Справа №366/2026/23
Провадження №1-кп/366/194/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000150, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 лютого 2023 року за частиною четвертою статті 286-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду з обвинувальним актом в рамках кримінального провадження №00000150 від 26 лютого 2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 286-1 КК України.

Ухвалою суду від 6 липня 2023 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Прокурор звернувся до суду із клопотанням від 11 липня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на шістдесят діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні Іванківського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000150 від 26.02.2023 щодо ОСОБА_6 , за ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Встановлено, що 26 лютого 2023 року, близько 04 години 00 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушив пункт 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), згідно з яким «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», рухався по автодорозі між с. Блідча та с. Леонівка, в межах Вишгородського району, Київської області, в напрямку села Леонівка, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» проявив злочинну недбалість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, порушуючи вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», в наслідок чого не впорався з керуванням та на автодорозі між с. Блідча та с. Леонівка на відстані 3800 м. від с. Леонівка виїхав за межі проїзної частини - в кювет, де здійснив зіткнення з деревом та зазнав перекидання.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля

"ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_1 , - неповнолітній

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Пасажир автомобіля "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був доставлений до лікарні де в реанімаційному відділенні Київської обласної клінічної лікарні ІНФОРМАЦІЯ_4 помер від отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди ушкоджень.

Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3 б), д), підпункту а) пункту 2.9 та пункту 12.1 Правил дорожнього руху, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді загибелі неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тим самим, встановлено достатність підстав для обвинувачення ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України обвинувачується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець села Тетерівське, Вишгородського району Київської області, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимий.

26.02.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель особи.

28.02.2023 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

11.04.2023 ОСОБА_6 повідомлено про зміну підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель кількох осіб.

17.04.2023 заступником керівника Київської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування до 26.05.2023.

19.04.2023 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.05.2023.

22.05.2023 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у провадженні продовжено до 26.08.2023.

24.05.2023 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.07.2023 включно.

Обгрунтованість обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.02.2023, згідно якого зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди; схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди; свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , протоколами допитів потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , протоколом слідчого експерименту з ОСОБА_11 , додатковим оглядом місця ДТП, висновком експерта що до причини смерті ОСОБА_10 , висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_6 на стан сп`яніння, висновком інженерно-транспортної експертизи та інженерно-технічної експертизи та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в заподіянні якого підозрюється особа.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, зокрема характер справи, розмір майнової шкоди, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки та за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права керувати транспортними засобами від семи до десяти років, а відтак більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків та не нададуть можливості під час досудового розслідування контролювати місце його перебування.

Грубість допущених правил безпеки дорожнього руху, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, характеризують обвинуваченого як особу, що зневажає загально допустимі норми поведінки в суспільстві, ігнорує встановлені Правила дорожнього руху.

Зважаючи на викладене, є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також не маючи міцних соціальних зв`язків (дружини, дітей, інших осіб на утриманні), має фактичну можливість переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 листа №511-550/0/4-13від 04.04.2013, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Встановлено, що запобігання ризикам переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та перешкоджання ним розгляду кримінального провадження, становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та свідчить про те, що заявлений ризик у даному конкретному випадку вбачається.

Також у провадженні наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177

КПК України, який полягає у тому, що ОСОБА_6 може впливати на потерпілих, свідків, інших осіб у кримінальному провадженні, оскільки більшість зі свідків, потерпілих, відповідно до протоколів їх допитів, є друзями, односельцями обвинуваченого, відтак перебуваючи на свободі та знаючи про фактичне місце проживання потерпілих та свідків, ОСОБА_6 може впливати на них, шляхом погроз, підкупу, шантажу чи примусу з метою зміни наданих ними показань.

Наявність зазначених ризиків була встановлена судом під час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На даному етапі досудового розслідування зазначені вище ризики не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки зважаючи на особу обвинуваченого та характер вчиненого правопорушення він буде недостатнім для запобігання наявним у провадженні ризикам.

Неможливе і застосування до обвинуваченого і запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки обмеження, накладені при застосуванні такого запобіжного заходу, будуть недостатніми для запобігання наявним у провадженні ризикам. Крім того, до суду не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно обвинуваченого саме такого запобіжного заходу.

З огляду на вказані вище обставини, а також ураховуючи відсутність законних та постійних джерел заробітку у обвинуваченого до нього неможливо і застосувати запобіжний захід у вигляді застави.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні ОСОБА_6 цілодобово залишати житло не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігання наявним у провадженням ризиків з огляду на тяжкість та обставини вчинення кримінального правопорушення та з урахуванням інших обставин, наявних у провадженні. Викладене вище унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладеним на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, у даному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, так як наявні у матеріалах справи дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, такий не забезпечить належного виконання останньою її процесуальних обов`язків.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає належної оцінки порушень цінностей суспільства.

Згідно ч. 5 ст. 8 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положення п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод» передбачає законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Враховуючи вищевикладене та вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не достатній для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою ОСОБА_6 .

Враховуючи, що вказаним кримінальним правопорушенням спричинено загибель кількох людей, у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, у разі постановлення ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може не визначати розмір застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, дав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.

В судовому засіданні обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - оскільки клопотання про продовження запобіжного заходу в підготовчом засідання не передбачено діючим КПК. Вважають, що прокурор не довів наявність ризиків передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №000150, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 за частиною четвертою статті 286-1 КК України, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною четвертою статті 286-1 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель кількох осіб, спричинено тяжкі тілесні ушкодження одній особі, а також спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень одній особі.

Згідно з частиною третьої статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

28.02.2023 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

19.04.2023 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.05.2023.

24.05.2023 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.07.2023 включно, який закінчується.

Вирішуючи клопотання прокурора суд, з урахуванням положень кримінального процесуального закону щодо судового контролю за дотриманням прав обвинувачених, керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень статті 183 КПК України, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із положеннями статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ретельно проаналізувавши доводи, наведені прокурором, суд дійшов висновку про те, що такі обставини як зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини злочину, який інкриміновано обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, у своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Так, враховуючи військову агресію проти України, яка суттєво обмежує можливість виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, на сьогодні існують такі ризики як: обвинувачений, перебуваючи на волі зможе переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 3 статті п`ятої Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оскільки, відповідно до статті 12 КК України ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченому частиною четвертою статті 286-1 КК України, суд приходить до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд оцінивши усі обставини та з урахуванням воєнного стану на території України, введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року, пункт 3 частини першої статті 138 КПК України, відповідно до якого непереборною силою є епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини, пункт 8 рекомендації Ради суддів України від 2 березня 2022 року відповідно до якого у розумінні статті 177 КПК України новими ризиками, які виправдовують тримання особи під вартою, безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.3 і п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років; з огляду на те, що прокурором доведено наявність ризику переховування від суду, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаному ризику, - суд приходить до висновку про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки та постійне місце проживання.

Відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.183 КПК України, згідно якого суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176-178, 183, 194, 196, 197, 205, 314, 315 ч.3 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб, тобто до 18 вересня 2023 року, включно, без визначення розміру застави у кримінальному провадженні і утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору, а також надіслати до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на виконання.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 22 липня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1