печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

слідчого: ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за клопотанням Старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту) управління організації розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_3 , погоджене Прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - Прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2022 року за № 0000993 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту) управління організації розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України майор поліції ОСОБА_3 , за погодженням прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2022 року за № 0000993 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, сторона обвинувачення вказує, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000993 від 11.10.2022 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі - РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євро інтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та ЗС РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), це сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ ЗС РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому ведення гібридної війни проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати на території півострова Крим.

Для ефективної реалізації плану вирішено залучити військовослужбовців ЗС РФ, співробітників інших силових відомств РФ, представників влади, інших громадян РФ та України. Крім того, з цією ж метою, представниками влади РФ створено та озброєно іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і ЗС РФ.

Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ.

У подальшому військовослужбовцями ЗС РФ здійснено захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлено контроль над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для РФ рішень. Крім того здійснено блокування автошляхів, захоплення аеропортів та транспортних підприємств, військових частин ЗС України, пошкодження та знищення військового майна, що має важливе оборонне значення для України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

Також представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території України.

Так, вказаними особами у березні - квітні 2014 року організовувалися та проводилися антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях з метою поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, створювали враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

Оскільки окупація АР Крим і м. Севастополя, частини Донецької і Луганської областей України не принесла бажаних результатів у вигляді встановлення впливу над політичними та економічними процесами в Україні, відмови від співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та відмови від євро інтеграційного курсу розвитку країни, вищим політичним і військовим керівництвом РФ вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, розв`язаної ще з лютого 2014 року, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням ЗС РФ та інших воєнізованих формувань РФ.

З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року Державна дума Російської Федерації звернулася до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, Президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Цього ж дня Президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ.

В цей же день Президент Російської Федерацію, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації РФ звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

В подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, віроломно здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24 лютого 2022 року та по даний час підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Далі, ЗС РФ та інші військові формування РФ із території Республіки Білорусь здійснили перетин державного кордону України поза пунктами пропуску та, переслідуючи мету окупації українських населених пунктів, почали рух у напрямку міста Києва.

27.02.2022 ЗС РФ та інші військові формування РФ, продовжуючи рух у напрямку міста Києва, зайняли позиції на території Бучанського району Київської області, зокрема, в місті Ірпінь Ірпінської міської територіальної громади.

Статті 3, 28 Конституції України передбачають, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Стаття 27 Конституції України, визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека є найвищою соціальною цінністю та ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

З метою запобігання зайвих страждань та невиправданих жертв серед цивільного населення, заподіяння великого і тривалого збитку природному середовищу, пов`язаних із воєнними діями, для сторін, які воюють, встановлюються заборони та обмеження у виборі методів і засобів ведення воєнних дій.

Згідно із положеннями Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, до серйозних порушень міжнародного права, відносяться умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження та інше визначене цією Конвенцією.

Стаття 27 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, визначає, що особи, які перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників (стаття 29 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949).

Крім того, згідно статті 31 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Також, згідно статті 32 вказаної Конвенції, забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Згідно статті 147 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, заборонено вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричиняють великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю.

Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні ушкодження, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей (ст. 32 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949).

Крім того, відповідно до ст. ст. 50, 51 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що застосовується до захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977 цивільне населення складається з усіх осіб, які є цивільними особами. Цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи, не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Також, згідно ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977, вбачається, що заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: 1) вбивство; 2) катування всіх видів - фізичні чи психічні; 3) тілесні покарання; 4) каліцтво.

У свою чергу громадянин Російської Федерації молодший сержант ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді механік-водій 1-го десантно-штурмового взводу, 5-ї десантно-штурмової роти, 234-го гвардійського Чорноморського ордена Кутузова ім. Олександра Невського десантно-штурмового полку, приймав безпосередню участь у актах збройної агресії на території міста Ірпінь Бучанського району Київської області, а тому відповідно до ст. 43 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що застосовується до захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977 мав статус комбатанта.

Так, 05 березня 2022 року близько 10 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації у званні молодший сержант, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації, перебував на території житлового комплексу « Green Yard », що розташований у м. Ірпінь Бучанського району Київської області, де у ОСОБА_6 виник умисел на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення, що не брали участі у бойових діях.

Того дня, а саме 05 березня 2022 року близько 17 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації у військовому званні молодший сержант, будучи обізнаним із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення,в порушення основних норм міжнародного права, переслідуючи мету виявлення патріотично налаштованих громадян України, незаконно проникли до будинку АДРЕСА_1 виявили ОСОБА_7 та ще двох місцевих мешканців.

Після чого, обмеживши свободу пересування останніх, вивели ОСОБА_7 та ще двох місцевих мешканців на вулицю, де ОСОБА_6 спільно із двома невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації, повели ОСОБА_7 до входу у під`їзд будинку АДРЕСА_2 де переконавшись у проукраїнській позиції потерпілого ОСОБА_7 , який є цивільною особою, що не приймав участі у збройному конфлікті, та у якого була відсутня будь-яка зброя, знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження з ним, з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог ст.ст. 27, 31, 32, 147 Женевської Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977, з мотивів нетерпимості до патріотично налаштованих громадян України, а також з метою отримання відомостей від потерпілого щодо його співпраці із Збройними силами України, застосували до ОСОБА_7 фізичне насильство, що полягало у хаотичному нанесенні численних ударів ногами та руками по тілу потерпілого, який знаходився у безпорадному стані із зв`язаними за спиною руками. Тим самим спричинивши останньому тілесні ушкодження та фізичні страждання.

Надалі, ОСОБА_6 являючись військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації в званні молодшого сержанта, продовжуючи реалізацію спільного, єдиного злочинного умислу направленого на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_7 , спільно із невстановленим досудовим розслідуванням військовим збройних сил Російської Федерації, діючи до попереднього узгодженого між собою плану дій, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог ст.ст. 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977, з метою уникнення опору зі сторони потерпілого, зв`язали мотузкою останнього у горизонтальному положенні, тим самим повністю його знерухомили та скотили із схилу до тильної сторони будинку АДРЕСА_3 . Після чого, інший не встановлений в ході досудового розслідування військовий збройних сил Російської Федерації, розуміючи, що ОСОБА_7 є цивільною особою, що не брала участі у бойових діях, у якого відсутня будь-яка зброя, та будь-які знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження з ним, в порушення основних норм міжнародного права, здійснив 7 пострілів у тіло потерпілого ОСОБА_7 з автоматичної зброї автомата Калашнікова (АК-74) калібру 5,45 мм.

Згідно висновку експерта № 290 від 23.06.2022, смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступила внаслідок множинних наскрізних вогнепальних кульових поранень тіла з ушкодженням внутрішніх органів.

Крім того, 25 березня 2022 року близько 14 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації у званні молодший сержант, спільно з невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями збройних сил російської федерації, перебували на території житлового комплексу « Зелений будинок на Мечникова », що розташований у м. Ірпінь Бучанського району Київської області, де у ОСОБА_6 виник умисел на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України, з числа цивільного населення, що не брали участі у бойових діях.

Цього ж дня, а саме 25 березня 2022 року близько 16 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації у військовому званні молодший сержант, будучи в стані алкогольного сп`яніння, здійснив перевірку та огляд громадянина України ОСОБА_8 , якого під примусом було доставлено із місця його укриття, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Під час огляду тіла останнього та виявленні на його правій руці рубця від загоєної рани, ОСОБА_6 звинуватив останнього у співпраці із Збройними силами України та одразу після цього, будучи обізнаним із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення,що не брало участі у бойових діях, у яких відсутня будь-яка зброя, та будь-які знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження з ними, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог ст.ст. 27, 29, 31, 32, 34, 147 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, ч. 1, 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977, з метою отримання відомостей щодо співпраці із Збройними силами України, із застосуванням морального примусу застосував до ОСОБА_8 психічне катування, що полягало у направленні ствола невстановленої досудовим розслідуванням автоматичної зброї у потерпілого з погрозами вбивства, які потерпілий сприймав як реальну загрозу своєму життю, чим порушив вимоги ст. 31 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, зокрема заборону щодо застосування примусу фізичного чи морального порядку до осіб, які перебувають під захистом вказаної Конвенції з метою отримання від них відомостей, а також вимоги п. а.2 ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977.

Крім того, ОСОБА_9 , яка являється матір`ю ОСОБА_8 , розуміючи реальну загрозу життю її сина, благала ОСОБА_6 його не вбивати та побачивши, що останній на неї ніяк не реагує та вже готовий вистрілити у ОСОБА_8 , підійшла та обійняла його, тим самим закрила сина своїм тілом та почала з ним прощатися. Натомість, ОСОБА_6 будучи обізнаним із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення, не припиняючи спроб отримання відомостей щодо співпраці ОСОБА_8 із Збройними силами України,розуміючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є цивільними особами, що не брали участі у бойових діях, у яких відсутня будь-яка зброя, та будь-які знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження з ними, в порушення вимог ст. 31 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, направив ствол невстановленої досудовим розслідуванням автоматичної вогнепальної зброю у спину ОСОБА_9 повідомивши про намір її застосування, тим самим здійснював моральний примус та психічне катування до останніх, розуміючи, що вказані дії заборонені нормами міжнародного гуманітарного права та не можуть застосовуватися до осіб, які перебувають під його владою.

Тим самим, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було спричинено сильних моральних та психічних страждань.

У вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації, уродженець м. Псков Російської Федерації, військовослужбовець збройних сил Російської Федерації, військова частина НОМЕР_1 , механік-водій 1-го десантно-штурмового взводу, 5-ї десантно-штурмової роти, 234-го гвардійського Чорноморського ордена Кутузова ім. Олександра Невського десантно-штурмового полку, який входить до складу 76-ї гвардійської десантно-штурмової Чернігівської Червоного прапора, ордена Суворова дивізії,молодшого сержанта (особистий номер військовослужбовця НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 .

27.09.2022 слідчим у кримінальному провадженні - старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора,ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України (жорстоке поводження з цивільним населенням, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з умисним вбивством).

Повний текст повідомлення про підозру ОСОБА_6 23.09.2022 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Також оголошення про повідомлення про підозруОСОБА_6 та посилання на повний текст повідомлення про підозру опубліковано у газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 207 (7328) від 27 вересня 2022 року.

Також, здійснено виклик підозрюваного ОСОБА_6 повісткою до Головного слідчого управління Національної поліції України на 11 год. 00 хв. 27.09.2022, 11 год. 00 хв. 30.09.2022, 11 год. 00 хв. 03.10.2022. Вказані повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_6 23.09.2022 розміщені на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик», а також опубліковані у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 27.09.2022 № 207 (7328).

10.11.2022 слідчим у кримінальному провадженні - старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора,ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України (жорстоке поводження з цивільним населенням, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України).

Повний текст повідомлення про підозру ОСОБА_6 08.11.2022 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Також оголошення про повідомлення про підозруОСОБА_6 та посилання на повний текст повідомлення про підозру опубліковано у газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 240 (7361) від ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також, здійснено виклик підозрюваного ОСОБА_6 повісткою до Головного слідчого управління Національної поліції України на 14 год. 00 хв. 10.11.2022, 14 год. 00 хв. 14.11.2022, 14 год. 00 хв. 17.11.2022. Вказані повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_6 08.11.2022 розміщені на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик», а також опубліковані у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 10.11.2022 № 240 (7361).

Крім того, слідчим у кримінальному провадженні - старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

Письмові повідомлення про підозру ОСОБА_6 особисто вручено не було, оскільки останній перебуває на тимчасово окупованій території Донецької області або за місцем реєстрації/проживання, а саме на території Російської Федерації, яка відповідно до постанови Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» визнана державою-агресором.

Як зазначено у відповіді Департаменту міжнародно-правового співробітництва від 21.06.2022, згідно із інформацією начальника Департаменту документального забезпечення Офісу Генерального прокурора №33-271вн-22 від 26.03.2022 АТ «Укрпошта» припинено приймання всіх видів міжнародних відправлень призначення Російської Федерації. Можливість здійснювати відправлення поштової кореспонденції до вказаної країни на теперішній час відсутня. Відповідно, за вищевикладених умов немає можливості виконати вимоги Кримінального процесуального законодавства України та міжнародних договорів щодо вжиття необхідних заходів з метою отримання правової допомоги у кримінальному провадженні на території Російської Федерації.

Окрім того, відповідно до офіційної заяви Міністерства закордонних справ України щодо розриву дипломатичних відносин із Російською Федерацією від 24.02.2022 на доручення Президента України МЗС України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права.

Враховуючи викладене, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , умисно переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Прокурор вважає наявними підстави, з якими КПК України пов`язує надання слідчим суддею дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 .

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував.

Заслухавши пояснення слідчого, захисника та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно клопотання слідчого та долучених в його обґрунтування матеріалів встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000993 від 11.10.2022 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі - РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євро інтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та ЗС РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), це сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ ЗС РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому ведення гібридної війни проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати на території півострова Крим.

Для ефективної реалізації плану вирішено залучити військовослужбовців ЗС РФ, співробітників інших силових відомств РФ, представників влади, інших громадян РФ та України. Крім того, з цією ж метою, представниками влади РФ створено та озброєно іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і ЗС РФ.

Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ.

У подальшому військовослужбовцями ЗС РФ здійснено захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлено контроль над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для РФ рішень. Крім того здійснено блокування автошляхів, захоплення аеропортів та транспортних підприємств, військових частин ЗС України, пошкодження та знищення військового майна, що має важливе оборонне значення для України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

Також представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території України.

Так, вказаними особами у березні - квітні 2014 року організовувалися та проводилися антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях з метою поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, створювали враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

Оскільки окупація АР Крим і м. Севастополя, частини Донецької і Луганської областей України не принесла бажаних результатів у вигляді встановлення впливу над політичними та економічними процесами в Україні, відмови від співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та відмови від євро інтеграційного курсу розвитку країни, вищим політичним і військовим керівництвом РФ вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, розв`язаної ще з лютого 2014 року, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням ЗС РФ та інших воєнізованих формувань РФ.

З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року Державна дума Російської Федерації звернулася до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, Президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Цього ж дня Президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ.

В цей же день Президент Російської Федерацію, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації РФ звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

В подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, віроломно здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24 лютого 2022 року та по даний час підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Далі, ЗС РФ та інші військові формування РФ із території Республіки Білорусь здійснили перетин державного кордону України поза пунктами пропуску та, переслідуючи мету окупації українських населених пунктів, почали рух у напрямку міста Києва.

27.02.2022 ЗС РФ та інші військові формування РФ, продовжуючи рух у напрямку міста Києва, зайняли позиції на території Бучанського району Київської області, зокрема, в місті Ірпінь Ірпінської міської територіальної громади.

Статті 3, 28 Конституції України передбачають, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Стаття 27 Конституції України, визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека є найвищою соціальною цінністю та ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

З метою запобігання зайвих страждань та невиправданих жертв серед цивільного населення, заподіяння великого і тривалого збитку природному середовищу, пов`язаних із воєнними діями, для сторін, які воюють, встановлюються заборони та обмеження у виборі методів і засобів ведення воєнних дій.

Згідно із положеннями Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, до серйозних порушень міжнародного права, відносяться умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження та інше визначене цією Конвенцією.

Стаття 27 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, визначає, що особи, які перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників (стаття 29 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949).

Крім того, згідно статті 31 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Також, згідно статті 32 вказаної Конвенції, забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Згідно статті 147 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, заборонено вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричиняють великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю.

Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні ушкодження, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей (ст. 32 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949).

Крім того, відповідно до ст. ст. 50, 51 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що застосовується до захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977 цивільне населення складається з усіх осіб, які є цивільними особами. Цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи, не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Також, згідно ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977, вбачається, що заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: 1) вбивство; 2) катування всіх видів - фізичні чи психічні; 3) тілесні покарання; 4) каліцтво.

У свою чергу громадянин Російської Федерації молодший сержант ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді механік-водій 1-го десантно-штурмового взводу, 5-ї десантно-штурмової роти, 234-го гвардійського Чорноморського ордена Кутузова ім. Олександра Невського десантно-штурмового полку, приймав безпосередню участь у актах збройної агресії на території міста Ірпінь Бучанського району Київської області, а тому відповідно до ст. 43 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що застосовується до захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977 мав статус комбатанта.

Так, 05 березня 2022 року близько 10 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації у званні молодший сержант, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації, перебував на території житлового комплексу « Green Yard », що розташований у м. Ірпінь Бучанського району Київської області, де у ОСОБА_6 виник умисел на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення, що не брали участі у бойових діях.

Того дня, а саме 05 березня 2022 року близько 17 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації у військовому званні молодший сержант, будучи обізнаним із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення,в порушення основних норм міжнародного права, переслідуючи мету виявлення патріотично налаштованих громадян України, незаконно проникли до будинку АДРЕСА_1 виявили ОСОБА_7 та ще двох місцевих мешканців.

Після чого, обмеживши свободу пересування останніх, вивели ОСОБА_7 та ще двох місцевих мешканців на вулицю, де ОСОБА_6 спільно із двома невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації, повели ОСОБА_7 до входу у під`їзд будинку АДРЕСА_2 де переконавшись у проукраїнській позиції потерпілого ОСОБА_7 , який є цивільною особою, що не приймав участі у збройному конфлікті, та у якого була відсутня будь-яка зброя, знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження з ним, з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог ст.ст. 27, 31, 32, 147 Женевської Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977, з мотивів нетерпимості до патріотично налаштованих громадян України, а також з метою отримання відомостей від потерпілого щодо його співпраці із Збройними силами України, застосували до ОСОБА_7 фізичне насильство, що полягало у хаотичному нанесенні численних ударів ногами та руками по тілу потерпілого, який знаходився у безпорадному стані із зв`язаними за спиною руками. Тим самим спричинивши останньому тілесні ушкодження та фізичні страждання.

Надалі, ОСОБА_6 являючись військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації в званні молодшого сержанта, продовжуючи реалізацію спільного, єдиного злочинного умислу направленого на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_7 , спільно із невстановленим досудовим розслідуванням військовим збройних сил Російської Федерації, діючи до попереднього узгодженого між собою плану дій, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог ст.ст. 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977, з метою уникнення опору зі сторони потерпілого, зв`язали мотузкою останнього у горизонтальному положенні, тим самим повністю його знерухомили та скотили із схилу до тильної сторони будинку АДРЕСА_3 . Після чого, інший не встановлений в ході досудового розслідування військовий збройних сил Російської Федерації, розуміючи, що ОСОБА_7 є цивільною особою, що не брала участі у бойових діях, у якого відсутня будь-яка зброя, та будь-які знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження з ним, в порушення основних норм міжнародного права, здійснив 7 пострілів у тіло потерпілого ОСОБА_7 з автоматичної зброї автомата Калашнікова (АК-74) калібру 5,45 мм.

Згідно висновку експерта № 290 від 23.06.2022, смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступила внаслідок множинних наскрізних вогнепальних кульових поранень тіла з ушкодженням внутрішніх органів.

Крім того, 25 березня 2022 року близько 14 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації у званні молодший сержант, спільно з невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями збройних сил російської федерації, перебували на території житлового комплексу « Зелений будинок на Мечникова », що розташований у м. Ірпінь Бучанського району Київської області, де у ОСОБА_6 виник умисел на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України, з числа цивільного населення, що не брали участі у бойових діях.

Цього ж дня, а саме 25 березня 2022 року близько 16 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації у військовому званні молодший сержант, будучи в стані алкогольного сп`яніння, здійснив перевірку та огляд громадянина України ОСОБА_8 , якого під примусом було доставлено із місця його укриття, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Під час огляду тіла останнього та виявленні на його правій руці рубця від загоєної рани, ОСОБА_6 звинуватив останнього у співпраці із Збройними силами України та одразу після цього, будучи обізнаним із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення,що не брало участі у бойових діях, у яких відсутня будь-яка зброя, та будь-які знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження з ними, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог ст.ст. 27, 29, 31, 32, 34, 147 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, ч. 1, 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977, з метою отримання відомостей щодо співпраці із Збройними силами України, із застосуванням морального примусу застосував до ОСОБА_8 психічне катування, що полягало у направленні ствола невстановленої досудовим розслідуванням автоматичної зброї у потерпілого з погрозами вбивства, які потерпілий сприймав як реальну загрозу своєму життю, чим порушив вимоги ст. 31 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, зокрема заборону щодо застосування примусу фізичного чи морального порядку до осіб, які перебувають під захистом вказаної Конвенції з метою отримання від них відомостей, а також вимоги п. а.2 ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977.

Крім того, ОСОБА_9 , яка являється матір`ю ОСОБА_8 , розуміючи реальну загрозу життю її сина, благала ОСОБА_6 його не вбивати та побачивши, що останній на неї ніяк не реагує та вже готовий вистрілити у ОСОБА_8 , підійшла та обійняла його, тим самим закрила сина своїм тілом та почала з ним прощатися. Натомість, ОСОБА_6 будучи обізнаним із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення, не припиняючи спроб отримання відомостей щодо співпраці ОСОБА_8 із Збройними силами України,розуміючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є цивільними особами, що не брали участі у бойових діях, у яких відсутня будь-яка зброя, та будь-які знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження з ними, в порушення вимог ст. 31 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, направив ствол невстановленої досудовим розслідуванням автоматичної вогнепальної зброю у спину ОСОБА_9 повідомивши про намір її застосування, тим самим здійснював моральний примус та психічне катування до останніх, розуміючи, що вказані дії заборонені нормами міжнародного гуманітарного права та не можуть застосовуватися до осіб, які перебувають під його владою.

Тим самим, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було спричинено сильних моральних та психічних страждань.

У вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації, уродженець м. Псков Російської Федерації, військовослужбовець збройних сил Російської Федерації, військова частина НОМЕР_1 , механік-водій 1-го десантно-штурмового взводу, 5-ї десантно-штурмової роти, 234-го гвардійського Чорноморського ордена Кутузова ім. Олександра Невського десантно-штурмового полку, який входить до складу 76-ї гвардійської десантно-штурмової Чернігівської Червоного прапора, ордена Суворова дивізії,молодшого сержанта (особистий номер військовослужбовця НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 .

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні даних кримінальних правопорушень, обґрунтовується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

-протоколами допиту потерпілих, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

- протоколами огляду місця події від 10.04.2022, 11.04.2022 та 27.04.2022;

-висновком експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 290;

-протоколами допитів свідків, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведених за участю свідків, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведених за участю потерпілих, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

-протоколами проведення слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;

-висновок експерта за результатами проведення комплексної судово-медичної та білістичної експертизи №77/К/СЕ-19-22/30062-БЛ;

-інформацією наданою з Державної прикордонної служби України та Міністерства оборони України;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

27.09.2022 слідчим у кримінальному провадженні - старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора,ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України (жорстоке поводження з цивільним населенням, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з умисним вбивством).

Повний текст повідомлення про підозру ОСОБА_6 23.09.2022 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Також оголошення про повідомлення про підозруОСОБА_6 та посилання на повний текст повідомлення про підозру опубліковано у газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 207 (7328) від 27 вересня 2022 року.

Також, здійснено виклик підозрюваного ОСОБА_6 повісткою до Головного слідчого управління Національної поліції України на 11 год. 00 хв. 27.09.2022, 11 год. 00 хв. 30.09.2022, 11 год. 00 хв. 03.10.2022. Вказані повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_6 23.09.2022 розміщені на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик», а також опубліковані у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 27.09.2022 № 207 (7328).

10.11.2022 слідчим у кримінальному провадженні - старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора,ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України (жорстоке поводження з цивільним населенням, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України).

Повний текст повідомлення про підозру ОСОБА_6 08.11.2022 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Також оголошення про повідомлення про підозруОСОБА_6 та посилання на повний текст повідомлення про підозру опубліковано у газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 240 (7361) від ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також, здійснено виклик підозрюваного ОСОБА_6 повісткою до Головного слідчого управління Національної поліції України на 14 год. 00 хв. 10.11.2022, 14 год. 00 хв. 14.11.2022, 14 год. 00 хв. 17.11.2022. Вказані повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_6 08.11.2022 розміщені на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик», а також опубліковані у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 10.11.2022 № 240 (7361).

Крім того, слідчим у кримінальному провадженні - старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

Письмові повідомлення про підозру ОСОБА_6 особисто вручено не було, оскільки останній перебуває на тимчасово окупованій території Донецької області або за місцем реєстрації/проживання, а саме на території Російської Федерації, яка відповідно до постанови Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» визнана державою-агресором.

Як зазначено у відповіді Департаменту міжнародно-правового співробітництва від 21.06.2022, згідно із інформацією начальника Департаменту документального забезпечення Офісу Генерального прокурора №33-271вн-22 від 26.03.2022 АТ «Укрпошта» припинено приймання всіх видів міжнародних відправлень призначення Російської Федерації. Можливість здійснювати відправлення поштової кореспонденції до вказаної країни на теперішній час відсутня. Відповідно, за вищевикладених умов немає можливості виконати вимоги Кримінального процесуального законодавства України та міжнародних договорів щодо вжиття необхідних заходів з метою отримання правової допомоги у кримінальному провадженні на території Російської Федерації.

Окрім того, відповідно до офіційної заяви Міністерства закордонних справ України щодо розриву дипломатичних відносин із Російською Федерацією від 24.02.2022 на доручення Президента України МЗС України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 297-5 КПК України підозрюваний вважається належним чином ознайомленим із змістом повістки про виклик з моменту опублікування її у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Однак, у строк вказаний у повістках і по даний час підозрюваний до Головного слідчого управління Національної поліції України не з`явився, документів, які б підтверджували поважність причин неприбуття на виклик не надав та не повідомив слідчого про причини неявки.

Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою?агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Наразі наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 перебуває за місцем реєстрації/проживання, а саме на території Російської Федерації.

Згідно з ч. 1 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук (ч. 2 ст. 297-1 КПК України).

Враховуючи, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України; те, що він умисно та безпідставно ухиляється від явки на виклики слідчого, переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошений у розшук та перебуває за місцем реєстрації/проживання на території Російської Федерації, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування, в порядку ст. ст. 297-1, 297-2, 297-3, 297-4 КПК України, стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000993 від 11.10.2022.

Керуючись ст. ст. 297-1, 297-2, 297-4, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання Старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту) управління організації розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_3 , погоджене Прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - Прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2022 року за № 0000993 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2022 року за № 0000993 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, уродженця м. Псков Російської Федерації, військовослужбовця збройних сил Російської Федерації, військова частина НОМЕР_1 , механік-водій 1-го десантно-штурмового взводу, 5-ї десантно-штурмової роти, 234-го гвардійського Чорноморського ордена Кутузова ім. Олександра Невського десантно-штурмового полку, який входить до складу 76-ї гвардійської десантно-штурмової Чернігівської Червоного прапора, ордена Суворова дивізії, молодшого сержанта (особистий номер військовослужбовця НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та не може бути оскаржена. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали буде оголошено о 16 год. 55 хв. 26.07.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1