Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/355/23 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категоріяст. 111 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.07.2023, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Олександрівського району Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, працюючого завідуючим господарства ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром», громадянина України, не одруженого, утриманців не має, раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000104 від 20.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною ч. 2 ст. 111 КК України строком на 60 днів, тобто з 17 год. 33 хв. 04.07.2023 по 01.09.2023 включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області ОСОБА_9 звернулась до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , підозрюваному в скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 111 КК України.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що ОВС слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні № ОВС слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що 24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є Російська Федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 24.10.1970 «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статут ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, в тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканою.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 Російською Федерацією.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 №42-ФЗ).

Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та Російською Федерацією та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 8.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

При цьому, ст. 69 Конституції України визначено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Відповідно до ст. 71 Конституції України вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

Водночас, ст. 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

В порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та ігноруючи положення Конституції України, 20 лютого 2014 року вище політичне та військове командування Російської Федерації розпочало агресію та вторгнення до суверенних кордонів України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, 21.02.2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22.02.2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24.02.2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24.02.2022 Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому був неодноразово продовжений та безперервно триває до цього часу.

ОСОБА_8 , являючись громадянином України, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, маючи достатній рівень життєвого та професійного досвіду, для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України представниками іноземної держави агресора розвідувальних органів рф, діючи в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08.02.2023, з ідеологічних та корисливих мотивів, вирішив надати представникам іноземної держави агресора розвідувальних органів Російської Федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 08.02.2023 ОСОБА_8 , в ході особистого листування, отримав на свій номер аккаунту НОМЕР_1 в Інтернет-месенджері «Telegram» повідомлення від абонента з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_10 », та в подальшому представився співробітником фсб рф, з пропозицією повідомляти йому інформацію щодо розміщення воєнізованих підрозділів на території Кіровоградської області, в тому числі поставки іноземного озброєння та техніки, особового складу ЗСУ, а також їх переміщення автомобільними шляхами та залізничним сполученням в обмін на допомогу в отриманні ОСОБА_8 громадянства рф.

В подальшому, починаючи з 04.03.2023 ОСОБА_8 почав надсилати в Інтернет-месенджері «Telegram» абоненту з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_10 », повідомлення із вищезазначеною інформацією.

Зокрема 04.03.2023 о 21 год 15 хв. ОСОБА_8 , в ході листування, повідомив абоненту з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_10 », в Інтернет-месенджері «Telegram» що на залізничній станції « ІНФОРМАЦІЯ_2 » велика кількість потягів із технікою та вантажами щодня їздить в напрямку м. Київ.

В подальшому, 12.07.2023, ОСОБА_8 , в ході особистого листування, отримав на свій номер аккаунту НОМЕР_1 в Інтернет-месенджері «Telegram» повідомлення від абонента з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_10 », завдання працевлаштуватися на «Кіровоградський ремонтний завод» на посаду охоронця, з метою подальшого збирання та передачі представникам Російської Федерації, інформації щодо діяльності підприємства.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на надання допомоги іноземній державі в підривній діяльності проти України, виконуючи завдання абонента з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_10 », усвідомлюючи, що останній є представником російських спецслужб, ОСОБА_8 30.06.2023 працевлаштувався до ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром», отримавши від останнього завдання щодо фотографування та передачі таємних документів щодо діяльності даного підприємства.

04.07.2023 ОСОБА_8 , знаходячись у кабінеті № 110, розташованому у адміністративній будівлі ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром», за адресою: м. Кропивницький, вул. Добровольського, 2, діючи умисно та усвідомлюючи наслідки своїх злочинних дій, та бажаючи їх настання, маючи на меті

надання допомоги іноземній державі в підривній діяльності проти України та шпигунство, тобто збирання з метою передачі та передачі іноземній державі, іноземній організації або їх представникам відомостей, що становлять державну таємницю, на виконання завдання представника іноземної організації - розвідувальних органів Російської Федерації, використовуючи методи конспірації, зробив фотознімки документів стосовно господарської діяльності вказаного оборонного підприємства, які містять інформацію з обмеженим доступом та які у подальшому, зі свого власного номеру аккаунту НОМЕР_1 в Інтернет-месенджері «Telegram», відправив абоненту з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_10 », після чого був затриманий співробітниками СБУ.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.07.2023 задоволено вказане клопотання та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судове рішення мотивовано тим, що підозрюваний ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 , маючи можливість вільного пересування та контактів, може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, документів, враховуючи те, що він влаштувався на державне підприємство з метою конспіративної передачі інформації, яка є у підприємства у сфері оборонної промисловості, та відноситься до державної таємниці, громадянину рф.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного

ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що підозра ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 111 КК України є необґрунтованою.

У кримінальному провадженні відсутні відомості щодо особи з якою спілкувався ОСОБА_8 .

Також органом досудового розслідування не здобуто доказів про місце розташування абонента телефону «+7».

Також на документах, на які посилається сторона обвинувачення відсутній гриф «обмеженого доступу».

На переконання сторони захисту у вказаному випадку має місце класична провокація злочину, при цьому суд 1-ї інстанції в оскаржуваній ухвалі невірно інтерпритував позицію захисту, зазначивши її як «провокацію з боку рф». Насправді ж захист переконаний у провокації зі сторони СБУ, з метою «викриття» злочину.

Що стосується заявлених стороною обвинувачення ризиках, то жоден з ризиків, викладених у клопотанні не має під собою ніякого підґрунтя окрім припущень прокурора. Так, з першого дня до судового розслідування кримінального провадження підозрюваний ОСОБА_8 , жодним чином не перешкоджає слідством, в судовому засідання по обранню запобіжного заходу надав покази, посилання прокурора на погрози свідкам зі сторони підозрюваного під час скоєння злочину спростовуються показами підозрюваного наданими під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, відповідно до яких підозрюваний не має наміру та не може впливати на свідків. Решта ризиків, наведених у клопотанні навіть не була оголошена прокурором у судовому засіданні, не кажучи вже про якесь їх обгрунтування.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 які підтримали апеляційну скаргу та просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував запобіжний захід, саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого призначеного покарання ОСОБА_11 в подальшому та визнає за реальну небезпеку можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження доказами, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 28.06.2023, протоколом про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 26.06.2023, протокол огляду місця події від 04.07.2023, протокол

огляду від 05.07.2023 з додатками, та іншими матеріалами справи.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів захисника про наявність провокації з боку працівників СБУ, необхідно зазначити наступне.

Так відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію (ст.1, 2 Конституції України).

Право на суверенітет України закріплений в Статуті ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету», Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету», Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 24.10.1970 «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» та Договором про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ).

Таким чином, вжиття усіх необхідних та достатніх контррозвідувальних заходів в умовах дії військового стану з метою захисту людини, її життя і здоров`я, недоторканості і безпеки, а також суверенітету України є в першу чергу обов`язком Держави, який встановлений як Конституціє України та і чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та покладається на державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

При цьому норми Конституції України є нормами прямої дії (ст. 8 Конституцій України).

Вирішуючи питання про наявність провокації, колегія суддів виходить з наступного.

В матеріалах справи наявні протоколи НСРД з яких можливо встановити, що дії ОСОБА_8 були добровільними, оскільки вважав частиною команди фсб та з боку абонента підписався, як « ОСОБА_10 » не було жодного схиляння, вмовляння та підбурювання до вчинення протизаконних дій.

Про це свідчить те, що кількість повідомлень від ОСОБА_8 в рази перевищує кількість повідомлень від абонента підписаний, як « ОСОБА_10 » та також їх зміст.

Так в свої повідомленнях ОСОБА_8 до абонента підписаний, як « ОСОБА_10 » зазначає: «я за Россию», «ведь я руский, дед у меня с Пермской области», «я за вас с нами братьями», «я хочу жить со своїми людьми», «хоть некоторые и говорят что русский мир это плохо но я русский, и я за этот мир», «тут нету нормальных, порядочных людей. И это плохо», «эти укропы не дают мне нормально жить потому что укропы», «укро цигане, укро армяне, укро евреи, укробандеры», «вся Украина цыганская банда», «хохлы приравниваются к жидам и цыганам».

Тобто вказаними діями ОСОБА_8 вже виразив своє відношення до рф, а також ставлення до населення України.

Крім того ОСОБА_8 просив від абонента підписаний, як « ОСОБА_10 » вогнепальну зброю для захисту від «хохлов».

В той же час із змісту протоколів НСРД, вбачається, що ОСОБА_8 на завдання від абонента підписався, як « ОСОБА_10 » підходив відповідально, а саме:

- особисто ходив до лісу поблизу розташування військової частини та доповідав про наявність воєнізованих підрозділів та іноземного озброєння;

- особисто був на залізничній станції « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та доповідав про наявність потягів та вантажів, а також їх рух в певному напрямку;

- особисто проводив моніторинг вантажів до військових частин, а також ЗСУ та їх переміщення;

- після влаштування на посаду в ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром» усі документи, які потрапили до рук ОСОБА_8 переправляв абоненту підписаний, як « ОСОБА_10 ».

Більш того, в ході листування з абонентом підписаний, як « ОСОБА_10 », ОСОБА_8 виявив бажання навчатися у служб рф з метою більш якісного виконання завдань .

Так в свої повідомленнях ОСОБА_8 до абонента підписаний, як « ОСОБА_10 » зазначає «стрелять научите, и так далее…», «пройти нормальную армию в ВДВ Пскове».

Про добровільність дій ОСОБА_8 свідчить також те, що він просив від абонента підписаний, як « ОСОБА_10 » компенсацію лише за проїзд та дрібні витрати.

Необхідно зазначити про те, що з протоколів НСРД вбачається, що ОСОБА_8 розумів, що такі дії можуть мати негативні наслідки та останній в може в будь-який момент припинити діяльність та добровільно повідомити органи державної влади України про надання йому завдань з боку особи, яка має відношення до спецслужб рф.

Також ОСОБА_8 розумів, що його дії можуть мати негативні наслідки як до життя та здоров`я громадян України та і до суверенітету України.

Більш того, в ході розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_8 підтвердив обставини справи зазначивши, що люди з рф цікавились справами в Україні, яка обстановка у військових частинах України.

А вказані свої дії вважав правильними оскільки на думку ОСОБА_8 «він живе часами своїх дідів та за мир між Україною та рф, підтримує дружні відносини між цими двома країнами».

Отже, доводи захисника про приховування органом досудового розслідування частини доказів, які носять виправдувальний характер є такими, що не знайшли своє підтвердження та спростовуються матеріалами клопотання.

Проведення негласних слідчих розшукових дій відносно ОСОБА_8 розпочато 26.06.2023 року, на підставі повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 20.06.2023.

Таким чином враховуючи те, що вжиття усіх необхідних та достатніх контррозвідувальних заходів в умовах дії військового стану є обов`язком Держави, а зміст протоколів НСРД свідчить, що дії ОСОБА_8 були добровільними, розуміючи негативні наслідки, а також те, що ОСОБА_8 підтвердив обставини у суді першої інстанції, НСРДвідносно ОСОБА_8 розпочато 26.06.2023 року, на підставі повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 20.06.2023, колегія суддів вважає нобгрунтованими доводи захисника про наявність провокації з боку працівників СБУ, як такі, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки ОСОБА_8 з самого початку спілкування з абонентом підписаний, як « ОСОБА_10 » вважав що це є представник рф, а саме працівник фсб.

З цих же підстав колегія суддів є безпідставними доводи захисту про наявність провокації з боку працівників СБУ щодо ненадання органом досудового розслідування місця знаходження абонента підписаний, як « ОСОБА_10 », оскільки ОСОБА_8 добровільно писав повідомлення вказаному абоненту та вільно висловлював свою позицію, підтвердив обставини справи у суді та зазначив безпосередньо, що це були люди з рф.

Тобто, у даному випадку ОСОБА_8 розумів, що спілкується з представником рф та у нього сумнівів стосовно цього не було.

При цьому, як вже вище зазначалось, НСРДвідносно ОСОБА_8 розпочато 26.06.2023 року, на підставі повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 20.06.2023.

Що стосується доводів захисника про наявність провокації з боку працівників СБУ, які виразились в тому, що вони ОСОБА_8 влаштували на роботу в ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром», необхідно зазначити наступне.

В матеріалах справи наявні пояснення свідка ОСОБА_12 відповідно до яких, останній зазначає про те, що ОСОБА_8 цікавився діяльність, акцентував увагу на роботу у оборонній сфері, цікавився відомостями, які йому стануть відомі в ході роботи на заводі. А тому, ОСОБА_12 звернувся до УСБУ в Кіровоградській області з метою перевірки ОСОБА_8 та вжиття відповідних заходів реагування у разі необхідності.

Тобто, свідок ОСОБА_12 , яки займає посаду в.о. директора ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром» надав пояснення відповідно до яких, до нього не звертались працівників СБУ з вимогою працевлаштувати ОСОБА_8 та останній, у зв`язку із підозрілою поведінкою ОСОБА_8 , самостійно звернувся до УСБУ в Кіровоградській області з метою перевірки ОСОБА_8 та вжиття відповідних заходів реагування у разі необхідності.

За таких підстав, колегія суддів вважає надуманими доводи захисника про наявність провокації з боку працівників СБУ, які виразились в тому, що вони ОСОБА_8 влаштували на роботу в ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром», як такі, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи те, що проведення негласних слідчих розшукових дій відносно ОСОБА_8 розпочато 26.06.2023 року, на підставі повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 20.06.2023, звернення свідка ОСОБА_12 до УСБУ в Кіровоградській області з метою перевірки ОСОБА_8 від 28.06.2023 не може свідчити про наявність провокації з боку працівників СБУ, оскільки вказані дії могли бути незалежними, тобто в.о. директора ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром» ОСОБА_12 у зв`язку із підозрілою поведінкою працівника вправі звернутися до УСБУ в Кіровоградській області з метою його перевірки.

З огляду на викладене колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника про наявність провокації з боку працівників СБУ.

Що стосується доводів захисту про те, що на документах повинен бути гриф «обмежений доступ», необхідно зазначити наступне.

У відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації самостійно на підставі цього Закону самостійно визначає інформацією з обмеженим доступом, що знаходиться у володінні. Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ.

Отже, колегія суддів не приймає до уваги доводи захисту про те, що документах повинен бути гриф «обмежений доступ», оскільки Закон України «Про доступ до публічної інформації» не передбачає обов`язку розпорядника інформації ставити гриф «обмежений доступ», на інформації з обмеженим доступом, що знаходиться у володінні особи, яка має доступ до вказаних документів в силу своїх функціональних обов`язків.

В той же час, висновки колегії суддів під час розгляду матеріалів клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під варто не мають жодного преюдиційного значення над висновками суду під час розгляду матеріалів кримінального провадження по-суті, а лише у відповідності до вимог п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України свідчить про перевірку обґрунтованості затримання та обрання запобіжного заходу.

А тому не можуть бути враховваані доводи захисника про те, що ОСОБА_8 безпідставно обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.

Доводи захисника про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 колегією суддів не можу бити враховано.

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Разом із цим, надаючи на момент апеляційного розгляду заявленого клопотання оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від слідства, колегія суддів враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Під час розгляду матеріалів клопотання колегією суддів встановлено постійно діючи й ризик: вчинення нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з протоколів НСРД ОСОБА_8 виразив своє відношення до рф, а також ставлення до населення України.

Також, ОСОБА_8 розумів, що його дії можуть мати негативні наслідки як до життя та здоров`я громадян України так і для забезпечення міцності оборони та суверенітету України.

Більш того, в ході розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_8 підтвердив обставини справи зазначивши, що люди з рф цікавились справами в Україні, яка обстановка у військових частинах України. При цьому, він свої дії вважав правильними.

А тому, на думку колегії суддів інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою без визначення розміру застави не зможе запобігти спробам вчинення нових кримінальних правопорушень. В протилежному випадку, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу дії ОСОБА_8 можуть мати негативні наслідки як до життя та здоров`я громадян України так і для інтересів та суверенітету держави Україна.

А тому, колегія суддів погоджується з думкою слідчого судді про те, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, оскільки, підозрюваний ОСОБА_8 вчиняв вказане кримінальне правопорушення у прихований спосіб, конспіративно, з метою уникнення можливого викриття правоохоронними органами. При цьому, ОСОБА_8 , на виконання завдання, поставленого представником іноземної організації, передавав представникам РФ.

Також, підозрюваний ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме у співучасті з невстановленою особою рф, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та вчиняти дії, які матимуть негативні наслідки для кримінального провадження.

У підозрюваного відсутні стійки соціальні зв`язки, ОСОБА_8 має сталі зв`язки з представниками іноземної держави агресора - рф, тому, може їх використати для виїзду за кордон або на тимчасово окуповані території України, таким чином може переховуватись від органів досудового розслідування, та враховуючи, що на всій території України введено військовий стан, вказаний ризик не є уявним.

Більш того, підозрюваний ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 , маючи можливість вільного пересування та контактів, може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, документів, враховуючи те, що він влаштувався на державне підприємство з метою конспіративної передачі інформації, яка є у підприємства у сфері оборонної промисловості, та відноситься до державної таємниці, громадянину рф.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо взагалі не застосовувати жодний запобіжний захід,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого та скасування запобіжного заходу.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Доводи захисника про недоведеність ризиків у суді першої інстанції є такими, що не знайшли своє підтвердження та спростовуються самою ухвалою слідчого судді у які зазначено ризики та їх обґрунтування.

Також, не знайшли своє підтвердження доводи захисника про те, що на підставі тяжкості інкримінованого злочину ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки як вбачається з ухвали слідчого судді, в судовому засіданні встановлено доведені ризики передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування на початковому етапі досудового розслідування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.

Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі не обрання запобіжного заходу, або обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть йому змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На даний час наявні достатні підстави вважати, що за матеріалами даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України,а інші, більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт/особисте зобов`язання), на думку колегії суддів не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.07.2023 необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити захиснику ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.07.2023.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.07.2023, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000104 від 20.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною ч. 2 ст. 111 КК України строком на 60 днів, тобто з 17 год. 33 хв. 04.07.2023 по 01.09.2023 включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4