Справа № 307/2125/23
Провадження №1-кп/307/118/23
УХВАЛА
про продовження запобіжного заходу
у вигляді тримання під вартою
07 червня 2023 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області
у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника адвоката ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Згідно ухвали суду від 2 червня 2023 року призначено підготовче судове засідання на 07 червня 2023 року на 14 год.
6 червня 2023 року через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що у січні 2023 року у ОСОБА_4 , який діяв за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з корисливих мотивів
На реалізацію свого злочинного умислу, 27 січня 2023 року, близько 17:20 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в центральній частині смт. Тересва Тячівського району Закарпатської області, біля кафе «Дует», що знаходиться за адресою: вул. Вакарова, 24 смт. Тересва, діючи за попередньою змовою з достовірно невстановленими, на даний час, особами матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, реалізовуючи їх спільний, протиправний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керівництвом такими діями, сприянням їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, згідно попередньої домовленості, зустрівся з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діяли під контролем правоохоронних органів, де виказав їм вимогу про надання ними йому - ОСОБА_4 та невстановленим на даний час органом досудового розслідування спільникам матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, грошових коштів, а саме по 1800 доларів США з кожного, за організацію незаконного переправлення їх ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) через державний кордон України на ділянці відповідальності НОМЕР_1 прикордонного загону.
При цьому, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з групою невстановлених на даний час органом досудового розслідування осіб матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, на автомобілі Ауді А4, р.н. НОМЕР_2 , перевіз ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в напрямку кордону України з Румунією, що знаходиться в смт. Тересва Тячівського району Закарпатської області, де надав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказівки про необхідність останнім перейти через річку, та рухатися в напрямку Румунії, вказавши напрямок руху, тим самим визначивши їм маршрут незаконного переправлення через державний кордон України в Румунію.
Тоді ж, 27.01.2023, приблизно о 17:57 год., після надання ОСОБА_4 вищевказаних всіх вказівок та порад ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо маршруту та способу перетинання державного кордону з України в Румунію, останні на вимогу ОСОБА_4 , який діяв з прямим умислом, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з групою невстановлених на даний час органом досудового розслідуванням осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, знаходячись безпосередньо на березі річки в смт. Тересва Тячівського району, передали йому грошові кошти у сумі 3600 доларів США за сприяння ним, ОСОБА_4 , та невстановленими на даний час органом досудового розслідування спільниками матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, в організації їх ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) незаконного переправлення через державний кордон України в Румунію, після чого ОСОБА_4 був викритий працівниками правоохоронних органів.
22 лютого 2023 оголошено підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.
При цьому, вручити йому особисто письмове повідомлення про підозру не виявилось можливим у зв`язку з не встановленням його місця знаходження.
Зазначене повідомлення відповідно до вимог ч. 1 ст. 278 та ст.ст. 111, 135 КПК України направлено ОСОБА_4 у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Також, письмове повідомлення про підозру вручене матері ОСОБА_4 , з якою він спільно проживає та веде спільний побут.
03.03.2023 старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 , винесено постанову про оголошення підозрюваного ОСОБА_4 в розшук, а постанову для виконання та організації розшуку направлено до УКР ГУНП в Закарпатській області.
07.03.2023 старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 винесено постанову про зупинення досудового розслідування у зв`язку з оголошенням в розшук підозрюваного ОСОБА_4
27.04.2023, досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено у зв`язку із встановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_4 та його затриманням.
31.05.2023 обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст. 332 КК України направлений до суду.
На даний час відносно ОСОБА_4 до 12.06.2023 діє запобіжний захід тримання під вартою.
Вважає, що на даному етапі судового розгляду існують ризики, які були на момент обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують на даний час, у зв`язку з цим необхідно продовжити дію останнього.
Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у ході розслідування доказами, зокрема: протоколом огляду місця події, протоколами допитів свідків, протоколами НСРД відносно ОСОБА_4 та іншими матеріалами кримінального провадження
Також, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1, п.2 та п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може:
1.Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Крім цього Закарпатська область межує з чотирма країнами Європейського союзу, а саме: Румунією, Угорщиною, Словацькою Республікою та Республікою Польща, що дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховування від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.
Вказаний факт також підтверджує те, що ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування у зв`язку з чим був оголошений в розшук, але на даний час його затримано.
2.Незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 перебуваючи на волі під час досудового розслідування матиме можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема осіб, яких він намагався переправити через державний кордон України, які являються ключовими свідками в даному кримінальному провадженні.
Зокрема ОСОБА_4 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідком та схиляти його до зміни даних слідству показань.
Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.
Окрім цього, у кримінальному провадженні не встановлено усіх осіб, можливо причетних до вчинення кримінального правопорушення, а відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.
3. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Знаходячись на волі, ОСОБА_4 зможе координувати свої дії із співучасниками злочину, що мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню.
Крім того, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.
Також, ОСОБА_4 будучи на волі може продовжити вчиняти аналогічні злочини у сфері недоторканості державних кордонів.
Підставою застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений матиме можливість: переховуватися від слідства та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, який є тяжким злочином, за вчинення якого законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 9 років з конфіскацією майна.
Зважаючи на те, що в ході розслідування здобуто достатні докази, які підтверджують вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до 9 років, та те, що ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого злочину, яке у свою чергу не може бути іншим ніж позбавлення волі, а тому з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання виникнення указаним ризикам, до нього слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ч. 1 ст. 176 КПК України, не зможе запобігти наведеним вище ризикам та не буде ефективними.
Під час судового розгляду прокурор у підтримання клопотання посилався на викладені у ньому обставини та просив продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання посилаючись на те, що ризики, зазначені прокурором не обґрунтовані, а також просив обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Також, у випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшити розмір застави до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.
Заслухавши думку учасників судового провадження та з`ясувавши обставини заявленого клопотання, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Згідно ч. 3 ст. 199 цього Кодексу обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
28 квітня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 червня 2023 року та визначено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 214 720 грн.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна; наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: незаконного впливу на учасників у даному кримінальному провадженні, оскільки перебуваючи на волі, або без відповідних процесуальних обов`язків, покладених на нього судом, ОСОБА_4 може вступати у позапроцесуальні контакти з іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні, а також чинити психологічний чи фізичний тиск на свідків з метою зміни даних ними слідству показів, що зрештою утруднить встановлення об`єктивної істини у цьому кримінальному провадженні; ризик можливого продовження злочинної діяльності підозрюваним, так як в Україні триває призов на військову службу по мобілізації, при цьому обмежено виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, а відтак будучи обізнаним зі способами перетину державного кордону, зокрема через внесення відомостей до державних інформаційних систем, які надають дозвіл на виїзд за кордон попри наявні обмеження відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», підозрюваний може надавати бажаючим нелегально покинути Україну засоби та вказівки щодо такого перетину за грошову винагороду; ризик перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином, так як досудове розслідування перебуває на початковій стадії, не всі особи причетні до розробки вищеописаного протиправного механізму виїзду за межі території України встановлені, не всі документи, які мають значення для досудового розслідування виявлені та вилучені в ході проведення першочергових слідчих (розшукових) дій, а відтак такі можуть бути знищені, сховані або спотворені.
Вирішуючи питання продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу, суд дійшов висновку, що на даний час суду не надано доказів того, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які були враховані слідчим суддею щодо ОСОБА_4 під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні або зменшилися.
Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Ураховуючи те, що на даний час судовий розгляд не розпочато, жодні докази не досліджені, однак у разі доведення вини і визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також існування на даний час ризиків, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і наведені ризики та обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, а тому його тримання під вартою буде виправданим та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 .
Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Підстав для не визначення застави обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні немає.
Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Згідно п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, у випадку застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, необхідно покласти на нього обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває ОСОБА_4 , відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
Що стосується клопотання захисника ОСОБА_5 щодо визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки саме застава у визначеному судом розмірі, може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,
Задовольнити клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шестдесяти діб до 06 серпня 2023 року.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це суд.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- прибувати до суду за кожною вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
Вказані обов`язки у разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 на строк не більше двох місяців.
У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.
Копію ухвали вручити захиснику обвинуваченого, прокурору та направити Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань № 9» для вручення обвинуваченому ОСОБА_4 .
Ухвала підлягає негайному виконанню та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Текст повної ухвали буде складено та оголошено 12 червня 2023 року о 13 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1