ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/785/23 Доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 15, ч.4 ст.27,
ч.4 ст. 190 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001592 від 23.04.2020 за частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 27, частиною 4 статті 190 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - до 14.07.2023 з визначенням застави в раніше визначеному судом розмірі - 4 000 000 (чотири мільйони) гривень.

Роз`яснено, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом всього строку тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, на підставі частини 5 статті 194 КПК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не виїжджати за межі міста Харкова без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; 4) утримуватися від спілкування із потерпілим і свідками у вказаному кримінальному провадженні, 5) здати на зберігання процесуальному керівнику по кримінальному провадженню свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави.

Роз`яснено обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі установи тимчасового тримання.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, яка не може тривати більше одного робочого дня, уповноважена службова особа установи тимчасового тримання негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_6 з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та головуючого суддю Дзержинського районного суду м.Харкова.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_6 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.2023, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 із покладанням обов`язку носити на тілі електронний засіб контролю, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження, чи на особисте зобов`язання. За відсутності підстав зміни запобіжного заходу, зменшити визначений в ухвалі розмір застави до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що ухвала суду першої інстанції винесена із грубими порушеннями норм Кримінально-процесуального кодексу України, всупереч сталої судової практики Європейського суду з прав людини, внаслідок чого є незаконною та може бути скасована в апеляційному порядку.

Апелянт вказує, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 інкримінується три епізоди шахрайства, які кваліфіковані стороною обвинувачення наступним чином: частина 4 статті 190 КК України - заволодіння майном потерпілої ОСОБА_8 у сумі 1млн. 530тис. грн., які вона добровільно передала аби гарантувати собі потрапляння до списку політичної партії «Слуга Народу»; частина 2 статті 15, частина 4 статті 27, частина 4 статті 190 КК України - замах на заволодіння 100 000 доларів США за призначення ОСОБА_9 на посаду голови Харківської ОДА; частина 2 статті 15, частина 4 статті 27, частина 4 статті 190 КК України - замах на заволодіння 50 000 доларів США за призначення ОСОБА_10 на посаду начальника ГУ ДПС в Харківській області.

Однак, потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що не отримувала ні від ОСОБА_6 , ні від його імені пропозицій передати йому чи уповноваженій ним особі грошові кошти, задля гарантованого потрапляння до списків політичної партії «Слуга Народу» чи під іншим приводом, а також не передавала ОСОБА_6 ні у жовтні 2019 року, ні у інший час 1млн. 530тис. грн., як про це зазначено у обвинувальному акті.

Захисник зазначає, що враховуючи покази потерпілої ОСОБА_8 , яка не вважає себе потерпілою від будь-яких можливих протиправних дій та вчинків ОСОБА_6 , навіть попри наявність не досліджених судом інших матеріалів, що можуть бути надані стороною обвинувачення, можливо дійти цілком логічного висновку про необґрунтованість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за епізодом вчинення ним шахрайських дій відносно потерпілої ОСОБА_8 .

Також, захисник звертає увагу на те, що починаючи із січня 2021 року не допитані свідки сторони обвинувачення, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, які в судове засідання не з`являються, а стороною обвинувачення не забезпечується їх явка в судове засідання. Якщо причини неявки у судові засідання частини свідків, які мешкають поза межами харківського регіону, можуть бути біль-менш зрозумілими в умовах введеного воєнного стану, то неявка свідків, з якими органом досудового розслідування було встановлено конфіденційне співробітництво, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які є агентами органу досудового розслідування та нібито передали ОСОБА_12 імітаційні грошові кошти за призначення на керівні посади у Харківській області, не маючи наміру займати ці посади, що може бути розцінена як провокація злочину, а їх неявка до суду, пояснюється не бажанням прокурора провести допит, тоді як під вартою вже третій рік чомусь перебуває ОСОБА_6 .

Апелянт вказує на те, що сторона захисту погоджується, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Разом з цим, така обставина як «тяжкість злочину» не може бути самостійною підставою для позбавлення особи свободи і має враховуватись при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Отже, зі зникненням або зменшенням зазначених ризиків та збігом певного часу, тяжкість злочину втрачає свою вагу.

Окрім цього, неодноразові продовження тримання ОСОБА_6 під вартою відбувалися з порушеннями, адже інших підстав, крім тих, що вже були враховані судом при обранні та неодноразовому продовженні тримання під вартою, не з`явилось, доказів їх існування стороною обвинувачення суду не надано.

Сторона захисту наполягає, що наразі прокурором не доведено реальне існування ризику, передбаченого пуктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. Доводи прокурора в цій частині носять характер припущення, не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Захисник вказує на те, що такий запобіжний захід як застава, покликаний перш за все забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного або обвинуваченого, у тому числі сумлінно виконувати покладені на нього обов`язки судом, тим самим запобігти ризикам, встановленим статтею 177 КПК України.

Апелянт звертає увагу на те, що визначена судом застава у розмірі 4 000 000 грн. для ОСОБА_6 , є непомірним фінансовим тягарем через його майновий стан, який значно погіршився за три роки перебування під вартою. Крім того, на утриманні ОСОБА_6 перебуває дружина та троє дітей. Дружина, внаслідок перенесеного захворювання, потребує стороннього догляду.

Окрім цього, розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення. Іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення, чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу, вказане слугує підставами для зменшення суми застави до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сторона захисту переконана, що в даний час запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_6 три роки тому, може бути змінений на більш м`який, наприклад, на домашній арешт, у тому числі із застосуванням положень статті 195 КПК України щодо покладення на обвинуваченого обов`язків носити на своєму тілі електронний засіб контролю, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, прокурор в судове засідання не прибув та не повідомив про причини свого неприбуття.

Відповідно до статтей 405, 422-1 КПК України неявка прокурора не є перешкодою для апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого, захисника які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, та вважав, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Поміж з цим, суд першої інстанції відповідно до статті 182 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого ОСОБА_6 , наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України залишив розмір застави, який був визначений раніше, вважаючи його достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки

Під час апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчиненні кримінальні правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти власності, а саме заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах групою осіб за яке, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років з конфіскацією майна, на думку суду апеляційної інстанції у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів, оцінюючи сукупність обставин, погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів є недоцільним та вважає, що порядок розгляду судом першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам статті 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції враховані положення статей 177, 178 КПК України, дані про особу, перевірені матеріали про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватою.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи захисника щодо відсутності та недоведеності ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що існували на час обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме можливість переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 27, частиною 4 статті 190 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою та існує обґрунтована необхідність для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про непомірність визначеного розміру застави ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до положень четвертого абзацу частини 5 статті 182 КПК України у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи зазначені положення КПК та з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції визначаючи розмір застави всебічно з`ясував обставини, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього обов`язку носити на тілі електроний засіб контролю, або зменшення визначеного розміру застави, не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 .

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на тривалий розгляд кримінального провадження, за яким обвинувачений тривалий час перебуває під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на тривалий розгляд справи та необхідність дотримання вимог статті 28 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: