Справа № 134/1832/22
Провадження №11-кп/801/688/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

в режимі відеоконференції адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за №0000180 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 19.04.2023, яким засуджено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Крижопіль, Крижопільського району, Вінницької області та жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

-за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді у штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2 000 (дві тисячі) гривень витрат за надання правової допомоги.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно вироку суду, 30.10.2022 близько 12 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в АДРЕСА_2 на територіїі місцевого парку відпочинку, побачила ОСОБА_9 , із якою має неприязні відносини. Підійшовши до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , на грунті ревнощів, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно- небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, нанесла один удар своєю сумкою в область голови ОСОБА_9 , у результаті чого остання отримала тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 066 від 01.11.2022, у ОСОБА_9 , виявлено тілесні ушкодження, які згідно п.2.3.1. б «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 07.01.1995 р. № 6, за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали

В свої апеляційній скарзі адвокат в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 19.04.2023 скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдати її на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України через недоведеність, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 125 КК України.

На думку адвоката, поза увагою суду залишилось те, що покази потерпілої, відеозапис та дані висновку CME No 066 від 01.11.2022 мають суттєві розбіжності, щодо обставин події, зокрема щодо того, чи можна було від одного удару жіночою сумочкою отримати таку кількість тілесних ушкоджень.

Під час судового розгляду справи обвинувачена ОСОБА_8 зазначала про свої хворобливі переживання та суб?єктивні відчуття, які можуть свідчити про наявність будь-яких розладів психічної діяльності та наполягала на призначенні та проведенні судово-психіатричної експертизи, оскільки переконана, що на час вчинення злочину, якій їй інкримінується, вона могла перебувала в стані який позбавляв її можливості усвідомлювати свої дії, однак судом безпідставно відмовлено у клопотанні про призначення екпертизи.

Отже, не доведеність умислу ОСОБА_8 на спричинення таких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 свідчить про відсутність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а тому вона має бути виправдана.

Крім того, судом стягнуто 2 000 грн з ОСОБА_8 на правову допомогу потерпілій, однак ОСОБА_8 отримує лише соціальну допомогу розмірі 860грн. щомісячно та перебуває в декретній відпустці, а суд першої інстанції не мотивувавши прийняте рішення безпідставно стягнув із обвинуваченої заявлену суму витрат в повному обсязі.

До початку розгляду справи в апеляційній інстанції прокурор апеляційну скаргу відізвав.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 та обвинувачену ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката, представника потерпілої та прокурора, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги адвоката, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що провадження за апеляційною скаргою прокурора слід закрити, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону в повній мірі суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, обґрунтований та базується на ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка.

Зокрема, взято до уваги надані в судовому засіданні покази потерпілого, що їх розмова з ОСОБА_8 перейшла в словесний конфлікт, в процесі якого ОСОБА_8 нанесла їй один удар сумкою по голові.

Згідно висновку експерта № 066 від 01.11.2022 року, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, які могли виникнути під час події, яка мала місце 30.10.2022, що не суперечать показам громадянки ОСОБА_9 . Ушкодження виявлені у ОСОБА_9 , згідно п.2.3.1. б «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 07.01.1995 р. № 6, за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Всі вищевказані тілесні ушкодження, виходячи з їх характеру та локалізації, могли утворитися внаслідок дії предмета, яким могла бути і сумка.

Відсутність у потерпілої очевидних зовнішніх ушкоджень про що йде мова в апеляційній скарзі адвоката не спростовує висновок експерта про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень.

ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції не заперечує, що вдарила сумкою ОСОБА_9 , однак стверджує, що діяла в стані афекту.

Проте, обставини справи не дають підстав для подібного висновку, як вірно встановив суд першої інстанції.

Незважаючи на зайняту обвинуваченою ОСОБА_8 позицію щодо не визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, її винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності та наведеними у вироку доказами.

Також, вина ОСОБА_8 підтверджується відеозаписом з камер відеоспостереження Крижопільського міського парку, який був оглянутий в судовому засіданні, на якому зафіксований факт нанесення тілесних ушкоджень сумкою ОСОБА_8 ОСОБА_9 .

Вищезазначені докази узгоджуються з наявними в матеріалах кримінального провадження іншими доказами.

Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Жодних фактів, які б свідчили про недостовірність зібраних доказів чи не однозначне їх трактування та наявність будь-яких порушень під час проведення досудового розслідування та судового розгляду судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому не визнання своєї вини обвинуваченою сприймає як один із способів власного захисту.

Щодо відшкодування потерпілій ОСОБА_9 витрат на правничу допомогу, з якими не погоджується адвокат, то з матеріалів справи вбачається, що задовольняючи їх розмір суд першої інстанції враховував наступне.

Згідно зі статтею 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції констатовано, що судові витрати на професійну правову допомогу на суму 2 000 грн., однак заперечуються захистом з підстав їх необґрунтованості, та є завищеними.

Суд апеляційної інстанції підтримує такий висновок, оскільки розмір витрат, які підлягають стягненню за вироком, відповідають критерію реальних адвокатських витрат, розумності їх розміру, співмірності цих витрат із ціною, визначений з урахуванням обставин кримінального провадження та майнового стану обвинуваченого.

Виходячи із матеріалів справи, зокрема додаткової угоди до договору №004 про надання правничої допомоги ОСОБА_9 , суд першої інстанції вірно визнав обґрунтованими дані вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, який, на переконання Суду, є співмірним із наданими адвокатом послугами.

Колегія суддів уважає рішення судів щодо стягнення витрат на правову допомогу такими, що в цілому відповідають вищевказаним положенням чинного законодавства.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.

З огляду на вказане, апеляційну скаргу адвоката слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Відповідно ч. 1 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду, тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора слід закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 403, 407, 419 КПК України

у х в а л и л а :

провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 19.04.2023, яким засуджено ОСОБА_8 залишити без зміни.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3