Справа № 158/2468/22 Провадження №11-кп/802/388/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 березня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ківерці, Волинської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 130 (сто тридцять) годин.

Вироком також вирішено питання про речовий доказ.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 19 жовтня 2022 року близько 10 години 50 хвилин, перебуваючи на вулиці Кузнєцова (нині вул. Степана Бандери), що в м. Ківерці, Луцького району, Волинської області, а саме поруч Ківерцівського районного суду, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс не менше трьох ударів кулаками рук в ділянку голови та обличчя ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді крововилива та дрібних ранок під слизовою оболонкою верхньої губи справа, слабковиражених внутрішньо-шкірних крововиливів в потиличній ділянці та в лівій скронево-тім`яній ділянці голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.1 ст. 125 КК України.

Не погоджуючись із таким вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, оскільки вважає його необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що стороною обвинувачення його винуватість не була доведена поза розумним сумнівом, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що саме він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України. Вказує, що в ході розгляду справи судом першої інстанції він неодноразово повідомляв, про те, що ним була подана заява до Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області про вчинення ОСОБА_9 (потерпілий у кримінальному провадженні) кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме, що 19 жовтня 2022 року близько 10 години 50 хвилин ОСОБА_9 перебуваючи на вулиці Кузнєцова (нині вул. Степана Бандери), що в м. Ківерці, Луцького району, Волинської області, що поруч Ківерцівського районного суду, з метою заподіяння тілесних ушкоджень йому ОСОБА_7 (обвинувачений у даному кримінальному провадженні), під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вдарив його ОСОБА_10 кулаком з ключами від приміщення в голову, внаслідок чого він отримав поріз та уникаючи подальших травм, був змушений махати руками. Звертає увагу суду на те, що на відеозаписі, який долучений до матеріалів кримінального провадження стороною обвинувачення та який був оглянутий в судовому засіданні у суді першої інстанції, немає фіксації нанесення ним ОСОБА_7 ударів кулаком, потерпілому ОСОБА_9 , так як він кулаками і не відбивався. Крім того, вказує, що в кримінальному провадженні, де він ОСОБА_7 є потерпілим, є висновок судово медчної експертизи із фіксацією його тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_9 , однак місцевий суд знаючи про наявність такого висновку, так як він про це повідомляв в ході розгляду справи не звернув уваги на те, що прокурор такого експертного висновку не надав, чим на думку ОСОБА_7 було не належним чином враховано всі обставини справи. Разом з тим, зазначає, що слідчий експеримент проводився не на місці конфлікту де саме все відбулося, а з невідомих йому причин у приміщенні поліції. Водночас, звертає увагу на те, що суд безпідставно задовольнив клопотання прокурора про відвід його захисника ОСОБА_11 , хоча законних підстав для цього не було, чим позбавив його права на захист. Крім того, вважає висновок суду першої інстанції щодо віднесення до обтяжуючих покарання обставин - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах безпідставним, оскільки він з потерпілим ОСОБА_9 проживає окремо та в сімейних відносинах не перебуває.

Посилаючись на вищенаведені обставини, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким його у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 125 КК України визнати невинуватим та виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію в повному обсязі, прокурора та потерпілого, які вважали скаргу безпідставною та просили залишити її без задоволення, а судове рішення, - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення (проступку) за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Обставини, встановлені у вироку ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Суду дав показання про те, що 19 жовтня 2022 року близько 10 год. 50 хв. він приїхав власним автомобілем до Ківерцівського районного суду Волинської області на судове засідання у цивільній справі. Через декілька хвилин після чого приїхав ОСОБА_9 та, вийшовши з автомобіля, пішов в напрямку трансформаторної підстанції, що розміщена на біля приміщення суду. Побачивши брата ОСОБА_9 , він вирішив підійти та порозмовляти з ним. Коли підійшов, брат без жодних пояснень перший наніс йому один удар рукою, в якій були ключі в ділянку голови, заподіявши йому тілесне ушкодження, після чого наніс йому ще близько 6 ударів руками в ділянку голови від чого він присів, тоді потерпілий ОСОБА_9 взяв його за кисть правої руки та став викручувати її та наносити удари ногами в ділянку тулуба. Підвівшись, він почав бігти за братом ОСОБА_9 , який втікав від нього в напрямку входу на територію Ківерцівського районного суду де потерпілий його вдарив вхідною хвірткою. Чому він почав бігти за потерпілим ОСОБА_9 він пояснити не може. Після того, як він наздогнав потерпілого ОСОБА_9 , останній знову продовжував наносити йому удари по тілу. На території суду їх розборонив працівник служби судового охорони. Від дій працівника служби судової охорони жодних травм він не отримав. Показав, що потерпілого ОСОБА_9 він не бив, удари йому не наносив, лише захищався руками від нього. До паркану суду потерпілого він не притискав, лише відштовхнув його. Причин чому він не вживав заходів щодо припинення конфлікту пояснити не може. Вказав, що за даних обставин він захищався від неправомірних дій з боку потерпілого ОСОБА_9 , тобто в його діях мала місце необхідна оборона. Просить постановити відносного нього виправдувальний вирок.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами:

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції надав показання про те, що обвинувачений ОСОБА_7 є його рідним братом, з яким у нього склались неприязні відносини, які тривають з 2005 року. 19 жовтня 2022 року близько 09 год. 45 хв. він приїхав до Ківерцівського районного суду на судове засідання по цивільній справі з приводу спадкового майна та знаходився на дорозі біля території суду. В цей час до нього підбіг його брат ОСОБА_7 і без будь яких пояснень почав його бити, а він знаючи, що в приміщенні суду ведеться відеоспостереження, не вчиняв відносно брата жодний дій, лише відштовхував його від себе з метою уникнути конфлікту. ОСОБА_7 став наносити йому удари за межами території суду біля приміщення трансформаторної підстанції, звідки він відходив до території суду, а в подальшому забіг через хвіртку на територію суду, де обвинувачений ОСОБА_7 розбив йому ніс та продовжував наносити удари по різних частинах тіла вже на території суду. Він обвинуваченого не бив. Крім удару в ділянку голови, йому було нанесено близько 20-ти ударів по різних частинах тіла. Бійку на території суду припинили працівники судової охорони. Чому обвинувачений ОСОБА_7 почав його бити він не розуміє, оскільки прийшов до суду на засідання в якості відповідача по цивільній справі та очікував судове засідання. Крім обвинуваченого ОСОБА_7 , 19.10.2022р., йому ніхто тілесні ушкодження не наносив. Зазначив, що така поведінка його брата ОСОБА_7 не вперше, оскільки він неодноразово провокував конфлікти, в подальшому звинувачуючи його у побитті.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні в суді першої інстанції надала показання про те, що 19 жовтня 2022 року, вона прибула до Ківерцівського районного суду Волинської області на судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про визнання заповіту недійсним, у якій вона представляє інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 , яка була призначена до розгляду на 11 год. Прибула до суду завчасно та у приміщенні суду очікувала свого клієнта обвинуваченого ОСОБА_7 . Згодом вона почула розмову працівників служби судової охорони, з якої зрозуміла, що на вулиці відбувається бійка. Через вікно, побачила, що двоє осіб влаштували шарпанину, одним з яких був її клієнт- ОСОБА_7 , а іншим був відповідач по цивільній справі - ОСОБА_9 . Хто першим розпочав конфлікт вона не бачила, при цьому зауважила, що з вулиці на територію суду попереду біг ОСОБА_9 , а позаду його наздоганяв ОСОБА_7 . Коли конфлікт припинився, вийшла на подвір`я та підійшла до свого клієнта ОСОБА_7 , який сидів на лавці і у нього був розсічений лоб. Після того як працівники служби судової охорони зайшли з ОСОБА_7 в хол приміщення суду, через вікно вона побачила ОСОБА_9 який сидів на лавці у дворі суду та курив. В подальшому їх усіх запросили на судове засідання. Ні обвинувачений ОСОБА_7 , ні потерпілий ОСОБА_9 на стан свого здоров`я не скаржились, тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого не бачила. Також зазначила, що обвинувачений ОСОБА_7 їй повідомив, що бійку спровокував потерпілий ОСОБА_9 .

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції надав покази про те, що він є працівником служби судової охорони і 19 жовтня 2022 року був на службі. З камер відеоспостереження побачив за територією приміщення суду двох чоловіків, які шарпали один одного та наносили один одному хаотичні удари по тілу, а в подальшому забігли через хвіртку на територію суду де продовжили вказані дії. Вийшовши на вулицю, він зробив їм зауваження, на що вони не реагували, після чого він взяв потерпілого ОСОБА_9 за елементи одягу та руку відвів в сторону та наказав залишатися на місці, а ОСОБА_7 відштовхнув, після чого той впав на землю, а в подальшому підвівся та сів на лавку на подвір`ї суду. В обвинуваченого ОСОБА_7 розсічення в ділянці лоба було до того, як він його відштовхнув. В обох учасників бійки обличчя було у крові. Під час судового засідання він був присутнім у залі судових засідань разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .. Також вказав, що в обох учасників бійки на голові були садна та забої, в одного з них а саме у обвинуваченого була розсічена брова, а у потерпілого розсічена губа. Крім того вказав, що в даному конфлікті потерпілий ОСОБА_9 намагався уникнути бійки та втікав від обвинуваченого ОСОБА_7 , який вів себе агресивно. Початку конфлікту між обвинуваченим та потерпілим він не бачив, оскільки він розпочався за приміщенням трансформаторної підстанції, де відеонагляд не відображається. Що стало причиною конфлікту між ними він не знає.

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000284 від 20.10.2022 року з якого вбачається, що 19 жовтня 2022 року близько 10 години 45 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Ківерці по вул. Кузнєцова, Луцького району, Волинської області, а саме неподалік Ківерцівського районного суду, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс тілесні ушкодження гр. ОСОБА_9 (а.с. 68);

- рапорт помічника чергового ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 зареєстрований в ІТС ІПНП (журнал ЄО) за №6012 від 19.10.2022р. про те, що 19.10.2022р. о 15 год. 25 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про вищевказану подію (а.с. 69);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.10.2022р. з якого вбачається, що слідчий СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_14 прийняв усну заяву від гр. ОСОБА_9 про факт нанесення йому тілесних ушкоджень (а.с. 70);

- висновок судово медичної експертизи №495 від 20.10.2022р. з якого вбачається, що при медичному обстеженні потерпілого ОСОБА_9 , в останнього були виявлені наступні тілесні ушкодження: крововилив та дрібні ранки під слизовою оболонкою верхньої губи справа, слабковиражені внутрішньо шкірні крововиливи в потиличній ділянці та в лівій скронево тім`яній ділянці голови; дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих предметів, цілком можливо при обставинах та в час вказаних потерпілим ОСОБА_9 , за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виникнення вищевказаних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту малоімовірно (а.с. 71);

- протокол проведення слідчого експерименту від 29.10.2022р. з фототаблицями до нього, з якого вбачається, що дізнавачем СД ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_15 29 жовтня 2022р. на території ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області за адресою м. Ківерці, вул. Залізнична, 52, Луцького району, Волинської області за участю потерпілого ОСОБА_9 , та статиста ОСОБА_16 у присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , за допомогою технічних засобі фіксації фотоапарату марки «Nicon D3200» проведено дану слідчу дію, в ході якої потерпілий ОСОБА_9 розповів про подію яка мала місце 19.10.2022р. близько 10 години 50 хвилин на вул. Кузнєцова (нині вул. Степана Бандери) в м. Ківерці, Луцького району, Волинської області, а саме на вулиці та в подальшому на території Ківерцівського районного суду, та показав, яким чином та в які ділянки тіла ОСОБА_7 наносив йому тілесні ушкодження (а.с. 72-76);

- протокол огляду предмету від 27.10.2022р. з фототаблицями та оптичним диском DVD-R до нього, з яких вбачається, що 27 жовтня 2022р. в період часу з 10 год. 10 хв. по 10 год. 40 хв. дізнавач СД ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_15 , в приміщенні службового кабінету №11 ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області за адресою м. Ківерці, вул. Залізнична, 52, Луцького району, Волинської області, використовуючи ноутбук марки «DELL», провела огляд DVD-R диску білого кольору із наявним написом «камери відеонагляду за 10.10.2022р.», при огляді якого було встановлено, що на ньому наявні два відеофайли із зовнішніх камер відеоспостереження, що здійснюють зйомку території Ківерцівського районного суду Волинської області за адресою м. Ківерці, вул. Кузнєцова (нині вул. Степана Бандери), 8а, Луцького району, Волинської області. В ході огляду та дослідження даних відеозаписів прослідковується подія, яка мала місце 19 жовтня 2022р. з 10 год. 45 хв. по 10 год. 55 хв. за парканом біля прилеглої території суду та у дворі суду, а саме конфлікт за участю двох осіб, між якими відбулась бійка, та зафіксовано свідків даної події (а.с. 77-95);

- постанову дізнавача СД ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_15 від 27.10.2022р. про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження, з якої вбачається, що оптичний диск DVD-R білого кольору із наявним написом «камери відеонагляду за 10.10.2022р.» із відеозаписом з камер відеоспостереження, який надано Ківерцівським районним судом Волинської області визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000284 та зберігається при матеріалах вказаного кримінального провадження (а.с. 96).

Разом з тим, з дослідженого відеозапису вбачається, якою була поведінка обвинуваченого ОСОБА_19 та потерпілого ОСОБА_9 під час конфлікту, механізм нанесення ударів потерпілому та їх локалізація, а також те, що саме обвинувачений ОСОБА_7 наздоганяє та наносить хаотичні удари потерпілому ОСОБА_9 , а останній, намагаючись уникнути конфлікту, забіг на територію приміщення суду.

Даний відеозапис з камер відео спостереження повністю узгоджується із протоколом слідчого експерименту від 29.10.2022 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , який було досліджено в судовому засіданні судом першої інстанції.

Крім того, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила, що саме потерпілий ОСОБА_9 біг попереду в напрямку території суду а позаду його наздоганяв обвинувачений ОСОБА_7 , при цьому допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не зміг пояснити з якою метою він біг за потерпілим, а також, чому не намагався припинити даний конфлікт.

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, які мали місце 19 жовтня 2022 року близько 10 години 50 хвилин по вул. Кузнєцова (нині вул. Степана Бандери), що в м. Ківерці, Луцького району, Волинської області, а саме поруч Ківерцівського районного суду, та вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку), навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

Інших доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_7 і не були б враховані судом, у тому числі даних на підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження за інших обставин, у матеріалах провадження не міститься та у апеляційній скарзі не наведено.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 у апеляційній скарзі на відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, оскільки у нього не було умислу на заподіяння тілесних ушкоджень і він лише захищався від нападу ОСОБА_9 на думку колегії суддів апеляційного суду, суперечать матеріалам провадження та не ґрунтуються на законі.

Відповідно до положень ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження колегія суддів приходить до переконання, що в діях потерпілого ОСОБА_9 суспільно небезпечного посягання не було, оскільки обвинувачений під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс потерпілому ОСОБА_9 , не менше трьох ударів кулаками рук в ділянку голови та обличчя, таким чином, останній розумів що завдає болю потерпілому.

Даних про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 були зумовлені з метою захисту від протиправних дій потерпілого, в матеріалах провадження немає.

Отже, жодних об`єктивних даних про перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони, судом встановлено не було.

З урахуванням наведенного дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК кваліфіковано правильно.

Виходячи із зазначеного, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, апеляційний суд вважає, що висновки та мотиви суду першої інстанції, які стосуються законності оскаржуваного рішення щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , є законними та належним чином мотивованими. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Твердження обвинуваченого, про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги та належним чином оцінено того, що він звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та за його заявою було внесено відомості до ЄРДР, на увагу суду не заслуговують, оскільки не мають відношення до даного кримінального провадження.

Доводи ОСОБА_7 , що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки висновку судово-медичної експертизи із фіксацією його тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_9 в іншому кримінальному провадженні про що він повідомляв в ході розгляду справи, про те, прокурор такого експертного висновку не надав, є необґрунтованими оскільки вищевказаний висновок стосуються іншого кримінального провадження і не може бути оцінений судом, як належний та допустимий доказ в даному кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 .

Посилання обвинуваченого про те, слідчий експеримент від 29 жовтня 2022 року за участю потерпілого ОСОБА_9 проводився не на місці події, а у приміщенні поліції, а тому суд не мав підстав брати його до уваги, є безпідставними, оскільки місцевий суд прийшов до правильного висновку, що вищевказаний слідчий експеримент був проведений з додержанням вимог ст.ст. 223, 240 КПК України, а саме у присутності двох понятих. Вказаний протокол по проведенню слідчого експерименту відповідає вимогам ч.1 ст. 103 КПК України, також даний протокол відповідає ст. 104 КПК України і в ньому зафіксовано умови та результати слідчого експерименту. Окрім того, як зафіксовано в протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Крім того, не заслуговують на увагу суду і твердження обвинуваченого про те, суд безпідставно задовольнив клопотання прокурора про відвід його захисника ОСОБА_11 , хоча законних підстав для цього не було, чим позбавив його права на захист, так як з матеріалів кримінального провадження вбачається, що гр. ОСОБА_11 в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000284 від 20.10.2022 року, 24.10.2022 року була допитана в якості свідка та набула даного процесуального статусу (свідка) у даному кримінальному провадженні, наділяється певними процесуальними правами та обов`язками, як свідок, що в свою чергу унеможливлює участь останньої як захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 65 КПК України, а тому місцевий суд прийшов до вірного висновку, що клопотання процесуального прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_20 про відвід захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 підлягало до задоволення.

Водночас, колегія суддів звертає увагу і на те, що судом першої інстанції 09.12.2022 року було задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Волинській області призначити та забезпечити прибуття в судове засідання захисника для здійснення представництва інтересів ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000284 від 20.10.2022 року за обвинуваченням його у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. На виконання ухвали суду від 09.12.2022 року Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Волинській області в особі ОСОБА_21 , яка діє на підставі наказу директора центру від 28 жовтня 2022 року № 31, було призначено адвоката ОСОБА_8 доручення від 16 грудня 2022 року №003-30000729 (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю від 10 травня 2019 №1133) для надання безоплатної вторинної допомоги (здійснення захисту) ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000284 від 20.10.2022 року.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає будь яких порушень права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 про які він вказує в поданій ним апеляційній скарзі.

Доводи обвинуваченого про те, що місцевий суд безпідставно відніс до обтяжуючих покарання обставин - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, оскільки він з потерпілим ОСОБА_9 проживає окремо та в сімейних відносинах не перебуває, є надуманими, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 є рідними братами, мають кровне споріднення, а тому обвинувачений ОСОБА_19 перебуває у сімейних відносинах із своїм рідним братом потерпілим ОСОБА_9 .

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи обвинуваченого, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, з урахуванням положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення (проступок), яке вчинив обвинувачений ОСОБА_7 , передбачене ч.1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується посередньо, наявність обставини, що обтяжує покарання (вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою виний перебуває у сімейних відносинах), відсутність обставин, що пом`якшують покарання, те, що обвинувачений вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та його відношення до вчиненого, а також думку потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_22 щодо міри покарання, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України саме у виді громадських робіт на строк 130 годин.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 березня 2023 року щодо нього, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 березня 2023 року щодо нього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді