Справа №:755/7357/21
Провадження №: 1-кп/755/159/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2023 р. року Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

за участю обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000750 від 13.03.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва знаходиться обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000750 по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

В судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, виходячи з тяжкості злочинів у вчиненні яких він обвинувачується та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що були враховані при обранні йому запобіжного заходу, наявність яких продовжує існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до, ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, як вбачається з положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Разом з тим, при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та заявлених стороною захисту клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на потерпілого, свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжити злочинну діяльність.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно з положеннями ч.2 ст.177, ст.197 КПК України, підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Наведені в клопотанні обставини, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, та наявні матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри, зокрема доказів, які об`єктивно пов`язують обвинуваченого ОСОБА_4 з кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України.

Як вбачається з даних обвинувального акту, ОСОБА_4 до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинувачується, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України, які відносяться до тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання лише у виді позбавлення волі.

Враховуючи ступінь тяжкості вищезазначених злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України, які відносяться до тяжких злочинів, суворість, передбаченого законом покарання, особу обвинуваченого, який не працював, не мав постійного джерела доходів, враховуючи суспільно-небезпечний характер дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 та наслідки, що настали від кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку, що наявність ризиків, передбачених положеннями ст.177 КПК України, продовжує існувати, а тому з метою запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_4 ухилитись від суду, перешкодити встановленню істини по справі шляхом впливу на потерпілих, свідків, продовжити злочинну діяльність, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, вважає за доцільне збереження обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку останнього, та вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ще на 60 днів, оскільки судове провадження, з урахуванням визначеного судом обсягу дослідження доказів по справі, неможливо завершити до його спливу.

Об`єктивних даних, які б свідчили що вказаний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

А тому, виходячи з наведеного, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У зв`язку з наявністю обставини, передбаченої п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення застави обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 177, 180, 183, 331, 369 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 20 липня 2023 року (включно).

У зв`язку з наявністю обставини, передбаченої п.1 ч.4 ст.183 КПК України, підстав для визначення застави обвинуваченому у даному кримінальному провадженні немає.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Суддя: