Провадження 1-кп/193/93/23
В И Р О К

іменем України

31 травня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в смт. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження за №0000049 від 27.02.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо -спеціальною освітою, одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, працюючого фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_4 », фактично проживаючого по АДРЕСА_1 (зареєстрованого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2023 року, близько 14 години 37 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на передньому пасажирському сидінні, рухаючись по автодорозі «Н-11», сполученням «Дніпро-Миколаїв», зі сторони міста Кам`янське у напрямку міста Кривий Ріг, наближаючись до інформаційно- вказівного знаку 5.68. «Кілометровий знак 60» + 100 метрів, що між населеними пунктами Вишневе та Новоюлівка Криворізького району Дніпропетровської області, будучи самовпевненим, розраховуючи на свій водійський досвід та навики керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, діючи всупереч вимог п.п. 2.3. (б), п. 10.1., п. 14.2. (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ 10.10.2001 №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, здійснюючи манер «обгін», виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем Батальйону конвойної служби (далі - БКС) №1 ГУНП в Дніпропетровській області марки «Ford Transit» моделі «СКС FT-V2», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія, - старшого сержанта поліції ОСОБА_8 , командира взводу № 2 батальйону конвойної служби № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, який у той час разом із конвойним нарядом зі складу БКС № 1 ГУНП в Дніпропетровській області здійснювали конвоювання взятого під варту підозрюваного у вчиненні злочину ОСОБА_9 з ДУ «Криворізька установа виконання покарань № З» до ITT № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, рухався по своїй смузі руху зі сторони м. Кривий Ріг у напрямку м. Дніпро.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди, пасажир переднього сидіння автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210700-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; забійної рани правої надбрівної дуги; забійно-рваних ран у лобній області праворуч; забою м`яких тканин правої параорбітальної області; ерозії рогівки правого ока; закритої травми грудної клітки; забою обох легень; забою серця; закритої тупої травми живота; ушкодження (розриву) печінки 1 ступеня; гемоперитонеуму, що згідно висновку експерта № 20 від 12.04.2023 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою як такі, що небезпечні для життя.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

На досудовому розслідуванні між сторонами кримінального провадження начальником Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 , 16.05.2023 було досягнуто та підписано угоду про визнання винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за змістом якої підозрюваний ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у зазначеному протиправному діянні та зобов`язується беззастережно визнавати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

В силу вимог ч. 2, ч. 4, ч. 5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Потерпілий ОСОБА_6 надав письмову заяву відповідно до якої вказав про те, що йому відомо про укладення факту угоди обвинуваченого з прокурором, з його змістом потерпілий ознайомлений та проти її затвердження не заперечує, крім того вказав про відсутність матеріальних претензій до підозрюваного. У судовому засіданні потерпілий підтвердив як факт написання ним цієї заяви, так відображений у ньому зміст. Пояснив, що обвинувачений є його ріднею, оскільки доводиться йому вітчимом. Разом з обвинуваченим й іншими членами своєї родини вони спільно проживають за однією адресою. Запенив суд, що він не має жодних претензій до обвинуваченого і незаперечував проти призначення ОСОБА_3 судом узгодженої між останнім та прокурором міри покарання.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладанням обов'язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст. 468-470, 472 КПК України, відповідає закону України про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 286 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінальних правопорушень та щодо узгодженої міри покарання у виді позбавлення волі.

Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, судом встановлено, що укладення угоди є добровільним волевиявленням сторін, тобто згідно з ч.6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано в обвинуваченого та встановлено, що він зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Крім цього, обвинуваченому роз`яснено зміст ч.ч.4, 6, 7 ст. 474 КПК України, який йому зрозумілий та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості є його відмова від здійснення прав, передбачених ч.4 ст.474 КПК України, а саме відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Також ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями ст. 394 та 424 КПК України, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі.

Після таких роз`яснень обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти затвердження угоди.

Прокурор та захисник також просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Потерпілий ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Злочин вчинений обвинуваченим відносяться до категорії тяжких.

Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, який вперше вчинив злочин, повністю усвідомив скоєне та критично ставиться до своїх дій, відтак суд вважає, що узгоджене сторонами покарання, цілком відповідає ступеню тяжкості та обставинам вчиненого злочину.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням йому узгодженої сторонами міри покарання.

Крім того, згідно абз. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, на обвинуваченого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, слід покласти обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставини, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлявся.

Процесуальні витрати у справі належить вирішити у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, зокрема стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави, витрати за проведення інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/112-23/2935- ІТ від 23.03.2023 у розмірі 755,12 грн.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

З огляду на відсутність цивільного позову, не передбаченя конфіскації, як додаткового покарання, за санкцією статті за якою обвинувачується ОСОБА_3 , суд вважає за можливе скасувати арешт накладений за ухвалами слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2023 на транспортні засоби, зокрема на автомобіль "ВАЗ 210700-20", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 та на автомобіль «Ford Transit», СКС FT-V2, р.н. НОМЕР_2 , який належить ГУНП в Дніпропетровській області.

Питання про долю речових доказів, яким є вищеназвані транспортні засоби, слід вирішити у відповідності до приписів п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.100, 314 ч.3 п.1, 373 ч.2, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16 травня 2023 року у кримінальному провадженні №0000049 між начальником Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення прав керування транспортними засобами.

Згідно положень ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю один рік і два місяці не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені п. 2 та п.1 ч. 1 ст. 76 КК України, що на нього покладаються, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Скасувати арешт накладений на підставі ухвал слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2023 на речові докази у справі, а саме:

- автомобіль "ВАЗ 210700-20", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , номер рами НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 , виданого 02.12.2020 ТСЦ №1243, належить ОСОБА_11 та повернути його вищевказаному власнику.

- автомобіль «Ford Transit», СКС FT-V2, р.н. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_6 , номер рами НОМЕР_7 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_8 , виданого 30.12.2022 ТСЦ №1242, належить ГУНП в Дніпропетровській області та повернути його вищевказаному власнику.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/112-23/2935- ІТ від 23.03.2023 року, у розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Матеріали кримінального провадження № 0000049 від 27.02.2023 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у судовій справі №193/763/23 (провадження №1-кп/193/93/23).

З підстав, передбачених ст.394 ч.3 КПК України, вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Софіївський районний суд Дніпропетровської області. Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст.473 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1