КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1476/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

20 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0004569 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2019 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плисецьке Київської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, працюючого автомеханіком у ТОВ «Раллі Сервіс Центр», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, а саме: вироком Васильківського районного суду Київської області від 18.06.1996 року за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; вироком Мінського районного суду м. Києва від 22.06.2001 року за ч. 1 ст. 229-6 КК України до покарання у виді штрафу розміром 200 мінімальних заробітних плат; вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2002 року за ч. 2 ст. 215-2, ч. 2 ст. 342, ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20.10.2010 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 04.04.2014 року за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого 23.08.2018р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 18 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

В с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судові обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 471,03 грн.

Згідно вироку, 16.05.2019 у невстановлений час, ОСОБА_7 зустрів наглядно знайомого ОСОБА_9 , який запросив його за місцем свого мешкання, а саме: до кв. АДРЕСА_3 , для святкування свого дня народження.

В ході вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_7 16.05.2019 року приблизно о 10 год. 00 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , перебуваючи на кухні, звернув свою увагу на мобільний телефон, та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_3 , 16.05.2019 року приблизно о 10 год. 05 хв., переконався, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, з корисливих мотивів, взяв зі столу належний ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Lenovo», модель А6010, IMEI-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , який поклав до кишені своїх штанів.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_9 про необхідність покинути приміщення квартири та 16.05.2019 р. приблизно о 10 год. 15 хв., зберігаючи при собі належний потерпілому мобільний телефон марки Lenovo, модель А6010, IMEI-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , згідно висновку експерта №13-1/1343 від 30.07.2019 р. вартість якого становить 1330 (одна тисяча триста тридцять) гривень 00 копійок, вийшов з квартири і пішов у невідомому напрямку та таким чином таємно, повторно викрав чуже майно, яким розпорядився на власний розсуд, а саме заклав під заставу до ПТ «Ломбард «Кредит Юніон».

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 21.12.2019 стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 найменш суворої міри покарання, передбаченої за даний злочин у виді позбавлення волі строком 3 роки зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Прокурор стверджує, що призначаючи ОСОБА_7 найменш сурове покарання, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, суд не врахував тих обставин, що обвинувачений явно схильний до вчинення корисливих злочинів проти власності; будучи раніше судимим, 20.10.2010 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 рік, 2014 році до 5-х років позбавлення волі за вчинення нанесення тілесних ушкоджень та реально відбував покарання; маючи не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, що, на думку апелянта, свідчить про явну зухвалість, не виправність особи, підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та його подальше бажання вести злочинний спосіб життя, а також те, що раніше застосовані до обвинуваченого досить суворі заходи кримінальної репресії не були достатніми і не змогли сприяти перевихованню обвинуваченого, а також вказує на те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя, оскільки, маючи певний життєвий досвід, обвинувачений розумів наслідки своїх протиправних дій та зухвало зневажав на можливість отримати суворе покарання.

На переконання прокурора, про підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого ОСОБА_7 , його небажання ставати на шлях виправлення та прагнення вести злочинний спосіб життя, свідчить також незначний проміжок часу, що минув від часу звільнення з місць позбавлення волі до вчинення обвинуваченим нового корисливого злочину проти власності (трохи менше 10 місяців), однак, зухвало ігноруючи правила цивілізованого співіснування та можливість отримати суворе покарання, таємно, з великою долею цинізму, не побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене, обвинувачений посягнув на чужу власність потерпілого.

Апелянт зазначає, що районний суд, застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України, безпідставно, не врахував те, що обвинувачений, не зважаючи на молодий вік вже притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини. Крім того, відсутність законного джерела доходу та небажання займатися суспільно-корисною працею для здобуття законних засобів існування; конкретні обставини вчиненого ним кримінально-караного діяння та існування реальних ризиків вчинення нових злочинів (адже, як вбачається із довідки про судимість, останній маючи не зняту та не погашену судимість, після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив інший корисливий злочин проти власності) приводить до висновку, що застосування до обвинуваченого найменшої міри покарання передбаченим ч. 2 ст. 185 КК України є явно невиправданим та не слугує цілям, визначеним у ст. 65 КК України.

Також прокурор вказує на те, що посилання суду на відшкодування обвинуваченим завданої шкоди не є беззаперечною підставою для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, оскільки жодним чином не зменшує (навпаки, збільшує) ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінально-караних діянь.

Окрім цього, апелянт зазначає, що також суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття, відшкодування збитків, оскільки щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, однак в даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагаються уникнути справедливого покарання за вчинене.

Відтак, на переконання прокурора, викладені обставини переконливо доводять, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства у вигляді позбавлення волі не можливе. Тільки реальне відбування покарання в змозі забезпечити досягнення цілей, визначених у ст. 65 КК України, оскільки серед матеріалів кримінального провадження відсутні дані, що дозволяють обґрунтовано вважати можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства і саме тому, на думку апелянт, суд першої інстанції не зміг послатися на них у вироку.

Київським апеляційним судом тривалий час розглядається кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , участь якого є обов`язковою до суду, адже, в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 від явки до суду апеляційної інстанції ухилявся, у зв`язку з чим судом постановлювались як ухвали про привід обвинуваченого, так і ухвала про його розшук.

Працівниками Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 було розшукано, в зв`язку з чим закрито ОРС "Розшук" № 10-1462 та відібрано у ОСОБА_7 зобов`язання з`явитись до суду апеляційної інстанції.

Проте, ОСОБА_7 знову в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим судом постановлювались ухвали про повторний привід обвинуваченого в судові засідання.

На виконання ухвал про привід, Шевченківським управлінням поліції було повідомлено суд про те, що здійснити привід обвинуваченого ОСОБА_7 в судове засідання не виявилось можливим, адже, ОСОБА_7 помер, з приводу чого зареєстровано кримінальне правопорушення за № 0001675 від 30.04.2023 року.

На підставі наведеної інформації Київським апеляційним судом було направлено запит до Київського відділу державної реєстрації смерті, звідки отримана відповідь про те, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про смерть дійсно міститься актовий запис за № 10365 від 06 червня 2023 року про смерть ОСОБА_7 .

Заслухавши думку прокурора, який вказав, що у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_7 , є всі підстави для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження, дослідивши витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_7 , колегія суддів доходить висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Відповідно до надісланого на адресу суду витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть вбачається актовий запис за № 10365 від 06 червня 2023 року, здійснений Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про смерть ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотань від рідних обвинуваченого ОСОБА_7 щодо здійснення кримінального провадження з метою реабілітації померлого не надходило, і останнім взагалі не подавалась апеляційна скарга на вирок.

Враховуючи, що підстав для реабілітації обвинуваченого ОСОБА_7 немає, та на день слухання кримінального провадження вирок суду щодо померлого не набрав законної сили, колегія суддів, встановивши обставини, передбачені ст. 417 КПК України, вважає за необхідне скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України та закрити кримінальне провадження № 0004569 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України , у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 376, 284, 417 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_7 - скасувати.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України закрити на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4