ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/386/23 Справа № 233/2440/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0000247 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмут Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

засуджено за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 22 лютого 2020 року, приблизно о 16 годині 45 хвилин ОСОБА_8 , будучи раніше знайомим з сусідкою ОСОБА_10 , на її прохання прийшов за місцем проживання останньої, за адресою: АДРЕСА_2 , де допомагав їй ремонтувати дзвоник вхідних дверей. Так, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_10 побачив на шиї останньої ювелірні прикраси у вигляді золотого ланцюжка із хрестиком на ньому. Під час перебування за місцем проживання ОСОБА_10 за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 заходив до ванної кімнати у вказаному будинку та звернув увагу на не зачинене вікно. Відремонтувавши дзвоник, ОСОБА_8 пішов за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

23 лютого 2020 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин ОСОБА_8 знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_10 , поєднаного з проникненням у житло, з метою заволодіння ювелірними прикрасами, що належать ОСОБА_10 .

Того ж дня, приблизно о 03 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_10 , поєднаного з проникненням у житло, з метою заволодіння ювелірними прикрасами, що належать ОСОБА_10 та які він напередодні бачив на шиї потерпілої, прийшов до будинку за місцем проживання ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_8 через територію сусіднього покинутого домоволодіння АДРЕСА_2 , підійшов до паркану, яким огороджена територія домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та переліз через паркан, таким чином проник на територію вказаного домоволодіння.

Після чого, ОСОБА_8 у вищевказаний день та час, негайно реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу, поєднаного з проникненням у житло, з метою заволодіння ювелірними прикрасами, що належать ОСОБА_10 , знаючи, що вікно у ванній кімнаті за місцем мешкання ОСОБА_10 відкрито, на дробині піднявся до вікна у ванній кімнаті, де знявши москітну сітку, через вікно проник до будинку АДРЕСА_2 та пройшов до спальної кімнати, де на ліжку спала потерпіла ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_8 діючи з метою незаконного заволодіння ювелірними прикрасами останньої, здійснив напад на ОСОБА_10 , від чого потерпіла прокинулась та намагалась чинити опір протиправним діям ОСОБА_8 . В цей час, в ході здійснення розбійного нападу, ОСОБА_8 діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 з корисливих мотивів, з метою заволодіння золотим ланцюжком з хрестиком, що належить ОСОБА_10 , правою рукою обхопив та почав стискати життєво-важливий орган потерпілої - шию, а лівою долонею руки перекрив рот ОСОБА_10 , реально усвідомлюючи, що від його дій може настати смерть потерпілої. При цьому ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, продовжуючи вчиняти дії, направлені на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , правою рукою продовжував стискати життєво - важливий орган потерпілої - шию та лівою рукою в цей же час здійснив декілька ривків та зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_10 золотий ланцюжок з хрестиком, тим самим, діючи умисно, незаконно, заволодів майном потерпілої Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_10 .

Після вказаних протиправних дій ОСОБА_8 та заподіяння тілесних ушкоджень, потерпіла ОСОБА_10 перестала подавати ознаки життя. Усвідомивши це, ОСОБА_8 , уклав тіло ОСОБА_10 на диван у зальній кімнаті.

Після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим на свій розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4043 грн.

23.02.2020 року, у проміжок часу з 04 години 30 хвилин до 05 години 00 хвилин настала смерть ОСОБА_10 .

Причиною смерті стала механічна асфіксія від здавлення органів шиї тупим предметом, що підтверджено вищеописаними ушкодженнями та змінами в тканинах, характерним для даного виду смерті.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.4 ст.187 КК України на ч.3 ст.185 КК України, п.6 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.115 КК України. Призначити обвинуваченому покарання не більш 10 років позбавлення волі. Зазначає, що у ОСОБА_8 не було умислу на вчинення розбійного нападу та заподіяння смерті потерпілій. Смерть потерпілій заподіяв випадково. Майном потерпілої заволодів після її смерті. Покарання у виді 13 років позбавлення волі вважає занадто суворим.

Заслухавши доповідача, думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні, оскільки судом першої інстанції при його винесенні були дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновки суду, що ОСОБА_8 скоїв злочини, передбачені ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України, за обставин, як вони встановлені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку.

Обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись із кваліфікацією своїх дій, в судовому засіданні пояснив, що 22 лютого 2020 року він чинив вхідний дзвоник ОСОБА_10 , яка є сусідкою та приятелькою його бабусі. Після, разом із ОСОБА_10 пили в неї чай, але ніякої уваги, ні на який ланцюжок, як то зазначає поліція, він не звертав, і взагалі ніякого ланцюжка в той день він на ОСОБА_10 не бачив. В ванній кімнаті, в будинку ОСОБА_10 він дійсно звертав увагу на відкрите вікно, оскільки був протяг та про це повідомив ОСОБА_10 . Потім він пішов до себе додому, та пізніше ліг відпочивати. Вночі, приблизно о 01-30 годині 23.02.2020 року він прокинувся та побачив у себе на телефоні пропущений виклик від приятеля ОСОБА_11 , одягнувся, пішов до ларька, передзвонив ОСОБА_11 , але останні на телефонний дзвінок не відповів. Йшов до ларьку без усяких умислів та ніяких ідей щодо проникнення до будинку ОСОБА_10 за для заволодіння ланцюжком, у нього не було. Направляючись до ларьку він побачив у будинку ОСОБА_10 те саме відкрите вікно та, за відсутністю грошей на особисті потреби, раптово вирішив через нього потрапити в дім, оскільки припускав, що в неї можуть бути гроші, які вона може зберігати під клейонкою на столі. Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, як саме він проник до подвір`я ОСОБА_10 , а саме перелізаючи через паркан з сусіднього занедбаного будинку, після чого, через відкрите вікно, за допомогою дробини потрапив до будинку, знявши москітну сітку з вікна і відвинувши туалетні приналежності, які знаходились на підвіконні. Перебуваючи в будинку вказав, що не встиг нічого відшукати, зазначаючи, яким чином пересувався по дому, доки не почув кроки в його бік. Злякався та сховався, щоб ОСОБА_10 не впізнала його. Зазначив, що вбивати ОСОБА_10 не хотів, а схопив її за шию та придавив з тією метою, щоб остання знепритомніла та не впізнала його, вказуючи, що лівою рукою він обхопив шию ОСОБА_10 , а правою прикривав їй роті в цей момент, ніяких ланцюжків, він не зривав. ОСОБА_10 вчиняла не дуже активний опір, хватаючи його за одяг. Потім вона обмякла та він зрозумів, що ОСОБА_10 знепритомніла, після чого відтягнув її на диван та поклавши, сів поруч. Почув, що вона не дихає і не хрипить. Перебуваючи в роздумі, що робити, розуміючи, що ОСОБА_10 вже не дихає та померла, він тільки тоді помітив на її шиї ланцюжок, який заблистів, та, не зриваючи його, акуратно зняв, після чого покинув будинок через вхідні двері, які були відчинені. Ніякої допомоги ОСОБА_10 він надавати не намагався, швидку не викликав. Подвір`я будинку покинув так само, як і потрапив до нього, перелізши через той самий паркан. Викрадений ланцюжок він порвав, а хрестик зламав на декілька частин з метою здати до ломбарду та з усім викраденим пішов до своєї матері. Свою провину він визнає частково, а саме в частині того, що дійсно проник до будинку потерпілої, тому що в нього не було грошей та він хотів щось вкрасти. Викрадання ланцюжка, заздалегідь, не планував тим більш шляхом розбою, а зняв його вже з мертвої потерпілої. Жодних тілесних ушкоджень він ОСОБА_10 не наносив. Вбивати не хотів, це вийшло випадково.

Відповідно протоколу слідчого експерименту, за участю ОСОБА_8 , від 24 лютого 2020 року та відтвореного відеозапису слідчої дії, останній детально розказав та показав, при яких обставинах ним було вчинено кримінальне правопорушення, а саме як 22.02.2020 року, будучи раніше знайомий з сусідкою ОСОБА_10 , на її прохання приходив за місцем мешкання останньої, де допоміг відремонтувати дзвоник вхідних дверей. Потім пили чай з ОСОБА_10 , спілкувались. Бачив на шиї останньої ювелірні прикраси у вигляді золотого ланцюжка із хрестиком. Заходив до ванної кімнати та звертав увагу на не зачинене вікно. Після чого попрямував за місцем свого мешкання та ліг відпочивати. Прокинувшись приблизно о 02-00, 23.02.2020 року, помітив в себе на телефоні пропущені дзвінки від приятеля ОСОБА_11 . Вийшов на вулицю, передзвонив останньому, той слухавку не взяв. Прогулювався вулицею, згадав про золоті прикраси ОСОБА_10 та відчинене вікно у ванній кімнаті її будинку, вирішивши проникнути до нього з метою заволодіння ланцюжком. Прийшов до будинку за місцем мешкання ОСОБА_10 , пересвідчився, що вікно залишено відкритим, через територію сусіднього занедбаного будинку, підійшов до паркану, яким огороджена територія домоволодіння ОСОБА_10 та переліз через нього. На місці події ОСОБА_8 вказав на паркан, через який він потрапив на територію домоволодіння ОСОБА_10 , вказав на вікно, через яке він заліз до будинку, продемонструвавши, як поставив драбину до прибудови, яка знаходилась під вікном, як зняв з вікна москітну сітку, як переміщав туалетні приналежності з підвіконня та як саме він проліз у вікно і опинився в будинку. Після чого вказавши, як саме та в якому напрямку він пересувався по будинку і коливався з приводу того чи зможе він вчините задумане. Зайшовши до кімнати де відпочивала ОСОБА_10 , вказав на те, як саме вона була розташована на ліжку, в якому спала. Потім вказав, як злякався, що не зможе зірвати з ОСОБА_10 ланцюжок і втекти, вийшов з кімнати, ставши за шторкою. Потім почув, що ОСОБА_10 прокинулася та почала вставати. Коли вона стояла, він опинився позаду неї та зробив ривок правою рукою, намагаючись зірвати ланцюжок, при цьому лівою рукою він закривав їй рота. Одразу зірвати ланцюжок у нього не вийшло, вони шатнулися до виходу з кімнати. В той момент він ще два рази смикнув за ланцюжок та зірвав його з шиї ОСОБА_10 . Весь час він перебував за спиною ОСОБА_10 . Коли ланцюжок був у нього в руках, він почув, як ОСОБА_10 стало погано, в неї підкосилися ноги, вона почала опускатися та так вийшло, що вона опинилася на підлозі. Поклавши ланцюжок до правої кишені, взяв ОСОБА_10 під мишки та почав тягнути до дивану, затягнувши на диван її тулуб. В той момент ОСОБА_10 намагалася піднятися, а він розуміючи, що їй погано, затягнув на диван її ноги. Вона дихала та намагалася робити якісь рухи, а він поправляв килим, який знаходився в тій кімнаті. Потім продемонстрував, як він направився до вихідних дверей, як, та в яких дверях знаходилися ключі, як відкривав і закривав двері, та як покинув домоволодіння ОСОБА_10 (Т.2, а.п.106-110, 139).

Відповідно до висновку експерта Донецького бюро судово - медичної експертизи №43 від 16 квітня 2020 року на підставі судового - медичного дослідження трупа ОСОБА_10 , даних лабораторного дослідження, вбачається, що виявлено - мілкоточечні крововиливи поєднувальні оболонки обох очей, слизову оболонку нижньої губи, поверхні правого шлуночка серця. Масивні крововиливи в проекції щитовидного хряща, великих рожків підязичної кістки. Загальне венозне повнокрів`я внутрішніх органів. Набряк, вогнищева емфізема легенів. Внутрішньоальвеолярні геморрагії. Субарахноїдальні мікрогеморагії у головному мозку. Набряк головного мозку. Вказані тілесні ушкодження та зміни у тканинах є ознаками асфіксії, які виникли від здавлення органів шиї тупим предметом у передньо-задньому або близькому до нього направленні, перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смертельного результату, за ступенем тяжкості стосовно живих осіб, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. При дослідженні трупа виявлені - переломи 3,4 ребер праворуч, по середньо - ключичній лінії, які виникли від дії тупих предметів, за ступенем тяжкості стосовно живих осіб мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як потребуючих для свого лікування строк більше 6, але не більше 21 дня. Дані тілесні ушкодження не перебувають у причинному зв`язку з настанням смертельного результату. При дослідженні трупа виявлені - поверхнева рана нижнього повіка лівого ока, осадження епідермісу спинки носа зліва, шкіра верхньої губи, області підборіддя в центрі, садна та крововиливи слизової оболонки верхньої губи зліва, які виникли від дії тупих предметів, з урахуванням їх локалізації характерні для захвату обличчя лівою кістю (в тому числі при зажимі роту долонею), за ступенем тяжкості стосовно живих осіб носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження не перебувають у причинному зв`язку з настанням смертельного результату. При дослідженні трупа виявлені - синці: передньої поверхні грудної клітини в проекції 3,4 ребер по середньо - ключичній лінії, в проекції рукоятки грудини, в проекції грудинного кінця лівої ключиці, розгинальної поверхні лівого передпліччя в нижній треті, ліктьового краю лівого передпліччя в верхній треті, задньої поверхні лівого плеча в нижні треті, тильної поверхні лівої кисті, передній поверхні лівого колінного суглобу, передньо - внутрішньої поверхні лівої голені в нижній треті (множинні), тильної поверхні 1 пальця лівої стопи, тильної поверхні лівої стопи на 3 см від основання 1 пальця, у основання 4 пальця лівої стопи, тильної поверхні лівої стопи у основання 2,3,4 пальців, тильної поверхні правої стопи, наружної лодижки правого голеностопного суставу. Садна тильної поверхні 1 пальця правої стопи, тильної поверхні 2 пальця лівої стопи, які виникли від множинних дій тупих предметів, за ступенем тяжкості відносно живих осіб мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які не перебувають у причинному зв`язку з настанням смертельного результату. При дослідженні трупа виявлено - странгуляційна борозна передньої поверхні шиї, яка виникла від здавлення шиї еластичним предметом, яким міг бути натільний ланцюжок, за ступенем тяжкості стосовно живих осіб носить ознаки легких тілесних ушкоджень. Вказане тілесне ушкодження не перебуває у причинному зв`язку з настанням смертельного результату. Причиною смерті явилася механічна асфіксія від здавлення органів шиї тупим предметом, що підтверджується вищеописаними ушкодженнями та змінами в тканинах, характерним для даного виду смерті. Ушкодження в областях шиї могли виникнути як мінімум від 1 дії тупого предмету, що могло мати місце під час захвату шиї з послідуючим її здавленням. Смерть настала в межах 6-6,5 годин потому від моменту дослідження трупних плям на місці події, тобто приблизно 4.30-5.00 годин 23 лютого 2020 року. Наявність судинної реакції в області ушкоджень дозволяє судити про їх прижиттєве виникнення. Враховуючи характер тілесних ушкоджень, крайньо малоймовірно, що постраждала могла залишитися в живих навіть під час надання їй своєчасної медичної допомоги, а також самостійно вчиняти будь - які ціле направленні дії. З врахуванням характеру тілесних ушкоджень, проміжок часу між їх спричиненням та настанням смертельного результату міг обчислюватися не більш 60 хвилинами (том № 2 а.с.49-53).

Згідно з висновком експерта КЗОЗ «Донецьке бюро судово-медичної експертизи» Костянтинівське відділення судово - медичної експертизи № 7/43 від 16 квітня 2020 року, не виключено, що ушкодження на трупі ОСОБА_10 , в області обличчя та шиї могли утворитися за обставин, зазначених підозрюваним ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту 24 лютого 2020 року. Не виключено, що ушкодження в області нижніх кінцівок могли виникнути від дії взутих ніг (т.3 а.п.88).

Оцінюючи сукупність досліджених доказів в їх взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що вина ОСОБА_8 за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

До показань обвинуваченого ОСОБА_8 , наданих в судовому засіданні, в яких він відмовляється від своїх показань під час слідчого експерименту, проведеного за його участю, а також в яких він вважає, що його дії органом досудового розслідування кваліфіковані не вірно, апеляційний суд ставиться критично, не бере до уваги та розцінює їх такими, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Заява обвинуваченого ОСОБА_8 щодо застосування відносно нього не дозволених методів ведення слідства, була перевірена судом у відповідності до вимог діючого КПК України та була спростована постановою слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорськ) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську від 05 листопада 2021 року, відповідно до якої кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001876 від 26 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365КК України - закрито у зв`язку із відсутністю в діях співробітників Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій область, ознак вказаного кримінального правопорушення, копія якої знаходиться в матеріалах кримінального провадження, з якою ознайомлений заявник ОСОБА_8 - 15.11.2021 року та відомості щодо скасування вказаної постанови, на час розгляду кримінального провадження відсутні.

Відмова обвинуваченого ОСОБА_8 в суді від своїх показань під час слідчого експерименту не є підставою визнання протоколу від 24 лютого 2020 року та відтвореного відеозапису слідчої дії недопустимим доказом, оскільки він містить не тільки показання, а і демонстрацію певних дій.

Як зазначав у своєму рішенні від 17 березня 2021 року ККСВС, справа №761/10306/15-к: "Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст.94 КПК України.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст.91КПК України.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 24 лютого 2020 року та відтвореного відеозапису слідчої дії, проведеного за участю ОСОБА_8 на місці вчинення злочинів, підозрюваний ОСОБА_8 не лише розповідав про обставини вчинення злочину, але і детально продемонстрував, його вчинення. Вказану слідчу дію було проведено за його добровільною згодою і за участю захисника.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , суд керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», зважає на те, що судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів суду необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Тож визначальним при розмежуванні є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю, а тому визначаючи поняття вини у статті 23 КК України, законодавець вказує, що виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Таким чином, свідомість і передбачення становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме припущення настання наслідків - його вольову ознаку. З урахуванням цих ознак зміст умислу полягає в тому, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Крім того, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», суд зважає на те, що під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

У пункті 9 вказаної постанови, зазначено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст.187 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Характер умисних дій обвинуваченого відносно потерпілої, послідовність і інтенсивність їх вчинення за конкретних обставин, як і передування в часі наявного у нього умислу на вчинення кримінальних правопорушень, на думку суду, поза сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_8 за конкретних обставин подій усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки - умисне протиправне позбавлення життя іншої людини і бажав настання таких наслідків - смерть ОСОБА_10 , і саме з метою запланованого злочину, тобто з метою заволодіння чужим майном, умисел на який і мав ОСОБА_8 .

За такими конкретними обставинами події, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 діяв з прямим умислом, оскільки тілесні ушкодження завдавав потерпілій навмисно та в силу свого інтелектуального розвитку розумів, що його дії носять небезпечний характер, бажав завдати смерті потерпілій.

При цьому суд бере до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_10 , а також те, що ОСОБА_8 розумів, що нападає на жінку, яка за своїм віком та станом здоров`я не зможе надати йому спротив.

Доводи сторони захисту щодо неправильності кваліфікації дій обвинуваченого та їх невідповідності фактичним обставинам події, в тому числі і щодо характеру і направленості умислу обвинуваченого, суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

В ході судового розгляду досліджено судом достатньо доказів, які беззаперечно свідчать про пряму причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги конкретні обставини скоєних злочинів, ступінь тяжкості злочинів, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, раніше не судимого, не одружений, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, має місце проживання, працездатний, сусідами характеризується позитивно, має негативну характеристику від правоохоронних органів, на диспансерних обліках в закладах охорони здоров`я у м. Костянтинівка не перебуває.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 67 КК України, судом обґрунтовано визнано вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

У відповідності зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, тому покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , засудженого за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.70 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді