ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/983/23 Справа № 178/752/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000038 від 15.04.2021, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні Криничанського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_12 , на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вільне Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Степанівка Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання: ОСОБА_7 - у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, ОСОБА_8 - у виді 7 років позбавлення волі.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 13.04.2021 приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з раніше знайомим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийшли до літньої кухні, розташованої на подвір`ї житлового будинку по АДРЕСА_2 , де мешкають раніше знайомі ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , з метою з`ясування стосунків з останнім, стосовно скоєння дрібних крадіжок у його колишньої співмешканки ОСОБА_14 .

Перебуваючи в приміщенні літньої кухні, між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з одного боку та ОСОБА_11 виникла сварка, в результаті чого у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, 13.04.2021приблизно о 23 годині 20 хвилин ОСОБА_7 умисно наніс руками близько тридцяти ударів по голові та тулубу, а ОСОБА_8 , умисно наніс руками близько десяти ударів по голові потерпілому ОСОБА_11 , який в цей час сидів на ліжку, після чого ОСОБА_7 , продовжуючи його побиття, ще умисно наніс близько п`яти ударів ногою по тулубу потерпілому ОСОБА_11 .

Далі, 14.04.2021 приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою продовження з`ясування стосунків, привели ОСОБА_11 на подвір`я житлового будинку, де проживає ОСОБА_14 , розташованого по АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій злочинний умисел, на території подвір`я останньої, ОСОБА_7 , умисно наніс кулаком правої руки два удари в обличчя ОСОБА_11 , від чого останній не втримався на ногах і впав на землю, тоді ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи його побиття, по черзі нанесли ногами не менше ніж по 5 ударів кожний по голові та тулубу ОСОБА_11 , після чого відвели останнього в приміщення літньої кухні за вказаною адресою, де, продовжуючи побиття потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , умисно наніс руками близько тридцяти ударів по обличчю та голові, а ОСОБА_8 , умисно наніс ногами близько п`яти ударів по голові та тулубу потерпілому ОСОБА_11 , який в цей час сидів на ступенці на підлозі, після чого ОСОБА_7 , продовжуючи його побиття, ще умисно наніс близько п`яти ударів ногою по тулубу потерпілому ОСОБА_11 . Після чого, близько 03.00 годин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 припинили побиття потерпілого ОСОБА_11 та відпустили його, дозволивши піти додому.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , спричинили потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з субдуральним крововиливом в лобно-тім`яно скронево-потиличній ділянках ліворуч (об`ємом 60 мл), субдуральним крововиливом в скроневопотилично-тім`яній ділянках праворуч, забій мозку ІІІ ступеню в задньоскроневопотиличній частці ліворуч, з синцями навколо обох очей, крововиливом в склеру лівого ока, саднами обличчя та голови, що супроводжувались респіраторними порушеннями (знаходження на ШВЛ з 15.04.2021р. пол. 30.04.2021р.) - відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю (п.п. 2.1.2. та 2.1.3. «правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджено наказом № 6, МОЗ України від 17.01.1995 року). Вказані ушкодження виникли внаслідок сукупності травматичних дій твердого предмета, предметів в ділянку голови, шиї. Виявлені в нього садна шиї - відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки (п.п. 2.3.5. Наказ № 6, МОЗ України від 17.01.1995 року).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить дослідити докази у справі, вирок скасувати та ухвалити новий вирок яким кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неповноту судового розгляду, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, захисних вважає, що вирок не відповідає вимогам ст.чт. 370, 374 КПК України, оскільки суд не навів мотивів неврахування доказів сторони захисту, зокрема непідписаних доручення про проведення досудового розслідування слідчому ОСОБА_15 та постанов про призначення прокурорів ОСОБА_16 та ОСОБА_12 . При цьому, суд не вирішив його клопотання про визнання доказів недопустимими через відсутність повноважень у слідчого та процесуального керівника. Поза увагою суду залишилось й те, що повноваження реєстратора ОСОБА_17 у матеріалах провадження також відсутні.

Поряд із цим, адвокат вказує на те, що досліджені судом докази свідчать про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_18 за ч. 1 ст. 121 КК України. Захисник звертає увагу на те, що експерт не змогла розмежувати тілесні ушкодження спричинені обвинуваченими, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 наполягали на тому, що ОСОБА_8 наносив ушкодження долонями по щоках, що не могло спричинити тяжкі тілесні ушкодження, тоді як суд відмовив у призначенні судово-медичної експертизи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, скасувавши при цьому обвинуваченому запобіжний захід.

Захисник вважає вирок незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що побудований на суперечливих, недопустимих доказах та припущеннях, винесений з порушенням вимог ст.ст. 410, 411, 413 КПК України.

Так, адвокат зазначає, що досліджені судом показанням потерпілого та свідків свідчать про те, що ОСОБА_8 не мав конфлікту з потерпілим та спричинив останньому лише ляпаси. При цьому, зазначена у вироку кількість ударно-травматичних дій не відповідає жодним дослідженим судом доказам. Окрім цього, захисник вважає суперечливими й висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні злочину групою осіб, а також у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ці твердження не відповідають доказам у справі, на які суд безпосередньо посилався у вироку. Також захисник звертає увагу на те, що обвинувачені та потерпілий вказали на спричинення тілесного ушкодження стільцем, проте ці обставини не були предметом дослідження при проведенні експертизи та не були відображені в обвинувальному акті, хоча могли істотно вплинути на висновки суду.

Серед іншого, захисник вважає судовий розгляд неповним. На переконання захисника, суд не врахував суперечливість висновків експертиз та пояснень експерта, а тому безпідставно відмовив у призначенні комісійної експертизи. Окрім цього, суд не навів у вироку мотивів з яких він надає перевагу одним доказам та відкидає інші. На переконання захисника, досудове розслідування кримінального провадження було проведено не об`єктивно. Адвокат звертає увагу на те, що слідчим не вилучалось взуття обвинувачених, попри твердження про спричинення тілесних ушкоджень ногами, а при затриманні було порушено право на захист обвинувачених та не дотримано порядку складання протоколу. Захисник вважає, що суд безпідставно ухвалою від 06.10.2022 відмовив у визнанні доказів недопустимими. Адвокат зауважує, що суд ухвалив це рішення не перевіривши письмові докази у справі та не врахувавши показання свідків. Так, суд не перевірив час повідомлення Регіонального центру БВПД про затримання обвинувачених та час фактичного затримання останніх, дотримання встановленої процедури вилучення куртки ОСОБА_8 та відібрання у нього біологічних зразків, наявність підписів у процесуальних рішеннях та протоколах слідчих дій. При цьому, твердження суду про відсутність заперечень з боку сторони захисту щодо проведеного досудового розслідування захисник вважає безпідставним, оскільки це суперечить протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, який містить відповідні зауваження. Захисник зауважує, що слідчий допустив її до участі у справі лише в день завершення досудового розслідування, внаслідок чого позбавив можливості звернутись своєчасно зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України. Окрім наведеного, захисник вважає, що слідчий фальсифікував процесуальні документи й під час судового розгляду. На переконання захисника суд не з`ясував, чи повідомлявся потерпілий слідчим про необхідність проведення слідчого експерименту.

Також адвокат вважає, що суд не врахував особу ОСОБА_8 , який є учасником бойових дій, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, відшкодував потерпілому матеріальну шкоду на лікування в сумі 25400 грн., перебуває на військовому обліку та неодноразово виказував бажання вступити до лав ЗСУ.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати та кримінальне провадження відносно останнього закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, скасувавши обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як такий, що обрано незаконно. Окрім цього, потерпілий просить кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, обмежившись відбутим ним строком тримання під вартою та звільнивши його з-під варти в залі суду.

Свої вимоги потерпілий обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження. ОСОБА_11 вважає, що суд не надав оцінки його свідченням в частині спричинення йому тілесних ушкоджень виключно ОСОБА_7 . Потерпілий зауважує, що мав конфлікт саме з останнім, тоді як ОСОБА_8 наніс йому лише декілька ляпасів. При цьому, ОСОБА_11 заперечує спричинення йому ушкоджень ногами по голові та вказує на те, що не має жодних претензій до обвинувачених. На переконання останнього, суд призначив ОСОБА_7 занадто суворе покарання та помилково призначив покарання ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, а ОСОБА_8 - у виді 8 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину та їх особам, внаслідок м`якості.

Прокурор вважає, що суд помилково визнав каяття ОСОБА_8 щирим, оскільки останній не визнав свою вину та намагався зменшити свою роль у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому. Поряд із цим, на думку прокурора, суд не надав належної оцінки й тим обставинам, що злочинні дії відбувались протягом тривалого часу, тілесні ушкодження наносились з місцем проживання потерпілого та продовжувались за місцем проживання ОСОБА_7 , що свідчить про наявність стійкого протиправного умислу на скоєння тяжкого злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та захисників, які підтримали апеляційній скарги сторони захисту, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, потерпілого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених та на кваліфікацію їх дій, колегією суддів не встановлено.

Так, вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який хоча і визнав свою вину частково, проте не заперечував, що разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 вживав алкогольні напої за місцем мешкання останнього, а також підтвердив, що під час вживання алкоголю між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_11 почався словесний конфлікт, який згодом перейшов у бійку, в ході якої ОСОБА_7 завдав потерпілому декілька ударів кулаками обох рук в обличчя. В подальшому, коли вони всі разом пішли додому до ОСОБА_7 , де також вживали алкогольні напої, конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не припинявся, ОСОБА_7 продовжував наносити потерпілому удари руками по голові та розбив у нього на голові табурет. При цьому, обвинувачений не заперечував, що також завдавав потерпілому удари;

- обвинуваченого ОСОБА_7 , який визнав свою вину та підтвердив, що разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 вживав алкогольні напої за місцем мешкання останнього, а також зазначив, що під час вживання алкоголю між ним та потерпілим ОСОБА_11 почався словесний конфлікт, який згодом перейшов у бійку, в ході якої він завдав потерпілому декілька ударів кулаками обох рук в обличчя. В подальшому, коли вони всі разом пішли до нього додому, де також вживали алкогольні напої, конфлікт між ним та ОСОБА_11 не припинявся, він наніс три удари руками по голові ОСОБА_20 і вдарив дерев`яною табуреткою по голові, в результаті чого вона розлетілась;

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який зазначив, що разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_19 та ОСОБА_13 вживав алкогольні напої за місцем мешкання останнього, а також зауважив, що під час вживання алкоголю між ним та ОСОБА_7 почався словесний конфлікт, який згодом перейшов у бійку, в ході якої він отримав удари руками по голові. В подальшому, коли вони всі разом пішли до нього додому, де також вживали алкогольні напої, конфлікт між ним та ОСОБА_7 не припинявся, останній вдарив його табуреткою по голові, чим сварка скінчилась він не пам`ятає, оскільки втратив свідомість;

- показаннями свідка ОСОБА_14 - співмешканки ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що до неї на роботу в магазин прийшов ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , де вони почали вживати алкогольні напої. Після роботи вона поїхала додому, де разом з нею був ОСОБА_7 . Приблизно о 21.00 до них додому прийшов ОСОБА_8 та ОСОБА_19 і вони продовжили вживати алкоголь та близько 23.00 години ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_19 пішли до ОСОБА_13 та її колишній чоловік - ОСОБА_11 , тоді як вона залишилась вдома. Після опівночі ОСОБА_7 повернувся додому разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , вони всі були дуже п`яні і у ОСОБА_11 вже був розбитий ніс, однак вони продовжили розпивати спиртне. Перебуваючи у літній кухні між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по черзі наносили ОСОБА_11 , який сидів на сходах, удари, від яких останній не відбивався. Вона неодноразово робила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зауваження, однак останні не реагували, а продовжували бити ОСОБА_11 . ОСОБА_7 наніс максимум 5 ударів по тулубу, а ОСОБА_8 приблизно 5 ударів руками по обличчю. Під час слідчого експерименту дала неправдиві свідчення за проханням слідчого, для того щоб покази інших свідків збігались;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що у себе вдома разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_19 вживав алкогольні напої. Під час їх відпочинку, між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 почалась сварка під час якої ОСОБА_7 та ОСОБА_8 посадили ОСОБА_11 на ліжко і почали бити руками по обличчю, нанесли близько 10 ударів, під час отримання яких ОСОБА_11 не відвертався. Потім ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_19 та ОСОБА_11 пішли додому до ОСОБА_7 , а він ліг спати;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що він біля магазину де працює ОСОБА_14 зустрів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , де вони почали вживати спиртні напої, потім вони всі пішли до ОСОБА_7 додому. Пам`ятає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 наносили ОСОБА_11 удари рукам;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що вдень, коли забрали в лікарню ОСОБА_11 , він підійшов до магазину в с.Рогівске, за столом в магазині сиділи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та хлопець на ім`я ОСОБА_22 . Зі слів ОСОБА_7 він дізнався, що він його покарав за те, що він у ОСОБА_23 викрав горілку та цигарки. При цьому, ОСОБА_18 зауважив, що ОСОБА_11 тепер три дні не встане, бо він його добре побив;

- показаннями свідка ОСОБА_24 , який пояснив, що він підійшов до магазину у с. Рогівське, біля якого стояли ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_21 та хлопець на ім`я ОСОБА_22 . Підійшовши, він почув, як ОСОБА_21 розпитував у ОСОБА_7 з приводу ОСОБА_11 , на що той відповів, що побив ОСОБА_11 за крадіжку, що останній тепер три дні не встане. Із почутої розмови він зрозумів, що це сталося напередодні, оскільки саме в той день ОСОБА_11 забрали до лікарні в тяжкому стані;

- показаннями експерта ОСОБА_25 , яка підтримала висновок, та зазначила, що потерпілому ОСОБА_11 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження спільними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , розмежувати тілесні ушкодження неможливо;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що при затриманні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України він одразу зателефонував до центру надання безоплатної вторинної правової допомоги і підозрюваним був призначений один захисник, у зв`язку з тим, що в показах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не було суттєвих протиріч, який прибув до них о 22-50, оскільки йому необхідний був деякий час, щоб доїхати. В протоколі про прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_11 від 15.04.2021 було вказано три особи, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_19 , однак підозру було пред`явлено лише ОСОБА_7 та ОСОБА_8 оскільки потерпілим неодноразово наголошувалось, що тілесні ушкодження йому було спричинено тільки останніми. Стосовно куртки демісезонної з капюшоном, що належить ОСОБА_8 , яку було вилучено та визнано речовим доказом, пояснив, що після затримання та доставлення до відділку поліції до ОСОБА_8 приїхали його батьки та привезли чисті речі, які він переодягнув в присутності працівників поліції без згоди слідчого в приміщенні відділку, а куртку поклав сам до пакету, який віддав співробітникам поліції, які в подальшому віддали слідчому. Взуття, яке було на ОСОБА_8 працівниками поліції не вилучалось, оскільки на ньому не було будь-яких слідів злочину. Біологічні зразки ОСОБА_8 були відібрані лише за його згодою, яка була зафіксована його особистим підписом у заяві та постанові. Абсолютно всі документи, які є в матеріалах кримінального провадження мають усі необхідні підписи, які були здійснені своєчасно. Клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченим було вручено своєчасно, разом з копією матеріалів, якими воно обґрунтовувалось, після його складання та затвердження прокурором, а саме: ОСОБА_7 - 16.04.2021 о 13.30 год., ОСОБА_8 16.04.2021 о 11-45 год., та розглянуто Криничанським районним судом 16.04.2021, тобто наступного дня після затримання обвинувачених;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.04.2021 від ОСОБА_26 (т.1 а.с.6);

- протоколом огляду місця події від 14-15.04.2021 року з фототаблицями до нього, яким зафіксовано огляд місця події, за адресою: АДРЕСА_3 , в приміщенні якого було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_11 (т.1, а.с.8-15);

- протоколом огляду місця події від 15.04.2021 року з фототаблицями до нього, яким зафіксовано місце події, за адресою: АДРЕСА_2 , біля та на подвір`ї якого було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_11 (т.1, а.с.17-23);

- постановою про визнання речових доказів від 15.04.2021, згідно з якою визнано речовим доказом чоловічу куртку, пару чоботів, що належить потерпілому ОСОБА_11 зі слідами речовини бурого кольору, запаковані в картонну коробку, три фрагменти гумового кровельного матеріалу, розмірами 0,5х0,5 метрів кожний, на яких виявлені плями бурого кольору, запаковані в картонну коробку, два змиви зі слідів речовини бурого кольору, зроблені фрагменти бинта, які запаковані до двох паперових конвертів та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Криничанського ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області (т.1, а.с.36);

- постановою про визнання речових доказів від 16.04.2021, згідно з якою визнано речовим доказом чоловічу куртку демісезонну з капюшоном, сірого кольору на ґудзиках та блискавці, що належить ОСОБА_8 , в нижній частині якої з правої сторони є пляма бурого кольору неправильної форми, яку запаковано в поліетиленовий пакет та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Криничанського ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області (т.1, а.с.56);

- заявою підозрюваного ОСОБА_8 від 16.04.2021 про відмову від проведення слідчого експерименту (т.1 а.с.96);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.04.2021 за участю свідка ОСОБА_13 , в ході якого він показував та розказував за яких обставин було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_11 (т.1, а.с. 97-101);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.04.2021 з диском до протоколу, за участю свідка ОСОБА_14 , в ході якого вона показувала та розказувала за яких обставин було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_11 (т.1, а.с. 102-105);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.04.2021 з фототаблицями до протоколу, за участю підозрюваного ОСОБА_7 , в ході якого він показував та розказував за яких обставин вчинив злочин (т.1, а.с. 110-117);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.04.2021з диском до протоколу, за участю підозрюваного ОСОБА_8 , в ході якого він показував та розказував за яких обставин вчинив злочин (т.1, а.с. 120-127);

- протоколом про отримання біологічних зразків експертизи від 23.04.2021 у підозрюваного ОСОБА_8 (т.1 а.с.140);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.04.2021 від ОСОБА_11 (т.1 а.с.141);

- протоколом про отримання біологічних зразків експертизи від 26.04.2021 у потерпілого ОСОБА_11 (т.1 а.с.146);

- заявою потерпілого ОСОБА_11 від 17.05.2021 про відмову від проведення слідчого експерименту (т.1 а.с.167);

- висновком судово-медичної експертизи № 372-Е від 11.05.2021, згідно з яким при судово-медичній експертизі ОСОБА_11 виявлені у нього ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з субдуральним крововиливом в лобно-тім`яно-скронево-потиличній ділянках ліворуч (об`ємом 60 мл, видалено в ході оперативного втручання 30.04.21р.), субдуральним крововиливом в скронево-потилично-тім`яній ділянках праворуч, забій мозку 3 ст в задньоскронево-потиличній частці ліворуч; синці навколо обох очей, крововилив в склеру лівого ока, садна обличчя та голови, що супроводжувалась респіраторними порушеннями (знаходження на ШВЛ з 15.04.21 р. по 30.04.21 р.); садна шиї. В наданих медичних документах конкретно не вказані характер синців на голові, характер та кількість саден на голові і шиї; враховуючи характер виявлених в нього ушкоджень - давність їх утворення, можливо, незадовго до надходження потерпілого в лікарню; ушкодження виникли внаслідок дії твердого предмета, предметів, експертні дані для більш детального встановлення механізму утворення ушкоджень - відсутні. Ушкодження в вигляді закритої черепно-мозкової травми з субдуральним крововиливом в лобно-тім`яно-скронево-потиличній ділянках ліворуч (об`ємом 60 мл), субдуральним крововиливом в скронево-потилично-тім`яній ділянках праворуч, забій мозку 3 ст в задньоскронево-потиличній частці ліворуч; з синцями навколо обох очей, крововиливом в склеру лівого ока, саднами обличчя та голови, що супроводжувалась респіраторними порушеннями (знаходження на ШВЛ з 15.04.21 р. по 30.04.21 р) - відноситься до ТЯЖКИХ тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю ( п.п. 2.1.2. та 2.1.3. «правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджено наказом № 6. МОЗ України від 17.01.1995 року.). Виявлені в нього садна шиї - відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки (п.п. 2.3.5. Наказ № 6, МОЗ України від 17.01.1995 року) (т.1, а.с.168-170);

- висновком судово-медичної експертизи по висновкам експерта № 404-Е від 15.05.2021, згідно з яким не виключено, що ушкодження виявлені в гр. ОСОБА_11 могли виникнути при взаєморозташуванні потерпілого та нападників, і за механізмом, як вказано у наданому протоколі проведення слідчого експерименту від 15.04.2021р. за участю свідка ОСОБА_13 (т.1 а.с.171-172);

- висновком судово-медичної експертизи по висновкам експерта № 405-Е від 15.05.2021, згідно з яким не виключено, що ушкодження виявлені в гр. ОСОБА_11 могли виникнути при взаєморозташуванні потерпілого та нападників, і за механізмом, як вказано у наданому протоколі проведення слідчого експерименту від 15.04.2021р. за участю свідка ОСОБА_19 (т.1 а.с.173-174);

- висновком судово-медичної експертизи по висновкам експерта № 406-Е від 15.05.2021, згідно з яким не виключено, що ушкодження виявлені в гр. ОСОБА_11 могли виникнути при взаєморозташуванні потерпілого та нападників, і за механізмом, як вказано у наданому протоколі проведення слідчого експерименту від 15.04.2021р. за участі свідка ОСОБА_14 (т.1 а.с.175-176);

- висновком судово-медичної експертизи по висновкам експерта № 407-Е від 15.05.2021, згідно з яким не виключено, що ушкодження виявлені в гр. ОСОБА_11 могли виникнути при взаєморозташуванні потерпілого та нападників, і за механізмом, як вказано у наданому протоколі проведення слідчого експерименту від 22.04.2021р. за участю підозрюваного ОСОБА_7 (т.1 а.с.177-178);

- висновком судово-медичної експертизи по висновкам експерта № 408-Е від 15.05.2021, згідно з яким не виключено, що ушкодження виявлені в гр. ОСОБА_11 могли виникнути при взаєморозташуванні потерпілого та нападників, і за механізмом, як вказано у наданому протоколі проведення слідчого експерименту від 23.04.2021р. за участю підозрюваного ОСОБА_8 (т.1 а.с.179-180);

- висновком судово-медичної експертизи № 312 від 21.04.2021, яким встановлено, що на доставленій для дослідження куртці, яка належить ОСОБА_8 знайдена кров людини, яка може належати ОСОБА_11 . При цьому, присутність в даному сліді крові підозрюваного ОСОБА_8 можлива тільки в якості домішки (т.1 а.с.185-188);

- висновком судово-медичної експертизи № 313 від 21.04.2021, згідно з яким на куртці та парі чоботів ОСОБА_11 встановлено наявність крові та не виключено можливість утворення її слідів від останнього (т.1 а.с.190-195);

- висновком судово-медичної експертизи № 314 від 21.04.2021, яким визначено групову приналежність крові ОСОБА_8 (т.1 а.с.197-198);

- висновком судово-медичної експертизи № 315 від 26.04.2021, яким визначено групову приналежність крові ОСОБА_11 (т.1 а.с.200-201);

- висновком судово-імунологічної експертизи № 311 від 22.03.2021 року, згідно з яким на фрагментах марлі зі змивами з підлоги та труби, а також на трьох фрагментах покрівельного матеріалу знайдена кров та не виключено можливість походження її слідів від ОСОБА_11 (т.1 а.с.203-207);

- протоколом проведення додаткового слідчого експерименту від 06.04.2022 з диском до протоколу, за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , в ході якого було перевірено і уточнено показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо вчинення ним кримінального правопорушення (т.8, а.с. 82-84);

- протоколом проведення додаткового слідчого експерименту від 08.04.2022 з диском до протоколу, за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , в ході якого було перевірено і уточнено показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо вчинення ним кримінального правопорушення (т.8, а.с. 86-89);

- висновком судово-медичної експертизи № 275 від 26.04.2022, згідно з яким встановлено, що визначення обставин спричинення ушкоджень не входить в компетенцію судово-медичного експерта. Ушкодження, виявлені у гр. ОСОБА_11 в ділянці голови в вигляді закритої черепно-мозкової травми з субдуральним крововиливом в лобно-тім`яно-скронево-потиличній ділянках ліворуч (об`ємом 60 мл, видалено в ході оперативного втручання 30.04.21р.), субдуральним крововиливом в скронево-потилично-тім`яній ділянках праворуч, забій мозку 3 ст в задньоскронево-потиличній частці ліворуч; синці навколо обох очей, крововилив в склеру лівого ока, садна обличчя та голови, що супроводжувалась респіраторними порушеннями (знаходження на ШВЛ з 15.04.21 р. по 30.04.21 р.) - виникли внаслідок сукупності травматичних дій твердого предмета, предметів, в ділянку голови, деякі з котрих, як зазначено в протоколі проведення додаткового слідчого експерименту від 06.04.2022 за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , спричинив він, деякі - обвинувачений ОСОБА_8 ; та згідно протоколу проведення додаткового слідчого експерименту від 08.04.2022 за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , деякі з травматичних дій в ділянку голови були спричинені обвинуваченим ОСОБА_7 , деякі - обвинувачений ОСОБА_8 (т.8, а.с. 86-89).

Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Що стосується доводів сторони захисту, а також потерпілого ОСОБА_11 про суперечливість висновків суду, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.

Так, захисник ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_11 зазначають, що обвинувачений ОСОБА_8 конфлікту з останнім не мав та наніс йому лише ляпаси, які не могли спричинити тяжкі тілесні ушкодження.

На необхідність розмежування тілесних ушкоджень вказує також й захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 .

На переконання колегії суддів, наведені апелянтами обставини є виключно способом захисту, адже останні суперечать дослідженим судом доказам.

Вирішуючи питання обґрунтованості цих доводів, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 хоча і заперечували узгодженість своїх дій, проте визнали факт завдання потерпілому тілесних ушкоджень. Водночас, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за місцем проживання кожного з яких перебували у день вчинення злочину обвинувачені разом з потерпілим, засвідчили, що ОСОБА_7 з ОСОБА_8 наносили тілесні ушкодження вдвох. Не заперечував цих обставин й свідок ОСОБА_19 , а під час слідчого експерименту й сам обвинувачений ОСОБА_7 .

Суд звертає увагу на те, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не перебували разом, що доводить факт спричинення тілесних ушкоджень обома обвинуваченими у двох різних місцях та, відповідно, свідчить про наявність у них однієї мети. Більш того, ці свідки вказали на іншу кількість та характер завданих ОСОБА_8 ударів.

Поряд із цим, колегія суддів керується також й тим, що зазначені свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_19 показання у суді не суперечать протоколам слідчих експериментів, в той час як висновками експертів № 405-Е від 15.05.2021та № 404-Е від 15.05.2021 встановлено, що виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, зазначених цими свідками під час слідчого експерименту. Аналогічним є також й висновок експерта № 407-Е від 15.05.2021, складений на підставі слідчого експерименту, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_7 .

Окрім цього, висновком судово-медичної експертизи № 312 від 21.04.2021, підтверджено, що на доставленій для дослідження куртці, яка належить ОСОБА_8 знайдена кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_11 .

Наведені обставини у сукупності з рештою досліджених судом доказів, на переконання колегії суддів, доводять факт співучасті та не дають підстав для розмежування дій обвинувачених.

Колегія суддів зазначає, що співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому, під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним судом у постановах № 234/18377/17 від 18 листопада 2020 року та № 589/2313/18 від 07 жовтня 2020 року.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були злагодженими та мали на меті досягнення єдиного злочинного умислу, про свідчить поведінка останніх, а тому підстави вважати висновки суду необґрунтованими у колегії суддів відсутні.

Щодо доводів потерпілого ОСОБА_11 , який заперечував спричинення йому ушкоджень ногами по голові, то вони не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються протоколами слідчих експериментів, проведених за участю ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_7 , а також висновками судово-медичних експертиз № 406-Е від 15.05.2021, № 407-Е від 15.05.2021 року, якими не виключено, що ушкодження виявлені у ОСОБА_11 могли виникнути при взаєморозташуванні потерпілого та нападників, і за механізмом, як вказано у протоколах проведення слідчих експериментів за участі свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_7 .

Що стосується невизнання свідком ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_7 у суді зазначеного у протоколі механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, зокрема ногами та обома обвинуваченими, то ці обставини хоча і мають місце, проте підстав для надання іншої оцінки доказам не дають.

Відповідно до ст. 240 КПК України метою слідчого експерименту є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю обвинувачених слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

При проведенні слідчого експерименту участь обвинуваченого не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту). Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК, згідно з якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України), суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де показання обвинуваченого та протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК України.

Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23, 84, 95, 99, 103105, 240 КПК України показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України.

Отже, приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів не ставить під сумнів достовірність зазначених у протоколах слідчих експериментів відомостей через зміну учасниками слідчої дії своєї позиції у суді, та вважає ці протоколи є окремим джерелом доказів.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_10 про те, що під час досудового розслідування не вилучалось взуття обвинувачених, попри версію слідства про спричинення тілесних ушкоджень ногами, то їх суд розцінює критично.

Колегія суддів вважає, що сукупності досліджених судом доказів достатньо для підтвердження факту спричинення обвинуваченими ударів потерпілому в тому числі ногами, за обставин, встановлених судом, а тому нездійснення тих чи інших слідчих дій не може свідчити про неповноту слідства або спростовувати обставини провадження.

Твердження адвоката ОСОБА_10 про те, що суд не надав оцінки тим обставинам, що обвинувачені та потерпілий вказали на спричинення тілесних ушкоджень стільцем, що не було предметом дослідження під час проведення експертизи, суд вважає необґрунтованими.

Суд звертає увагу на те, що зазначені обставини перебувають поза межами висунутого обвинувачення.

Більш того, про нанесення таких тілесних ушкоджень жоден з учасників провадження не вказав під час проведення слідчих експериментів на досудовому розслідуванні.

Що стосується слідчих експериментів, проведених за участю обвинувачених за дорученням суду в ході судового розгляду, під час яких останні і повідомили про це знаряддя вчинення злочину, то вони не можуть бути покладені в основу вироку, оскільки не узгоджуються з протоколами слідчих експериментів, проведених зі свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 під час досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, судом обґрунтовано надано перевагу цим доказам та правильно розцінено зміну обвинуваченими своєї позиції як спосіб захисту.

Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що експерт не зміг розмежувати тілесні ушкодження, суд також вважає необґрунтованими.

З матеріалів провадження вбачається, що висновком судово-медичної експертизи № 275 від 26.04.2022, який було складено на підставі протоколів слідчих експериментів, проведених вже під час слухання провадження, встановлено, що визначення обставин спричинення ушкоджень не входить в компетенцію судово-медичного експерта.

На переконання колегії суддів, таке твердження експерта не може свідчити про неповноту дослідження або вказувати на необхідність проведення комісійного.

Більш того, під час досудового розслідування було проведено низку експертиз, якими не виключено можливість отримання тілесних ушкоджень потерпілим, за обставин, які є відмінні від тих, як обвинувачені повідомили вже під час судового розгляду.

Жодних підстави вважати ці висновки неповними у колегія суддів відсутні.

Не заслуговують на увагу й доводи захисника ОСОБА_10 про фальсифікацію розписки потерпілого про відмову від участі у слідчому експерименті за дорученням суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час досудового розслідування ОСОБА_11 відмовився від проведення слідчого експерименту, про що власноруч склав заяву (т. 1, а.п. 167).

Аналогічною була його позиція й під час судового розгляду, про що свідчить його підпис у вже надрукованій заяві (т. 8, а.п. 85).

Доводи захисника про підроблення підпису у другій заяві колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами. При цьому, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що сторона захисту клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявляла, а потерпілий ОСОБА_11 про ці обставини суду також не повідомляв.

Таким чином у суду відсутні підстави вважати судовий розгляд неповним, а матеріали провадження сфальсифікованими.

Щодо доводів захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 про недопустимість висновку судово-медичної експертизи № 312 від 21.04.2021, яким встановлено, що на доставленій для дослідження куртці, яка належить ОСОБА_8 знайдена кров людини, яка може належати ОСОБА_11 , то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження також не знайшли.

В апеляційній скарзі захисник вказує на те, що матеріали провадження не містять доказів на підтвердження вилучення у встановленому законом порядку куртки ОСОБА_8 . При цьому, адвокат стверджує, що зазначав про це у протоколі затримання.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів погоджується з тим, що зазначені обставини не є такими, що роблять доказ очевидно недопустимим.

Колегією суддів встановлено, що куртка була вилучена у ОСОБА_8 під час затримання, про що зазначено у відповідному протоколі (т. 1, а.п. 50).

Водночас, виходячи з висновку судово-медичної експертизи № 312 від 21.04.2021, зазначена куртка надійшла експерту запакованою, з відповідною біркою, яка містила підписи слідчого та понятих (т. 1, а.п. 185).

З урахуванням наведених обставин, у колегії суддів відсутні сумніви у законності отримання речового доказу.

Доводи захисту про те, що до протоколу затримання адвокатом ОСОБА_27 було внесено зауваження, зокрема вказано про те, що куртка не вилучалась, не заслуговують на увагу, оскільки надана копія протоколу затримання з цими зауваженнями (т.2 а.п.192-1945) не відповідає оригіналу протоколу, що міститься в матеріалах кримінального провадження (т.1. а.п.48-50).

Більш того, кров потерпілого на куртці обвинуваченого ОСОБА_8 засвідчує саме присутність останнього при встановлених судом обставинах нанесення тілесних ушкоджень, що не заперечується й самим обвинуваченим. Обставини ж нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та їх характер підтверджується іншими викладеними вище доказами.

Отже, колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи потерпілого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_28 в інтересах ОСОБА_8 про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених та вважає, що вони спрямовані лише на уникнення кримінальної відповідальності обвинуваченими.

Поряд із цим, суд не знаходить підстав погодитись й з доводами захисту про порушення порядку відібрання біологічних зразків у обвинуваченого, зокрема проведення слідчої дії без участі понятих та захисника.

Вирішуючи питання обґрунтованості цих доводів, колегія суддів керується позицією, зазначеною у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 318/1411/18, згідно з якою відібрання біологічних зразків у особи без участі понятих не вказує на порушення як вимог ч. 3 ст. 245 і ст. 241 КПК у їх взаємозв`язку, так і приписів ч. 7 ст. 223 КПК.

Що стосується участі захисника, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 червня 2021 року у

справі № 182/715/19, який зауважив, що така процесуальна дія, як отримання зразків для експертизи, пов`язана з необхідністю отримання доказів, які носять об`єктивний характер, і не залежать від волі особи, у якої вони відбираються, а тому не може розглядатися як така, що порушує право особи зберігати мовчання. Присутність чи відсутність захисника у цьому випадку не може позначитися на змісті отриманих під час цієї дії результатів.

Такий підхід колегії суддів узгоджується з позицією Верховного Суду, зокрема викладеною у постановах від 03 грудня 2018 року (справа № 722/1172/16-к), від 25 червня 2019 року (справа № 423/1766/16), від 02 квітня 2020 року (справа № 415/1864/14-к), від 07 грудня 2020 року (справа № 728/578/19), де Верховний Суд не знайшов підстав вважати відсутність захисника при отриманні зразків для експертизи порушенням права на захист особи, у якої вони відбираються.

Перевіряючи доводи захисту про те, що в матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження перебування обвинувачених у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів звертає увагу на те, що ця обставина повністю знайшла своє підтвердження у показаннях свідків, а також й самих обвинувачених, які не заперечували факт сумісного вживання алкогольних напоїв.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_10 , а також захисника ОСОБА_9 про здійснення досудового розслідування неуповноваженими особами, то вони є безпідставними.

В апеляційних скаргах захисники вказують на відсутність підписів у дорученні про проведення досудового розслідування слідчим ОСОБА_15 , а також у постанові про признання прокурорів ОСОБА_16 та ОСОБА_12 .

Між тим, наведені твердження суперечать матеріалам кримінального провадження, у яких містяться оригінали зазначених процесуальних рішень, підписані цими особами (т. 1, а.п. 3-4).

Не заслуговують на увагу й доводи захисника ОСОБА_9 про відсутність повноважень у реєстратора ОСОБА_17 , оскільки цією особою досудове розслідування не здійснюється.

Надаючи оцінку доводам захисника про порушення права на захист обвинувачених під час їх затримання, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачених було затримано 15 квітня 2021 року о 17.00 та о 17.30 годині (т. 1, а.п. 42-44, 48-50). У протоколах затримання наявне посилання на участь захисника ОСОБА_27 при складанні цих протоколів о 23.00 та 23.30 відповідно.

Водночас, з наявних у матеріалах провадження доручень вбачається, що вони були видані захиснику того ж дня о 22.38 та 22.44 годині.

На переконання колегії суддів, наведені обставини не свідчать про порушення права на захист обвинувачених, оскільки засвідчують лише участь захисника при складанні протоколів затримання обвинувачених в час після надання захисникові відповідного доручення з центру вторинної безоплатної правової допомоги. При цьому, протягом цього часу затримання жодні слідчі дії з обвинуваченими, під час яких вони могли б дати пояснення, що їх викривають, без участі захисника не проводились.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_10 про те, що слідчий допустив її до участі у провадженні лише в день завершення досудового розслідування, чим позбавив її можливості звернутись своєчасно зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, то вони не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, якими не встановлено наявності будь-яких перешкод з боку органу досудового розслідування для реалізації захисником своїх повноважень з часу їх набуття.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до переконливого висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч. 2 ст. 121 КК України, а тому погоджується з вироком суду в цій частині та не вбачає підстав для визнання обґрунтованими апеляційних скарг захисників та потерпілого.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного ним покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину і особам обвинувачених, за доводами апеляційних скарг всіх апелянтів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченим призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, скарг на нього не надходило, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Окрім цього, суд взяв до уваги щире каяття обвинуваченого, а також думку потерпілого ОСОБА_11 який не наполягав на суворому покаранні.

В якості обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, а в якості такої, що його в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжує, - вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Поряд із цим, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, перебував у збройних силах України, є учасником АТО, за місцем проживання характеризується задовільно, скарг на нього не надходило, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Окрім цього, суд взяв до уваги щире каяття обвинуваченого, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, а також думку потерпілого ОСОБА_11 , який не наполягав на суворому покаранні.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, а в якості такої, що його в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжує, - вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченим покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останніх виключно в умовах ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку колегія суддів погоджується та вважає, що призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

За цих обставин, суд вважає необґрунтованими доводи апелянтів про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особам обвинувачених, як внаслідок м`якості, так і внаслідок суворості.

Доводи прокурора про те, що суд не врахував повною мірою характер спричинення тілесних ушкоджень, який свідчить про наявність стійкого протиправного умислу на скоєння тяжкого злочину, не заслуговують на увагу, як і доводи обвинувачення про помилкове врахування судом щирого каяття ОСОБА_8 .

На переконання колегії суддів, суд з достатньою повнотою надав оцінку обставинам, які впливають на покарання та помилок при визначенні його розміру не допустив.

З наведених підстав суд не погоджується й з доводами інших апелянтів, які вважають призначене обвинуваченим покарання суворим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачені вчинили тяжкий злочин, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння, відносно особи, яка не чинила опору, що на думку апеляційного суду лише посилює відповідальність останніх.

Твердження захисника ОСОБА_10 про те, що суд не врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставними. Ті обставини, що останній раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, щиро розкаявся та відшкодував завдану злочином шкоду, хоча і мають місце, проте підстав для призначення йому більш суворого покарання не дають.

Отже, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,

колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні Криничанського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4