СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/432/23
Провадження №1-кп/547/64/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року смт Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

провівши в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області відкрите судове засідання у кримінальному провадженні № 0000141, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09.05.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Устимівка Семенівського району Полтавської області, проживаючого без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, паспорт НОМЕР_1 виданий органом 5339 від 02.07.2022, освіта неповна середня, непрацюючий, неодружений, раніше судимий:

05.12.1985 Семенівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 25 КК України засуджений умовно з обов`язком залучення до праці з іспитовим строком 4 місяці 7 днів. Звільнений 12.01.1989 року з відбування покарання по місцю проживання;

09.01.1990 Глобинським районним судом Полтавської області за ст.ст. 81, ч. 4, 17, 81 ч.3, ст. 89, ч.1 ст.213, ч.1, 42, 14 КК України (1960 року) до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Звільнений 04.09.1996 з відбування покарання по місцю проживання;

17.01.1997 Семенівським районним судом Полтавської області за ч. 3. ст. 141 КК України (1960 року) до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. 26.02.1997 пом`якшено міру покарання за ч. 3 ст. 141 КК України (1960 року) до покарання у вигляді 7 років позбавлення. Звільнений 09.08.2002 від відбування покарання з невідбутим строком 1 рік 2 місяці 7 днів;

26.05.2003 Семенівським районним судом Полтавської області за ч. 3. ст. 185, ч.1 ст.289, ч.3 ст.194, ч.2 ст.70, ст.17 КК України до покарання у вигляді 10 років;

27.09.2012 Глобинським районним судом Полтавської області за ч. 3. ст. 187 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

21.05.2012 Семенівським районним судом Полтавської області за ч. 3. ст. 187 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі;

27.09.2012 Глобинським районним судом Полтавської області за ч. 3. ст. 187 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано 1 рік позбавлення волі по вироку Семенівського районного суда від 21.05.2012 з остаточним покаранням у вигляді позбавлення волі строком на 8 років.

Звільнений 22.12.2017 за ухвалою Крюковського районного суду м. Кременчук від 14.12.2017 умовно достроково з не відбутою частиною 1 рік 10 місяців 21 день;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

що 09.05.2023 приблизно о 05 годин 30 хвилин ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де до нього, будучи в стані алкогольного сп`яніння, підійшла його співмешканка ОСОБА_5 , внаслідок чого між ними виникла сварка.

У ході сварки ОСОБА_4 , маючи прямий умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс не менше шести ударів дерев`яною палицею по тілу потерпілої ОСОБА_5 , із них: по лівому плечу не менше 1-го, по правому передпліччю не менше 2-х, в область лівого стегна не менше 3-х.

Згідно висновку експерта № 133 від 10.05.2023 у потерпілої ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

-закритого перелому правої ліктьової кістки зі зміщенням синця по внутрішній поверхні нижньої третини правого передпліччя та припухлості м`яких тканин по задньо-внутрішній поверхні верхньої та середньої третинах правого передпліччя, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я;

- полосатих синців по зовнішньо-задній поверхні верхньої третини лівого плеча та зовнішньо-задній поверхні середньої третини лівого стегна, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні даного кримінального правопорушення та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладанням обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що примирилась з обвинуваченим, просила суворо його не карати.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, вказав, що дійсно на грунті неприязних відносин між ним та потерпілою виникла сварка, внаслідок чого він наніс дерев`яною палицею удари потерпілій ОСОБА_5 , чим спричинив їй тілесні ушкодження.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження фактичних обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Заслухавши обвинуваченого, суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в умисних діях, які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Санкція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються судом за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 12 КК України дане правопорушення відноситься до нетяжких злочинів.

При призначенні покарання також суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який неодноразово судимий, повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся, за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд вважає за можливе застосувати щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінального процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень..

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, у межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.

Водночас суд вважає за можливе застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 75 КК України, оскільки виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення новихкримінальних правопорушень.

Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть виправленню обвинуваченого.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 337, 373, 374, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1-річного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речовий доказ, а саме дерев`яну палицю, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Семенівський районний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1