопотання не заперечила.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що вищевказане клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 254 КК України (із врахуванням змін, що внесені згідно із Законами №270-VI від 15.04.2008 та без врахування змін, що внесені із Законами №402-ІХ від 19.12.2019, №2617-VIII від 22.11.2018), санкція якого передбачала покарання у виді штрафу до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Станом на дату проведення судового засідання та вирішення клопотання ОСОБА_5 , інкриміноване останньому діяння згідно ст. 12 КК України є проступком.

Згідно ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до обвинувального акту кримінальне правопорушення, передбачене ст. 254 КК України ОСОБА_5 вчинив в 2017 році та з дня його вчинення минуло більше трьох років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули, зокрема, три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України (п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005р.).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, суд прийшов до переконання, що обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ст. 254 КК України (із врахуванням змін, що внесені згідно із Законами №270-VI від 15.04.2008 та без врахування змін, що внесені із Законами №402-ІХ від 19.12.2019, №2617-VIII від 22.11.2018) з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, який не зупинявся і не переривався, і за наявності згоди на це обвинуваченого, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 04 серпня 2023 року за даним фактом закриттю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 44, 49 КК України, ст.ст. 5, 284, 285, 286, 376, 395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 254 КК України (із врахуванням змін, що внесені згідно із Законами №270-VI від 15.04.2008 та без врахування змін, що внесені із Законами №402-ІХ від 19.12.2019, №2617-VIII від 22.11.2018) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000080 від 04 серпня 2023 року за даним фактом закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий: