Справа № 541/1534/23
Провадження № 1-кп/541/192/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Миргород обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000279 від 11.03.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

03.05.2023р. з Миргородської окружної прокуратури Полтавської області до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000279 від 11 березня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подав скаргу на бездіяльність слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 . Свою скаргу мотивував тим, що бездіяльність слідчого ОСОБА_10 полягає у незабезпечені об`єктивності та всебічності досудового розслідування, виявлення обставин, що виправдовують підозрюваних, тобто у нездійснені процесуальних дій, які він зобов`язаний робити (у встановлений КПК строк досудового розслідування (ст. 219, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 303 КПК), а саме: не з`ясування попереднього діагнозу та не отримання в законний спосіб медичних документів потерпілого ОСОБА_11 , який прибув до м. Миргород Полтавської області на реабілітацію після отриманої 19.02.2023 року контузії в зоні бойових дій, до цього з 02.03.2023 по 10.03.2023 перебував на лікуванні з діагнозом струс головного мозку. Обставини наявності тілесних ушкоджень, які спонукали перебування потерпілого в м. Миргород слідчим були з`ясовані, але їх не було встановлено. На його думу, це є істотними обставинами кримінального провадження, тому як деякі тілесні ушкодження потерпілий міг отримати ще до обставин, описаних в обвинувальному акті, тобто до 10.03.2023 року. Крім того, вважає, що бездіяльність слідчого ОСОБА_10 полягає також у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначеним КПК строк досудового розслідування (ст. 219 та ч. 1 ст. 28 КПК) по виконанню вимог ст.ст. 2, 7, 8, 9,11,13,17,94 КПК України, що вимагають об`єктивності та всебічності розслідування, неупередженому повному досліджені всіх обставин кримінального провадження, оцінюванні кожного доказу з точки зору належності, достатності, допустимості та достовірності, забезпечення права на захист (ст.ст. 20, 42 КПК). А також повно і неупереджено дослідити обставини й ті, що виправдовують підозрюваного (ч. 2 ст. 9, ч. 5 ст. 223 КПК), забезпечити належну правову процедуру та повне неупереджене розслідування (ст. 2 КПК), що призвело до порушення права підозрюваних на захист, до неповноти та не всебічності слідства - у вигляді нез`ясування суттєвих обставин подій, і як наслідок - викривлених стверджень, та необгрунтованої підозри, посилання на докази, які отримані в незаконний спосіб. Також вважає, що в даному кримінальному провадженні існує необхідність у проведенні повторної комісійної судово-медичної експертизи із залученням рентгенолога, отоларинголога (ЛОР) і невролога (нейрохірурга), з метою усунення протиріч між раніше проведеною експертизою та іншими матеріалами справи та внаслідок необґрунтованості висновків судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_11 щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Зазначив, що разом із зазначеним клопотанням, як додаток, слідчому було надано копію Рецензії на висновок експерта від 17.03.2023 р. № 182 за результатами проведення судово-медичної експертизи. На його думку, слідча ухвалила необґрунтовану постанову про відмову в задоволені клопотання, де зазначила, що нею відповідно до ст. 290 КПК України, визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту і ст. 283 КПК позбавляє її можливості задовольнити клопотання. Крім того, бездіяльність слідчого ОСОБА_10 полягає також у нез`ясуванні причин розбіжностей між протоколом комп`ютерної томографії головного мозку, ШВХ від 10.03.2023 р. за підписом лікаря рентгенолога ОСОБА_12 , наданого нею слідчому судді під час звернення з клопотанням про обрання запобіжного заходу підозрюваним та цим же протоколом, який пізніше з`явився в матеріалах кримінального провадження. Крім того, вважає, що бездіяльність слідчого полягає у незабезпечені підозрюваним прав на захист при призначені та проведені всіх експертиз кримінального провадження, а саме, при проведенні експертиз слідчим не роз`яснені права і не забезпечено їх, що є порушенням права на захист. Крім того, бездіяльність полягає у невиконанні слідчим вимог ст. 94 КПК та ч. 2 ст. 87 КПК, тому як в кримінальному проваджені відсутні будь-які дані щодо оцінювання слідчим доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, керуючись законом. В результаті чого підозри ґрунтуються на доказах, які не є такими в розумінні ч. 1 ст. 84 КПК - бо не містять фактичних даних і не отримані в передбаченому КПК порядку, а тому не є належними, допустимими та достовірними. Просив визнати незаконною бездіяльність слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 .

Прокурор вважав, що обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, просив призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого просив відмовити, оскільки вважає, що слідчий не є експертом та не може досліджувати медичні документи, слідчим було отримано дозвіл на тимчасовий доступ до необхідних документів та скеровано їх для проведення експертизи. Експертом не було заявлено клопотань про надання додаткових медичних документів щодо попередніх травм потерпілого, крім того обвинувачені не були присутні при проведенні експертизи, таких клопотань експерт також не заявляв. Слідчий не міг втручатися в експертне дослідження. Щодо висновку експерта, то це питання оцінки доказів, допиту експерта, питання вирішення призначення додаткової чи повторної експертизи. Сторона обвинувачення вважає доведеним обвинувачення в кримінальному провадженні. Вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 вважав можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Щодо скарги захисника на бездіяльність слідчого, підтримав думку прокурора та просив відмовити в її задоволенні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_5 підтримав скаргу захисника ОСОБА_6 , але вважав її такою, що не підлягає вирішенню під час підготовчого судового засідання. Крім того, захисник ОСОБА_5 подав письмове клопотання, яке підтримав в підготовчому судовому засіданні, про повернення обвинувального акту прокурору. Клопотання мотивував тим, що статус ОСОБА_9 . Огли та ОСОБА_8 у обвинувальному акті визначено як підозрювані, замість обвинувачених. В обвинувальному акті викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 . Огли та ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якій містяться твердження про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вчинили інкриміноване кримінальне правопорушення. В обвинувальному акті слідча окремого формулювання обвинувачення не визначила, сховала конкретне обвинувачення за розділом обвинувального акту, де міститься виклад обставин та правова кваліфікація дій обвинувачених. Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті взагалі не має, що не відповідає п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. Також вважає, що в даному обвинувальному акті обвинувачення не пред`явлене ОСОБА_9 . Огли та ОСОБА_8 , а припущення слідства про їх причетність до скоєння правопорушення є некоректним, тому як не розмежована роль кожного з обвинувачених у вчиненні даного кримінального правопорушення, не вказано, як пошкодження наступили від дій кожного з них. Зазначив, що в порушення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті припущення слідства сформульовані однаково, тобто продубльовані, що унеможливлює визначити роль, участь та результат дій кожного з них в інкримінованих злочинах, що свідчить про відсутність правової оцінки діям усіх учасників кримінального правопорушення. Також в обвинувальному акту допущене порушення ч.2 п.6 ст. 291 КПК України в частині визначення обставин, що обтяжують покарання. Так, у розділі правова кваліфікація обвинувального акту ОСОБА_9 у якості кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст. 121 КК України слідча визначила вчинення кримінального правопорушення групою осіб. Одночасно у якості обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 . Огли слідча визначила таку ж саме ознаку. У якості обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , взагалі зазначено вчинення кримінального правопорушення групою осіб. Крім того, додаток до обвинувального акту Реєстр матеріалів досудового розслідування кримінального правопорушення №00000279 від 11.03.2023 містить рукописне дописування, датоване вже після дати складання обвинувального акту 02.05.2023р., обвинувальний акт затверджено та надано стороні захисту 01.05.2023 року, разом з тим реєстр та обвинувальний акт повинні вручатись одночасно, що вказує на недотримання цього порядку. Обвинувальний акт у розділі речові докази у кримінальному провадженні не відповідає доданому до нього реєстру матеріалів, оскільки у обвинувальному акті в даному розділі наводиться завірені копії медичної картки №1619/374 на 10 арк., разом з тим 02.05.2023р., вже після складання обвинувального акту захисту вручена копія іншої медичної картки стаціонарного хворого, про що слідча зробила від руки виправлення у реєстрі. Текст обвинувального акту містить посилання на докази: висновки судових експертиз, що до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкриває сутність доказу з боку обвинувачення, що в свою чергу прямо суперечить положенням ч.ч.2,4 ст. 291 КПК України та порушує право на захист. Крім того, порушена процедура вручення обвинувального акту, оскільки він був вручений не прокурором, а слідчою у приміщенні СІЗО, де прокурора взагалі не було. Наведені порушення в сукупності, на думку захисника, перешкоджають призначенню судового розгляду даного кримінального провадження, порушують гарантовані законом процесуальні права сторін кримінального провадження. Також вказав, що в обвинувальному акті зазначено, що кримінальним правопорушенням не завдана шкода, при цьому представником потерпілого подано цивільний позов про відшкодування шкоди.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору. Зазначив, що все, що зазначено в клопотанні, стосується і його підзахисного. В обвинувальному акті слідча процитувала повністю висновок експерта, чим поставила їх в невигідне становище. Також обвинувальний акт було вручено слідчою в слідчому ізоляторі йому і його підзахисному, потім слідча змінила реєстр матеріалів досудового розслідування на інший.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту. Зазначив, що статус ОСОБА_9 . Огли та ОСОБА_8 в обвинувальному акті зазначено як підозрюваний, оскільки статус обвинуваченого особа отримує тільки з моменту передачі обвинувального акту до суду. Крім того, в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення відповідають один одному, слідча може дублювати ці розділи, ці одні й ті самі обставини. Щодо обтяжуючих та пом`якшуючих обставин, вважає, що це необхідно і можливо вирішити під час судового розгляду. Також зазначив, що сторона захисту не відмовилась отримувати обвинувальний акт від слідчого, до обвинувального акту долучені розписки обвинувачених та їх захисників на ім`я прокурора про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Щодо реєстру матеріалів досудового розслідування, вважав, що порушень у тому, що сторона захисту знайомилась з окремим медичним документом після вручення обвинувального акту, не має, та зазначення про таку дію в реєстрі матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акту.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 підтримав думку прокурора, вважав необхідним відмовити в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту, вважає, що обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України. Крім того, просив прийняти до розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 , який в подальшому був уточнений, до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Огли про відшкодування моральної шкоди. Крім того, подав клопотання про арешт майна, в якому просив, з метою забезпечення цивільного позову, накласти арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_8 , а саме на: автомобіль MERSEDENS-BENZ E280CDI, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , дата реєстрації 14.02.2023р., а також на майно, що належить на праві власності ОСОБА_9 . Огли, а саме на: автомобіль ЗАЗ-DAEWOO LANOS, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , № кузова - НОМЕР_5 , дата реєстрації 12.11.2021р; автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , VIN НОМЕР_7 , дата реєстрації 24.05.2022р., автомобіль AUDI A6, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_8 , VIN НОМЕР_9 , дата реєстрації 08.11.2022р.

Прокурор підтримав клопотання представника потерпілого, вважав можливим прийняти до розгляду поданий уточнений цивільний позов та з метою забезпечення цивільного позову накласти арешт на зазначене в клопотанні майно обвинувачених.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти прийняття до розгляду цивільного позову, посилаючись на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175,176 ЦПК України, а саме, не зазначено виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимогу про відшкодування моральної шкоди, відсутнє зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, не повно вказано дані відповідачів. Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що кримінальним правопорушенням не завдано шкоду. Також заперечували проти клопотання представника потерпілого про накладення арешту на майно обвинувачених, оскільки не доведено співмірність застосування такого арешту із заявленими вимогами. Просили відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Крім того, захисником ОСОБА_5 подано клопотання про зміну запобіжному заходу обвинуваченому ОСОБА_9 . Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_9 має постійне місце мешкання та реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно. Місто ОСОБА_13 не є окупованою територією та активні бойові дії там не ведуться. Тому вважає можливими застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації. Крім того, всі свідки та потерпілий будуть знаходитися на значній відстані, що унеможливить вплив обвинуваченого на них. Також вважає, що пред`явлена ОСОБА_9 . Огли підозра ґрунтується на припущеннях, домислах, необ`єктивних даних. Також вважає, що ризики, зазначені стороною обвинувачення, жодним чином не доведені і не підтверджені жодними доказами. Просив врахувати особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації, характеристику, відсутність судимостей, молодий вік, та змінити ОСОБА_9 . Огли запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт. Як альтернативний можливий запобіжний захід підтримав клопотання про особисту поруку тренера викладача вищої категорії, майстра спорту України ОСОБА_14 .

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання свого захисника про повернення обвинувального акту. Крім того, просив задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність слідчої. Просив відмовити в задоволенні клопотання представника потерпілого про накладення арешту на майно. Також підтримав клопотання свого захисника про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт за місцем його реєстрації, зазначив, що як внутрішньо переміщена особа зареєстрований в Дніпропетровській області.

Крім того, захисником ОСОБА_15 подано клопотання про зміну запобіжному заходу обвинуваченому ОСОБА_8 . Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_8 має постійне місце мешкання та реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання характеризується позитивно. Місто ОСОБА_13 не є окупованою територією та активні бойові дії там не ведуться. Тому вважає можливими застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації. Крім того, всі свідки та потерпілий будуть знаходитися на значній відстані, що унеможливить вплив обвинуваченого на них. Також вважає, що пред`явлена ОСОБА_8 підозра ґрунтується на припущеннях, домислах, необ`єктивних даних. Вважає, що ризики, зазначені стороною обвинувачення, жодним чином не доведені і не підтверджені жодними доказами. Просив врахувати особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації, характеристику, відсутність судимостей, молодий вік, та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт. Як альтернативний можливий запобіжний захід підтримав клопотання про особисту поруку тренера викладача вищої категорії, майстра спорту України ОСОБА_14 .

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав скаргу свого захисника - адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність слідчої та просив її задовольнити. Крім того, підтримав клопотання адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту. Просив відмовити в задоволенні клопотання представника потерпілого про накладення арешту на майно. Також підтримав клопотання свого захисника про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт за місцем його реєстрації, зазначив, що як внутрішньо переміщена особа зареєстрований в Дніпропетровській області.

Крім того, до суду надійшло клопотання директора Донецької обласної спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи олімпійського резерву з боксу ОСОБА_16 про застосування до обвинувачених ОСОБА_9 . Огли та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистої поруки тренера-викладача з боксу ОСОБА_14 .

ОСОБА_14 в судовому засіданні зазначене клопотання підтримав та просив передати під особисту поруки обвинувачених. Зазначив, що працює тренером вже майже 20 років, є майстром спорту України з боксу, обвинувачених знає з дитинства, вони в нього навчалися, тісно з ними спілкується. Пояснив, що працює в спортивній школі, яка знаходилась в м. Бахмут, а зараз через військові дії передислокувалась в м. Полтаву. На даний час знаходиться на спортивних зборах в с. Яблуниця Івано-Франківської області. Пояснив, що незважаючи на його відрядження він зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Прокурор заперечував проти клопотань захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зміну обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або особисту поруку. Зазначив, що на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинувачених від суду та впливу на свідків та потерпілого, оскільки ОСОБА_9 . Огли та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, м. Добропілля є зоною активних бойових дій,обвинувачені зареєстровані як ВПО взагалі в м. Дніпро, деякі свідки є їх близькими знайомими, ще не проводився судовий розгляд і вони не були допитані, тому більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених та перешкодити зазначеним ризикам. Вважав подані клопотання передчасними та необґрунтованими, в їх задоволенні просив відмовити.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 вважав клопотання захисників про зміну обвинуваченим ОСОБА_9 . Огли та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтованими, в задоволенні їх просив відмовити.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, скаргу захисника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчої, клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту та клопотання захисників про зміну обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, приходить до наступного висновку.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору.

Відповідно до ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, зокрема, ст. 291 КПК України.

Для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акту положенням зазначеної норми закону і не повинен вдаватися в оцінку доказів (їх належності і допустимості), оцінку належності проведення певних слідчих чи процесуальних дій або ухвалення певних процесуальних рішень.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт поряд з іншими відомостями обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Питання про те, яким чином мають бути викладені фактичні обставини кримінального провадження, врегульовано у п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, якою встановлено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення у такому виді, як прокурор вважає їх встановленими.

Оскільки формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті слідчим, з наступним затвердження прокурором, або самим прокурором, то в цій частині обвинувального акта викладається позиція сторони обвинувачення у такому виді, як це вважає за правильне прокурор.

Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин справи, а також узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового розгляду провадження суд не вправі входити в оцінку вказаних обставин.

Обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акту, є предметом розгляду в судовому засіданні провадження по суті.

Судом у підготовчому судовому засіданні не надається оцінка обставинам, зазначеним в обвинувальному акті, а вирішується виключно питання щодо відповідності обвинувального акта вимогам закону і відповідно щодо можливості або неможливості призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.

КПК України не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи, перевіряти правильність визначення прокурором формулювання обвинувачення, зобов`язувати його змінювати це формулювання, оскільки, як вже зазначалося вище, визначення форми та обсягу обвинувачення належить виключно до повноважень прокурора, який згідно з ч.1 ст.36 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Між тим, доводи захисника на обґрунтування необхідності повернення обвинувального акта зводяться саме до оцінки фактичних обставин справи та доказів сторони обвинувачення, що є неприпустимим у підготовчому судовому засіданні.

На переконання суду, викладені прокурором в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення є достатніми для повного розуміння обвинуваченими суті висунутого проти них обвинувачення.

З урахуванням позиції Верховного суду, викладеній у висновку Верховного суду України від 12.10.2017 року у справі № 5-253кс(15)17, суд констатує, що наявність недоліків в обвинувальному акті, його суті не змінює, оскільки в ньому наведені фактичні дані, що в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, в ключі фактичних обставин установлених стороною обвинувачення у ході розслідування провадження через призму даних відображених в підозрі.

Крім того, відповідно до висновку Верховного суду України від 24.11.2016 року у справі №5-328кс16, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому, що і має місце в цій ситуації (наведення короткого викладу тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабули обвинувачення через фактичну модель злочину, та указівку на юридичне формулювання, тобто правову модель злочину, в ключі фактичних обставин установлених стороною обвинувачення у ході розслідування провадження через призму даних відображених в підозрі.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Вдавшись до аналізу викладення фактичних обставин провадження та аналізу кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Огли за кваліфікуючими ознаками кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, визначення обставин, що обтяжує та пом`якшує покарання, суд вийде за межі повноважень, наданих йому ст. 314 КПК України щодо питань, які можуть бути вирішені судом у підготовчому судовому засіданні.

До обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Вручення обвинувального акту слідчим за дорученням прокурора, на думку суду, не є процесуальним порушенням та підставою для його повернення.

До обвинувального акту також додано розписки обвинувачених та їх захисників, адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про отримання обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування на ім`я прокурора.

Стосовно зауважень захисника щодо недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування, слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.109 КПК України з огляду на допис у ньому процесуальної дії, а саме, ознайомлення обвинувачених та їх захисників з матеріалами досудового розслідування, як підстава для повернення обвинувального акту є необґрунтованою, оскільки за змістом кримінального процесуального Закону така невідповідність не є самостійною процесуальною підставою для повернення обвинувального акта прокурору. Крім того, захисниками не заперечується, що дійсно вони ознайомлювались з медичною документацією, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, після отримання обвинувального акту.

Наданий прокурором реєстр матеріалів досудового розслідування відповідає вищезазначеним вимогам процесуального закону.

Допущенні дописки, зокрема, в зазначені дати ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, не є грубими недоліками, що тягнуть за собою повернення обвинувального акту.

Всі інші твердження захисника щодо невідповідності обвинувального акту суд не приймає до уваги, оскільки такі не є суттєвими і не слугують підставами для повернення обвинувального акту.

На думку суду викладені захисником зауваження щодо обвинувального акту не перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

Таким чином суд вважає, що обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, підстави для його повернення прокурору відсутні.

Щодо скарги адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 .

Положеннями статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

При цьому, частина друга ст. 303 КПК України визначає право подання скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які не розглядаються під час досудового розслідування, які можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Разом з тим, підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 314 та ст. 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані з призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Обґрунтовуючи свою скаргу, захисник ОСОБА_6 посилався на те, що слідчою ОСОБА_10 не забезпечено ефективність та всебічність досудового розслідування, виявлення обставин, що виправдовують підозрюваних; у нез`ясуванні попереднього діагнозу та не отримання медичних документів потерпілого ОСОБА_11 ; у здійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк досудового розслідування. Крім того, не згоден з відмовою слідчої в задоволенні клопотання про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи. Вважає бездіяльність у незабезпеченні слідчою підозрюваним прав на захист при призначенні та проведенні всіх експертиз, а саме не роз`ясненні їх прав, а також невиконання слідчим вимог ст. 94 та ч.2 ст. 87 КПК України, оскільки в кримінальному провадженні відсутні будь-які дані щодо оцінювання слідчим доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Згідно з ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.93 КПК України ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку,передбаченому ст. 220 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй (ч.2 ст. 220 КПК України).

У відповідності до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому, у скарзі висловлено фактичну незгоду із прийнятими слідчим процесуальними рішеннями у ході досудового розслідування, однак, така незгода не може бути підставою для задоволення скарги про визнання бездіяльності слідчого незаконною.

Під час підготовчого судового засідання, суд не вправі оцінювати процесуальні дії (бездіяльність), а також рішення органу досудового розслідування, прокурора, в тому числі про відмову у задоволенні клопотань, оцінювання слідчим доказів, тощо, оскільки відповідно до ст.ст. 314-316 КПК України з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого провадження, такі обставини можуть бути досліджені під час судового розгляду. Отже, викладені у вказаній скарзі факти та обставини не можуть бути предметом дослідження судом під час підготовчого судового засідання.

Крім того, положеннями ч. 4 ст. 291 КПК України заборонено надання суду до початку судового розгляду інших документів ніж обвинувальний акт та додатки до нього.

Водночас, зі змісту поданої скарги вбачається, що викладені у ній доводи зводяться до необхідності надання судом оцінки низці взаємопов`язаних процесуальних дій та рішень у кримінальному провадженні та потребують всебічного і повного дослідження сукупності процесуальних документів та відповідних доказів, що може бути здійснено лише під час судового розгляду. А відтак, твердження захисника щодо допущених порушень під час досудового розслідування, підлягають дослідженню судом під час судового розгляду.

З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне визнати таку скаргу необґрунтованою, у зв`язку з чим слід відмовити у її задоволенні.

Щодо позовної заяви потерпілого ОСОБА_11 .

Потерпілим ОСОБА_11 , в інтересах якого діє представник адвокат ОСОБА_7 , подано цивільний позов до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Огли про стягнення з обвинувачених на його користь моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, який в подальшому був ним уточнений.

Відповідно до положень ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Дослідивши поданий уточнений цивільний позов встановлено, що форма та зміст позовної заяви відповідають вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, а отже є всі підстави для його прийняття.

Щодо клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 про арешт майна.

Представником потерпілого ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_7 подано клопотання про арешт майна, яке належить обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Своє клопотання мотивував тим, що потерпілим ОСОБА_11 в даному кримінальному провадженні подано цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на суму 500000 грн. В клопотанні зазначає, що згідно довідки, наданої Територіальним сервісним центром МВС №5344 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області встановлено, що згідно наявних даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів Єдиної інформаційної системи МВС, станом на 17.05.2023р.: ОСОБА_8 на праві власності належить автомобіль MERSEDENS-BENZ E280CDI, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , дата реєстрації 14.02.2023р.; та ОСОБА_9 . Огли на праві власності належить автомобіль ЗАЗ-DAEWOO LANOS, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , № кузова - НОМЕР_5 , дата реєстрації 12.11.2021р; автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , VIN НОМЕР_7 , дата реєстрації 24.05.2022р. , автомобіль AUDI A6, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_8 , VIN НОМЕР_9 , дата реєстрації 08.11.2022р. Посилаючись на те, що незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки по справі заявлено цивільний позов, який не відшкодований, тому з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, просив накласти арешт на зазначене майно цивільних відповідачів.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України арешт може бути накладено для забезпечення цивільного позову.

При цьому, відповідно до ч.ч. 2,6,8 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до положень ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При цьому, в клопотанні про арешт майна представник потерпілого просить накласти арешт на один автомобіль марки MERSEDENS-BENZ E280CDI, 2003 року випуску, який належить ОСОБА_8 , та три автомобіля: ЗАЗ-DAEWOO LANOS, 2004 року випуску, SKODA OCTAVIA TOUR, 2004 року випуску, AUDI A6, 1996 року випуску, які належать ОСОБА_9 . Огли. Однак при цьому до клопотання не долучено жодних документів про вартість даного майна. Таким чином суд не може визначити співмірність розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зазначеної у цивільному позові та вартості майна, на яке заявник просить накласти арешт. Крім того, в клопотанні не зазначено який саме спосіб обтяження необхідно застосувати при арешті майна.

В зв`язку з викладеним, суд відмовляє в задоволенні клопотання про арешт майна.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або особистої поруки.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.03.2023р. до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів з моменту взяття під варту 14 березня 2023 року по 09 травня 2023 року включно, врахувавши строк перебування під вартою з 11 березня 2023р. по 14 березня 2023р., без застосування застави.

Ухвалою суду від 04.05.2023р. під час підготовчого судового засідання продовжено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 02 липня 2023 року включно.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , суд оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі обґрунтованість підозри, суспільну небезпечність тяжкого злочину, який інкримінується обвинуваченому, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ст. 177 КПК України, які суд вважає доведеними, виходячи з обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, не одружений, не працює, утриманців не має, та доведення, що ризики, передбачені п.п.1,3 ст. 177 КПК України, зокрема, ризики переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, не відпали і продовжують існувати на час розгляду вказаного кримінального провадження судом, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, вчиненому групою осіб, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тому відчуваючи незворотність покарання у разі визнання його вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, які ще не буди допитані під час судового розгляду, суд прийшов до висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звертаючись до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або особистої поруки, захисник посилався на те, що ОСОБА_9 має постійне місце мешкання та реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно, при цьому місто Добропілля не є окупованою територією та активні бойові дії там не ведуться. Проте захисником та обвинуваченим не надано жодних доказів, підтверджуючих доказів, що дійсно обвинувачений ОСОБА_9 . Огли постійно проживає за місцем реєстрації, має стійкі соціальні зв`язки, а саме, не надано витяг з демографічного реєстру, довідку про склад сім`ї, характеризуючи матеріали на актуальну дату та інші докази, які б могли свідчити про належне запобігання настанню вказаних ризиків в разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, обвинуваченим зазначено, що взагалі він зареєстрований як внутрішньо переміщена особа в Дніпропетровській області. Крім того, щодо обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, суду не доведено, яким чином особа, яка бажає бути поручителем, а саме, тренер ОСОБА_14 , який суду пояснив, що на даний час проживає в м. Полтава, а також виїжджає у різні міста на спортивні збори, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та прибуття його до суду.

За таких обставин суд вважає, що на даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного запобігання настанню вказаних ризиків, отже необхідно відмовити в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_17 , оскільки, в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на запобіжній захід у вигляді нічного домашнього арешту або особистої поруки.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.03.2023р. до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів з моменту фактичного затримання з 11 березня 2023 року по 09 травня 2023 року включно, без застосування застави.

Ухвалою суду від 04.05.2023р. під час підготовчого судового засідання продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 02 липня 2023 року включно.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , суд оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі обґрунтованість підозри, суспільну небезпечність тяжкого злочину, який інкримінується обвинуваченому, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ст. 177 КПК України, які суд вважає доведеними, виходячи з обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, не одружений, не працює, утриманців не має, проживав не за місцем реєстрації, та доведення, що ризики, передбачені п.п.1,3 ст. 177 КПК України, зокрема, ризики переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, не відпали і продовжують існувати на час розгляду вказаного кримінального провадження судом, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, вчиненому групою осіб, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тому відчуваючи незворотність покарання у разі визнання його вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, які ще не буди допитані під час судового розгляду, суд прийшов до висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звертаючись до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на запобіжній захід у вигляді нічного домашнього арешту або особистої поруки, захисник ОСОБА_6 обґрунтував клопотання тим, що ОСОБА_8 має постійне місце мешкання та реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання характеризується позитивно, місто Добропілля не є окупованою територією та активні бойові дії там не ведуться. До свого клопотання захисник надав лише побутову характеристику на ОСОБА_8 , відповідно до якої останній проживає за адресою: АДРЕСА_2 , проявив себе з позитивної сторони. При цьому зазначена довідка датована ще 15.03.2023р.. Тобто на час розгляду клопотання захисником та обвинуваченим не надано ніяких належних доказів, підтверджуючих, що дійсно обвинувачений ОСОБА_8 постійно проживає за місцем реєстрації, має стійкі соціальні зв`язки, а саме, витяг з демографічного реєстру, довідку про склад сім`ї, характеризуючи матеріали на актуальну дату та інші докази, які б могли свідчити про належне запобігання настанню вказаних ризиків в разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, обвинуваченим зазначено, що взагалі він зареєстрований як внутрішньо переміщена особа в Дніпропетровській області. Крім того, щодо обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, суду не доведено, яким чином особа, яка бажає бути поручителем, а саме, тренер ОСОБА_14 , який суду пояснив, що на даний час проживає в м. Полтава, а також виїжджає у різні міста на спортивні збори, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та прибуття його до суду.

За таких обставин суд вважає, що на даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного запобігання настанню вказаних ризиків, отже необхідно відмовити в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки, в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Кримінальне провадження підсудне Миргородському міськрайонному суду Полтавської області. Підстав для закриття провадження не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 314-317 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000279 від 11.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України відмовити.

В задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчої СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 відмовити.

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000279 від 11.03.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, в приміщенні Миргородського міськрайонного суду на 10 год. 30 хв. 15 червня 2023 року.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Прийняти до розгляду цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, визнавши ОСОБА_11 цивільним позивачем, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Огли цивільними відповідачами у кримінальному провадженні.

В задоволенні клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 про арешт майна відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або особистої поруки відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на запобіжній захід у вигляді нічного домашнього арешту або особистої поруки відмовити.

В судове засідання викликати прокурора, захисників, потерпілого та його представника, доставити конвоєм обвинувачених.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1