Справа № 460/4686/18
Провадження №1-кп/944/159/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2023м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові, кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211 від 20.09.2018 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Облазниця Жидачівського району Львівської області, українця, громадянина України, військовослужбовця, із середньою освітою, одруженого, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у порушення вимог ст.11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 27.12.2016 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 та перебував поза межами розташування військової частини до 16.02.2017 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки в умовах особливого періоду.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.4 ст. 407 КК України свою вину визнав повністю та дав суду показання, що він дійсно у період з 27.12.2016 по 16.02.2017 у зв`язку із складними сімейними обставинами, хворобою матері самовільно залишив місце служби, перебував за місцем проживання. Дозволів від командирів на це не отримував. У вчиненому щиро розкаюється.

На підставі положень ч.3 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого, що повністю визнав свою вину, інші докази, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, судом не досліджувались.

Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є учасником бойових дій пом`якшуючу обставину - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та вважає за можливе обрати йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 подав суду заяву про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Відповідно до ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч.2 ст.86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.

Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» (22 грудня 2016 року № 1810-VIII) встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).

Обвинувачений ОСОБА_4 є учасником бойових дій, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 07.09.2015.

Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речових доказів у справі немає.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 94, 349, 369-371, 373 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1