Справа № 405/2675/23
УХВАЛА

25 липня 2023 року Ленінський районний суд міста Кіровограда в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду відповідно до ухвали про призначення підготовчого судового засідання від 21.04.2023 року, направлений прокурором Кіровоградської обласної прокуратури обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за № 0000213 від 08 серпня 2022 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 5 ст. 111-1 КК України,

встановив:

Під час проведення підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про здійснення спеціального судового провадження в даному кримінальному справдженні. В обгрунтування заявленого клопотання послався на те, що обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування оголошений у розшук, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.02.2023 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (in absentia), а тому єдиним можливим способом притягнути обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, є здійснення спеціального судового провадження (in absentia).

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про здійснення стосовно його підзахисного спеціального судового провадження. Зазначив, що в матеріалах досудового розслідування відсутнє підтвердження того, що ОСОБА_5 обізнаний про розпочате стосовно нього кримінальне провадження. Окрім того, він жодного разу не спілкувалася з останнім, правова позиція захисту не узгоджувалася, а тому вважає неможливим здійснення спеціального судового провадження.

Заслухавши доводи прокурора, думку захисника, дослідивши наявні у суду матеріали та додані прокурором до клопотання документи, суд дійшов наступного.

Так, відповідно до вимог розділу ІV КПК України участь обвинуваченого під час підготовчого судового засідання та судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини. Зокрема, приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. гарантовані засоби процесуального захисту, істотним елементом якого є право обвинувачуваного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд.

За змістом ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (inabsentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 згаданої статті за наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те,що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

За змістом п. 20-1 перехідних положень КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, зокрема за ст. 111-1 КК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук, чи який понад шість місяців переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно якого наявні фактичні дані, що він перебуває за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції.

Суд звертає увагу, що наведені приписи кримінального процесуального законодавства повинні застосовуватись з урахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року та є міжнародним договором, а також практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд).

Приписами ст. 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Приписами ч. 2 ст. 1 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати кримінальне провадження за процедурою іn absentia. Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійсненне відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів (справа «Т. проти Італії») або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.

Так, за змістом рішення ЄСПЛ у справі «Сейдович проти Італії» в разі відсутності даних про інформування в достатній мірі особи про притягнення її до кримінальної відповідальності та про пред`явлені йому обвинувачення, неможна робити висновок, що він намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання. Така ситуація може мати місце, зокрема, коли обвинувачений публічно або в письмовій формі заявляє про те, що не має наміру реагувати на повістку про явку до суду, яка була отримана не від властей, а з інших джерел, або, коли обвинуваченому вдалося уникнути арешту.

У справі «Колоцца проти Італії» ЄСПЛ зауважив, що гарантії, які містяться у статті 6 п. 3 Конвенції, є складовими елементами серед інших загального поняття «справедливий розгляд у суді» (рішення у справі «Годди проти Італії» від 9 квітня 1984 р. Серія А, т. 76, с. 11, п. 28). Це право необхідно поєднувати, шляхом пошуку «розумного співвідношення», з суспільним інтересом і, зокрема, з інтересами відправлення правосуддя. На аргумент Уряду про те, що неможливість проведення судового засідання у разі неявки сторони здатна паралізувати розгляд кримінальних справ, оскільки, наприклад, з часом може закінчитися термін давності кримінального переслідування, Суд зазначив, що ніщо не виправдовує в очах Суду повну і непоправну втрату права на участь у судових слуханнях.

Значущим у розумінні практики ЄСПЛ видається знаходження компромісу між санкціями, що вводяться законодавцем щодо підсудного (обвинуваченого), який не з`явився до суду, і його процесуальними правами, що гарантують справедливість судового розгляду Європейський суд у подібних справах окремо досліджує як заходи, що були вжиті владою для запобігання відмов від присутності на слуханнях справи, так і в цілому наявність у влади можливості вживати будь-які заходи. Крім того, підсудний, що не з`явився до зали судового засідання, ні за яких обставин не може бути позбавлений права на захист за посередництвом обраного ним захисника. При цьому, Суд зазначає, що у будь-якому разі, до яких би заходів не вдавалася влада для забезпечення належної явки підсудного, вона не вправі застосовувати несумірні засоби для досягнення зазначеної мети.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

За правилами ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Суд зауважує, що в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення не надані на підтвердження заявленого клопотання беззаперечні (недвозначні) докази, що підтверджують факт інформування ОСОБА_5 про притягнення його до кримінальної відповідальності (а саме, що йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, з наданням стороною обвинувачення будь-яких даних, які підтверджують факт вручення йому письмового повідомлення про підозру або дійсного ознайомлення з його змістом), а також докази, з яких можна зробити висновок, що обвинувачений намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання. Посилання прокурора на публікації в газеті «Урядовий кур`єр» свідчить лише про розміщення в ній повістки про виклик підозрюваного при здійснені спеціального досудового розслідування, що не може вважатись беззаперечним доказом того, що обвинувачений ОСОБА_5 знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження.

Крім того, в судовому засіданні захисник обвинуваченого, який здійснює його захист за призначенням, зазначив, що не бачив його жодного разу та узгодити з ним процесуальну позицію по справі змоги не мав.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань. При цьому, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

У справі «Годди проти Італії», в рамках якого встановлено не повідомлення обраного підсудним захисника про судовий розгляд та не з`ясування в достатньому обсязі про причини неявки обвинуваченого, Європейським Судом була сформульована наступна позиція: факт неявки підсудного в судове засідання, а також відсутність повідомлення його захисника вимагають від суду прояви активності в цілях досягнення належної реалізації процесуальних прав зацікавленої особи. Отже, суд повинен за власною ініціативою призупинити розгляд справи через необхідність з`ясування причин неявки сторін.

Враховуючи норми міжнародного законодавства в сфері захисту прав людини та наведену практику Європейського Суду, яка є частиною національного законодавства, існують обґрунтовані підстави вважати, що здійснення спеціального судового провадження на даній стадії може призвести до порушення ст. 6 Конвенції, оскільки обвинувачений позбавлений права захищати себе особисто чи скористатися правовою допомогою захисника, обраного ним особисто, допитувати свідків, що свідчать проти нього, або мати право на те, щоб ці свідки були допитані, надавати суду докази в обґрунтування своєї правової позиції та користуватися безкоштовною допомогою перекладача, якщо він не розуміє мови, що використовується в суді, або не говорить на цій мові.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження необхідно відмовити та оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зупинивши провадження у кримінальному провадженні № 0000213 від 08 серпня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 323, 335, 372, п. 20-1 розділу ХІ КПК України, суд -

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора про дозвіл на здійснення спеціального судового провадження (in absentia) у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за № 0000213 від 08 серпня 2022 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 5 ст. 111-1 КК України - відмовити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зориківка Міловського району Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 - оголосити в розшук.

Судове провадження у відношенні ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 5 ст. 111-1 КК України - зупинити до його розшуку.

Організацію виконання ухвали доручити прокурору Кіровоградської обласної прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000213 від 08 серпня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_7