Справа № 478/309/21
Провадж.№ 1-кп/481/4/2023
В И Р О К

іменем України

05.05.2023 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг, Миколаївської області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2020 року за № 0000196

по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Казанка, Баштанського (бувшого Казанківського) району, Миколаївської області, українки, громадянки України, раніше не судимої, з середньою освітою, не працюючої, не одруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

по даному кримінальному провадженню обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст.166 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Обвинувачена ОСОБА_7 є матір`ю малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимогами ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Всупереч вказаним вимогам, ОСОБА_7 , 19.06.2020 року близько 23:45 години, перебуваючи на АДРЕСА_3 , злісно не виконуючи встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, створила небезпеку життю та здоров`ю дитини, а саме - спричинила їй не встановленим в ході досудового розслідування тупим твердим предметом не менше одного удару в область голови та не менше одного удару в область плечового поясу, завдавши тілесні ушкодження своїй малолітній доньці ОСОБА_8 у виді: струсу головного мозку, численні гематоми обличчя і плечового поясу.

Таким чином, своїми діями обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_3 є матір`ю малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимогами ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Всупереч вказаним вимогам, ОСОБА_7 , 19.06.2020 року близько 23:45 години, перебуваючи на АДРЕСА_3 , злісно не виконуючи встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, створила небезпеку життю та здоров`ю дитини, а саме - спричинила їй не встановленим в ході досудового розслідування тупим твердим предметом не менше одного удару в область голови та не менше одного удару в область плечового поясу, завдавши тілесні ушкодження своїй малолітній доньці ОСОБА_8 у виді: струсу головного мозку, численні гематоми обличчя і плечового поясу.

Незаконні дії ОСОБА_3 призвели до тяжких наслідків, які полягали у спричиненні розладу здоров`я ОСОБА_8 , внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня», в період часу з 20.06.2020 року по 02.07.2020 року.

Таким чином, своїми діями обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 166 КК України - злісне невиконання встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Позиція обвинуваченої ОСОБА_3 .

Обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчинені інкримінованих їй кримінальних правопорушень не визнала. Суду пояснила, що працівники органу у справах дітей до неї завжди відносились упереджено, з невідомих для неї причин. Першого сина у обвинуваченої відібрали коли хлопчину було 11 років через те, що він не хотів ходити до школи. Інших причин вона не знає. Так само, через своє упереджене ставлення до обвинуваченої, соціальні служби відібрали у неї та позбавили її батьківських прав ще відносно трьох дітей. Коли вона завагітніла вп`яте то вирішили не ставати на облік у гінекологічне відділення і в подальшому народжувати вдома, через те, що побоювалась, що і наступну дитину у неї відберуть, а тому вона вирішила приховати факт вагітності та в послідуючому пологів.

Будь яких фактичних обставин із належним обґрунтуванням обвинувачена суду не повідомила, окрім того, що протягом розгляду кримінального провадження заперечувала показання усіх свідків, та говорила, що у її матеріальному становищі та умовах проживання винуваті соціальні служби, які не допомагали їй у вирішенні таких життєвих проблем, а лише відбирали дітей.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Незважаючи на заперечення обвинуваченої ОСОБА_3 , її вину у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.125 та ст.166 КК України підтверджується показаннями свідків.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що в 20-х числах червня 2020 року, біля 24 години вона відпочивала вдома коли почула плач маленької дитини. Виглянувши у вікно остання побачила ОСОБА_10 , яка проходила по дорозі повз будинок. Напевно, обвинувачена вдарила дитину по обличчю, оскільки дитина після цього закричала ще сильніше. Сам удар свідок не бачила, але чула звук ляпасу по голому тілу та після удару дитина ще дужче закричала. Коли обвинувачена підійшла до вуличного ліхтаря, то свідок побачила, що вона йшла з дитячим візком. Дитина увесь час плакала. Обвинувачена по дорозі ще візочком наткнулась на цеглину, що лежала на дорозі. Після цього свідок відійшла від вікна до чоловіка, який в цей час дивився телевізор і повідомила йому, що плаче дитина та треба щось робити бо ОСОБА_3 може вбити дитинку. Свідок разом з чоловіком наздогнали обвинувачену вже через дві вулиці. На той час дитина вже мовчала. Підійшовши до ОСОБА_11 та присвітивши свідок побачила, що у дитини лице запухло, губки розбиті - в крові. Дитина була одягнута в майку. Обвинувачена ОСОБА_3 почала виражатися нецензурною лайкою на свідка, оскільки була в алкогольному сп`янінні, вихопила дитину з дитячого візка і втекла. Свідок з чоловіком поїхали до рідної сестри обвинуваченої, але до них ніхто не вийшов. Після цього свідок з чоловіком поїхали в поліцію та розповіли про вищевказані обставини, а поліція направила оперативну групу до обвинуваченої. На ранок наступного дня, прийшовши на те місце де свідок зустрілася з обвинуваченою вночі, остання побачила, що дитячий візок помаранчевого кольору був у крові і перекинутий. На наступний день свідок бачила дитину в лікарні, в хірургічному відділенні, оскільки працює кухарем в лікарні. Дитина була запухлою.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона працює в центрі надання соціальних послуг та з ОСОБА_3 знайома приблизно два роки. Після повідомлення з лікарні про народження вдома дитини у ОСОБА_13 свідок в складі комісії виїхала до неї додому. Коли комісія приїхала то ОСОБА_14 ходила по дворі та підтвердила, що народила дитину. Свідок зайшла в приміщення де була дитинка та на пропозицію проїхати в лікарню ОСОБА_3 згодилася. Далі центр надання соціальних послуг постійно перевіряв умови її проживання, оскільки сім`я ОСОБА_3 перебувала на обліку. Спочатку в будинку не було навіть електрики та часто навіть у матері не було їжі. Комісія робила зауваження, але нічого не змінювалося. Пізніше сім`я ОСОБА_3 переїхала на АДРЕСА_2 . За вказаною адресою умови були трохи кращі, але все одно незадовільні. В будинку не було де та чим покупати дитину, адже для догляду за дитиною у ОСОБА_3 майже нічого не було. Про зазначені вище обставини складалися відповідні акти, які долучалися до матеріалів справи. Наявність джерел для існування комісія не перевіряла, а лише фіксувала недоліки та надавала інформаційні послуги. Крім того свідок з іншими особами допомогли їй оформити всі документи на дитину, оскільки вона народила її вдома.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він працює в поліції. Перебуваючи на добовому чергуванні 19.06.2020 року близько 24 годин ночі свідку від чергового надійшло повідомлення, що на одній з вулиць смт.Казанки громадянка ОСОБА_3 б`є свою дитину. Свідок разом з напарником ОСОБА_16 в цей час були на патрулюванні. Прибувши на вул. Кривцова чи вул. Перекопська, на перехресті біля забору, свідок побачив дитячий візок який лежав, поруч нікого не було. Вони зробили декілька кіл по вулицях та поїхали на вул. Шевченка за місцем проживання ОСОБА_3 де почули з двору крик (плач) дитини.

На подвір`ї була ОСОБА_3 на руках у якої була дитина. Обвинувачена ОСОБА_3 вийшла з двору на вулицю із з`ясуванням, що сталося та хто викликав поліцейських. Свідок побачив, що дитина обвинуваченої була побита і плакала. Побачивши що дитина у критичному стані: істерично плакала і була з тілесними ушкодженнями свідок викликав швидку і повідомив службу у справі дітей. ОСОБА_3 вела себе агресивно, неадекватно. На запитання: « Чому дитина побита ?» обвинувачена ОСОБА_3 відповіла, що дитина впала з візочка. Але такі ушкодження не характерні для такого падіння, у неї з усіх сторін були гематоми. По дитині було видно, що отримання ушкоджень сталося недавно, бо дитина була ще брудна. Крім того у дитини було набрякле, почервоніле обличчя, на шиї червоні сліди (напевно остання давила чи шарпала дитину за шию). ОСОБА_3 була в стані алкогольного сп`яніння, кричала на всю вулицю з дитиною на руках. Обвинувачена ОСОБА_3 бігала по вулиці біля траншей, спотикалась, і в такий черговий раз, свідок з напарником підбігли і відібрали дитину, щоб обвинувачена не завдала їй ще більше ушкоджень. Після цього дитина була у напарника на руках, а свідок тримав ОСОБА_3 бо вона вела себе агресивною та кидалася в бійку. В результаті дитину забрала швидка і повезла в лікарню, а ОСОБА_3 забрали до відділу поліції. Після цього ОСОБА_3 було проведено медичний огляд та встановлено стан сп`яніння та відсутність тілесних ушкоджень.

Весь час до приїзду швидкої дитина була у напарника на руках. Свідок зауважив, що ОСОБА_3 зовсім не переживала про те що у неї забрали дитину, а постійно просила лише цигарок.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що їй повідомили про нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень своїй дитині, тому на наступний день в червні 2020 року дільничний поїхала до Миколаївської обласної лікарні для того, щоб встановити яким чином були нанесені тілесні ушкодження. Приїхавши до лікарні свідок зайшла до палати ОСОБА_3 та побачила, що її дитина сидить на підлозі ( плитці) без підгузка в одній лише футболці. Дитина дуже плакала, тому поспілкувавшись з медсестрами свідок вирішила опитати обвинувачену вже коли дитина ляже спати. Поспілкувавшись з лікарями, останні повідомили свідку, що дитині призначили лікування антибіотиками, тому набряки трохи зменшилися, губки також вже трішки спухли. Повернувшись до палати ні ОСОБА_3 , ні дитини не було виявлено, але хтось бачив як остання з дитиною пішла в напрямку кафе, де розливають спиртні напої. В одному з юридичних закладів свідку повідомили, що бачили обвинувачену та вона просила у них допомоги, але вони порадили їй взятися за розум та вона пішла. Обійшовши всю територію навкруги лікарні свідок за допомогою патрульної поліції таки знайшла ОСОБА_3 . На запитання чому та куди вона ходила, остання відповіла що просто прогулювалася з дитиною, хоча на дитячому майданчику її не було. Після побаченого у свідка трусилися руки, оскільки дитина була дуже побита.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що станом на червень 2020 року вона працювала начальником служби у справах захисту дітей Казанківської РДА та з 19 на 20 червня приблизно о 24 годині ночі їй зателефонував черговий поліції і повідомив що ОСОБА_3 в нетверезому стані і побила свою малолітню дитину. Свідок з чоловіком приїхали на АДРЕСА_2 де вже були поліцейські патрульні і швидка допомога. Свідка викликали, щоб вирішити чи поміщати дитину разом з матір`ю в лікарню. Натомість мати була в такому стані, що її в лікарню не можна було поміщати, оскільки вона була неадекватна. Свідок побачила молоду перелякану дівчинку зі швидкої, яка тримала дитинку замотану у ковдру. Обличчя у дитинки було в суцільному синцю, гематомах та крововиливах, а верхня губа настільки опухла, що закривала дитині носа. Дитина настільки замерзла, що коли її закутали в ковдру то вона зігрілася і заснула.

Коли швидка допомога з дитиною поїхала свідок підійшла до патрульного автомобіля де перебувала ОСОБА_3 , якій зовсім не було цікаво, що там і де її дитина, яка не просила її повернути. Навпаки вона вимагала в іншого патрульного закурити.

Свідок знайома з обвинуваченою з дитинства, оскільки давно працює в Службі у справах дітей та проживає в Казанці з 1998 року. Сім`я ОСОБА_3 проживала поруч та зарекомендувала себе з негативної сторони.

Під час обстеження умов проживання ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 сусіди повідомляли, що обвинувачена з чоловіком залишає дітей самих закритих в хаті. Умови проживання були завжди незадовільні. Найстарший хлопчик ОСОБА_19 , 2004 року народження, намагався захищати та виправдовувати їх, а двоє молодших ОСОБА_20 , 2011 р.н. та ОСОБА_21 , 2014 р.н. не в змозі були себе захистити. В 2015 році у ОСОБА_3 відібрали 3 старших дітей, оскільки на момент обстеження Віті вдома не було, ОСОБА_20 ходила роздягнута по вулиці, а ОСОБА_21 дуже плакав (кричав) та був запертий в хаті. Пролізши через вікно дитину винесли на вулицю. Дитина була загорнута в лахміття та повністю мокра. З ганчір`я просто текла сеча. Представники служби передали дітей в лікарняний заклад та 07.04.2015 року дітей влаштували до притулку та будинок дітей. У вересні 2016 року обоє батьків були позбавлені батьківських прав.

Коли ОСОБА_3 проживала вже по вул. Шевченка народила сина ОСОБА_22 , 2017 р.н., якого також самого залишала в хаті. Та відносно нього її також було позбавлено батьківських прав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_23 . Обвинувачена на обліку у лікарів у зв`язку із вагітністю не перебувала, не контролювала стан здоров`я та розвиток дитини. Сам факт народження вдома без медперсоналу вже становить загрозу для життя та здоров`я дитини. Швидку допомогу при пологах не викликала. Про народження дитини повідомили сторонні люди.

Далі ОСОБА_3 взагалі не вживала заходів до реєстрації дитини. Всім цим займалися соціальні служби та лікарі. Вони самі їздили до ОСОБА_24 , де оформляли та отримували свідоцтво про народження для цієї дитини. ОСОБА_3 тільки прийшла і забрала дитину з лікарні.

Після 20 червня 2020 року спочатку дівчинка потрапила у травматологічне відділення в м.Миколаїв і мати через день приїхала і забрала дитину з лікарні. За час перебування ОСОБА_3 у лікарні служби і селищна рада вирішували питання про відібрання дитини. Хотіли влаштувати дитину до державного закладу на повне державне забезпечення. Збирали необхідні документи. Разом з тим перебуваючи в Миколаївській обласній лікарні мати заперечувала щодо взяття аналізів, необхідних для подальшого влаштування цієї дитини. Тому такі аналізи бралися вже у Казанківській лікарні..

Крім того, приблизно 02 липня 2020 року, в кінці робочого дня, свідку зателефонувала голова РДА та запропонувала поїхали разом з іншими представниками влади, лікарні та поліції до помешкання ОСОБА_3 , оскільки туди приїхали представники телепередачі «Говорить Україна». Свідок відмовилася взагалі щось коментувати. Натомість всі вмовляли обвинувачену повернутися в заклад охорони здоров`я, але вона відмовлялася.

Вже ввечері ОСОБА_3 принесла дитину до лікарні і залишила її там. Вранці 03 липня 2020 року свідку зателефонував черговий лікар і повідомила, що дитина в лікарні сама, а обвинувачена поїхала на телепередачу. Свідок зателефонувала селищному голові, їй дали автомобіль і дитину влаштували в будинок-дитини. Відвідувала мати дитину тільки 27.08 2020 року.

Також зазначила, що відповідно до довідки, яка містилася в матеріалах справи дитина крім струсу мозку, отримала також ураження головного мозку і дитина потрапила до будинку з анемією 2 ступеня, крім того було виявлено косоокість .

ОСОБА_3 була двічі у реабілітаційному центрі для матері-дитини, але вона не виконувала встановлені правила проживання, та не добувала встановлений термін. Поверталася з негативною характеристикою. В реабілітаційні центри ОСОБА_25 відправили для того, щоб вона навчилася доглядати дітей. Обвинуваченій допомагали родичі, селищна громада, їй допомагали наводити порядок в будинку.

Свідок підкреслила, що поліцейські не могли спричинити тілесні ушкодження дитині, оскільки відбираючи дитину такі ушкодження не можуть бути спричинені.

Свідок ОСОБА_26 суду пояснила, що вона була на добовому чергуванні та 20.06.2020 о 00:30 год. надійшов виклик про побиття дитини. Прибувши на місце виклику, десь приблизно о 00:45 год, свідок побачила патрульних поліцейських які перебували на вулиці (на дорозі ) та один з них ( ОСОБА_27 ) тримав на руках дитину, а інший намагався заспокоїти матір дитини - обвинувачену.

Свідок підійшла до дитини і запитала що сталося. Їй розповіли і свідок забрала дитину в якої побачила на обличчі гематоми та садна. В машині швидкої допомоги свідок оглянула дитину повністю та виявила, що сліди він надавлювання (червоні) були на ручках та шиї дитини. На обличчі були синці та крововиливи. Личко було вже опухле, та був набряк. Обвинувачена вила себе неадекватно, кричала, сварилась та виражалась нецензурною лайкою. На запитання про дитину не відповідала. Обвинувачна вимагала лише сигарети, їй було все одно, що з її дитиною. Таким чином було прийнято рішення відібрати дитину, оскільки у неї були травми в області голови і обличчя, та відвезти в лікарню. Свідок подзвонила до чергового лікаря Казанкоської ЦРЛ та він порекомендував везти дитину в м.Новий Буг. В Новобузькій ЦРЛ після огляду було вирішено госпіталізувати дитину до м.Миколаєва для подальшого обстеження. Свідок передала дитину Новобузькій швидкій допомозі, яка повезла її в м.Миколаїв.

Працівники служби у справах дітей, в тому числі ОСОБА_18 , приїхали через 5-10 хвилин після швидкої допомоги.

Свідок ОСОБА_28 суду пояснив, що він привіз ОСОБА_3 з дитиною із Миколаївської обласної лікарні в задовільному стані додому. Пізніше ОСОБА_3 привезла дитину в лікарню смт.Казанка. Свідком отримання дитиною тілесних ушкоджень чи відібрання дитини він не був.

Винуватість ОСОБА_3 у спричиненні легких тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_8 , та злісне невиконання встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, підтверджується і іншими письмовими доказами, безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду.

Витягом з кримінального провадження № 0000196 від 20.06.2020 року з правовою кваліфікацією ст.166 та ч.1 ст.125 КК України; рапортами чергового Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області від 20.06.2020р. № 1287, № 1288, від 02.07.2020 року № 1411, від 11.12.2020 року № 2814; заявою ОСОБА_29 від 11.12.2020 року, з яких встановлено, що до Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області надходили неодноразові заяви про те, що 20.06.2020 року у нічний час була виявлена ОСОБА_30 , 2018 р.н. із численними тілесними ушкодженнями, та про те, що дані тілесні ушкодження їй нанесла мати ОСОБА_3 (а.к.п.09-10 т.1, 140 -146 т.2).

Протоколом огляду місця події від 20.06.2020 року із фото таблицею до нього, під час якого було оглянуто прилеглу територію по АДРЕСА_3 де виявлено та вилучено дитячу коляску сіро-салатового кольору, на одне дитяче місце ( а.к.п.147-151 т.2 ).

Протоколом огляду місця події від 23.06.2020 року, під час якого було оглянуто дитячу коляску сіро-салатового кольору, на одне дитяче місце, на якій було виявлено на пластмасових частинах коляски плями бурого кольору, ззовні схожі на кров ( а.к.п.154 т.2 ).

Висновком експерта № 445-і від 08.07.2020 року, згідно якого встановлено, що на фрагменті гігієнічної палички зі змивом взятим із дитячої коляски, знайдена кров людини. ( а.к.п.158-160 т.2).

Висновком експерта № 101/38 від 13.07.2020 року, згідно якого встановлено, що у ОСОБА_8 мались тілесні ушкодження: Струс головного мозку. Числені гематоми обличчя і плечового поясу. Дані ушкодження утворились від дії якихось тупих твердих предметів ( предмета), можливо 20.06.2020 року ( можливо при обставинах вказаних в постанові. Наявні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Утворення наявних ушкоджень внаслідок падіння на площині не можливе (а.к.п.168 т.2).

Окрім того судом було досліджено Акти обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3 № 64 від 19.04.2019 року, № 71 від 10.05.2019 року, №48 від 17.05.2019 року, № 92 від 18.06.2019 року, № 104 від 11.07.2019 року, 17.07.2019 року, 21.08.2019 року, від 12.11.2019 року від 15.01.2020 року, 04.06.2020 року з яких судом встановлено, що обвинуваченою ОСОБА_3 належних умов для проживання дитини не створено, окремого ліжка дитина не мала, малися випадки, коли вона залишала дитину саму в хаті, заперту на замок ( а.к.п. № 183 т.2).

Крім того, із досліджених Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 04.12.2018 року по справі № 478/1404/18, та Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 29.09.2016 року по справі № 478/2030/16-ц, судом встановлено, що рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року в ОСОБА_3 та ОСОБА_31 відібрано дітей: ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_6 без позбавлення батьківських прав. Підставою для відібрання дітей стало свідоме нехтування батьками своїми батьківськими обов`язками, не забезпечення належних умов для проживання дітей та їх морального виховання, що можна розцінювати як ухилення від виховання дітей. В послідуючому Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 29.09.2016 року ОСОБА_3 була позбавлена батьківських прав відносно цих дітей.

Крім того, Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 04.12.2018 року по справі № 478/1404/18 ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Підставою для позбавлення стало те, що малолітній дитині не забезпечувались належні умови проживання, систематичне та належне харчування та ситуація, яка склалась в сім`ї ОСОБА_3 загрожувала дитині небезпекою для його життя.

ОСОБА_3 ухилялася від виконання батьківських обов`язків, не здійснювала належний догляд та утримання своєї дитини, дитина не мала достатнього одягу, продуктів харчування, йому не забезпечувався належний медичний догляд та лікування. (а.к.п.215 220 т.2).

Також судом досліджено відеозапис з нагрудної камери для проведення відео зйомки співробітників Казанківського ВП ГУНП в Миколаївській області, на якому зафіксовані події, що мали місце 20.06.2020 року під час виїзду співробітників поліції до місця пригоди за повідомленням про заподіяння малолітній ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. ( а.к.п.109 т.3). Суд приймає даний доказ як належний, оскільки він узгоджується у сукупності з іншими доказами по справі як письмовими, так і показаннями свідків. Стороною захисту не заперечувалось того, що події мали місце саме в ночі 19.06.2020 року а також того, що на відео зафіксована саме обвинувачена із донькою ОСОБА_23 . При цьому обвинувачена ОСОБА_3 заперечувала, що видимі ознаки на обличчі дитини то синці та крововиливи, а говорила що то можливо варення, можливо малинове чи вишневе.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено події кримінальних правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини визначені у ст.91 КПК України, зібрані вони у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винною у вчиненні яких визнається обвинувачена ОСОБА_3 .

Обов`язки по догляду за дитиною, по її вихованню і захисту покладені на батьків ст. 150 Сімейного кодексу України.

Так, розуміння між батьками, взаємоповага, підтримка, самореалізація, баланс сімейного та особистого життя, змістовне дозвілля, спільна участь у вихованні дітей, створюють сімейне середовище, сприятливе для розвитку дитини, дотримання її прав, формування гармонійної особистості.

В свою чергу, за злісне невиконання батьками, опікунами чи піклувальниками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування, що спричинило тяжкі наслідки, передбачена відповідальність за ст. 166 КК України.

Суспільна небезпечність даного злочину полягає в посяганні на відносини, які забезпечують нормальний розвиток і виховання неповнолітніх, а також безпеку їх життя або здоров`я, особисту свободу, честь та гідність осіб, що підлягають опіці.

Об`єктивна сторона цього злочину полягає в діянні (дії або бездіяльності) і виявляється в злісному невиконанні обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування, тобто: в залишенні дітей без нагляду, харчування, одягу, ухиленні від догляду і лікування тяжко хворого тощо, що призведе до тяжких наслідків.

Невиконання обов`язків по догляду за дитиною повинно мати злісний характер, тобто бути тривалим у часі, або систематичним, незважаючи на відповідні попередження з боку органів опіки і піклування, або місцевих органів влади.

Злочин вважається закінченим з моменту настання тяжких наслідків. Під тяжкими наслідками слід розуміти різні види фізичної або моральної шкоди, заподіяної неповнолітньому або підопічному: розлад здоров`я, психічне захворювання, інвалідність, самогубство потерпілого тощо. При цьому обов`язковою умовою кримінальної відповідальності батьків, опікунів чи піклувальників є наявність причинного зв`язку між вчиненим діянням і тяжкими наслідками, що настали.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, на що вказує злісний характер діяння.

При цьому Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, встановлено, що дитина має право на здоровий зріст і розвиток, належне харчування, житло, розваги; дитина повинна рости під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення; дитина повинна бути захищена від недбалого ставлення, жорстокості та експлуатації.

Також ст. 150, 180 Сімейного кодексу України регламентовано, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З огляду на вказані правові норми, батьки зобов`язані не тільки забезпечувати дитину умовами для проживання, навчання, побуту, дозвілля, а й турбуватися про її фізичне, психологічне і соціальне благополуччя, так як найважливішою задачею батьків є здоровий розвиток дитини, який включає добре фізичне самопочуття, енергію, бадьорість; здатність витримувати фізичні навантаження, аналізувати проблеми та приймати зважені рішення, розуміти почуття свої та інших людей; уміння долати невдачі, керувати стресами, вчитися й отримувати задоволення від навчання; усвідомлення свого призначення і сенсу життя; сприйняття загальнолюдських цінностей; задоволення соціальним статусом і якістю стосунків із оточенням; ефективне спілкування та взаємодія з людьми тощо. Основною умовою розвитку дитини є здатність гармонійно жити у змінних умовах навколишнього середовища.

Тобто, навіть забезпечення дитини лише матеріальними засобами до існування не є свідченням виконання батьками своїх обов`язків.

Обставинами, які вказують на злісний характер невиконання обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування, можуть, зокрема, бути їх тривалість, системність, багаторазовість і так далі.

За своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку про те, що з огляду на вищеописані обставини дії обвинуваченої ОСОБА_36 суд кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, та за ст.166 КК України, як злісне невиконання встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання судом не встановлено.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченій, є вчинення злочину щодо малолітнього, що перебуває в безпорадному стані;.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Як вбачається з санкції ч.1 ст.125 КК України кримінальне правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_3 виходячи з положень ч. 2 ст. 12 КК України, є проступком, а кримінальне правопорушення, передбачене ст..166 КК - є нетяжким злочином.

Суд враховує характеризуючі матеріали обвинуваченої, що вона не судима, офіційно не працевлаштована, негативно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, позбавлена батьківських прав відносно чотирьох неповнолітніх дітей.

Враховуючи особу обвинуваченої, її вік та ставлення до вчинених кримінальних правопорушень, а також їх суспільну небезпечність та ступінь тяжкості, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за можливе досягти мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 призначивши покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в мінімально можливому розмірі, а за ст.166 КК України у виді обмеження волі, що сприятиме її виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь, в межах санкції статті, за якими кваліфіковано її дії.

При цьому підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Також суд враховує досудову доповідь стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 , відповідно до якої, даний орган вважає за можливе виправлення обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі, але за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду, оскільки вона становить високу небезпеку для суспільства (а.с.100-103 т.1)

З урахуванням всіх обставин справи, особи обвинуваченої, суд вважає, що її виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з застосуванням до неї дії ст.75 КК України та з покладенням певних обов`язків, які передбачені ст.76 КК України.

Разом з тим статтею 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули певні строки давності, і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_3 вчинила 19 червня 2020 року .

Стаття 125 частина 1 КК України передбачає, що за умисне легке тілесне ушкодження винна особа карається штрафом до пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

На даний час, час постановлення вироку, минуло більше двох років, та, закінчилися строки давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене ст.125 ч.1 КК України.

Тому, враховуючи, що з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності сторона захисту не зверталась, матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від суду та слідства, та зважаючи на положення ч.5 ст.74 КК України, остання підлягає звільненню від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Це узгоджується з позицією Верховного Суду, який у кримінальних провадженнях № 463/5277/16-к, № 729/1480/13-к, № 440/193/13-к зазначив, що для звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України необхідна згода обвинуваченого на це, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Цивільного позову пред`явлено не було.

Під час вчинення кримінальних правопорушень, за даним кримінальним провадженням, обвинувачена ОСОБА_3 була осудна у розумінні ст. 19 КК України.

Питання про обрання обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу судом не вирішувалось.

Процесуальні витрати по справі відсутні .

Долю речового доказу вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн. (п`ятсот десять гривень) 00 коп.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України і призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом повного складання у виді 3(трьох) років обмеження волі та штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн. (п`ятсот десять гривень) 00 коп.

Звільнити ОСОБА_3 відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Строк відбування покарання рахувати з моменту проголошення вироку, відповідно до ст. 165 КВК України.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України, на підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у звязку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Речовий доказ дитячу коляску, яка знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївськійобласті, повернути ОСОБА_3 , як власнику.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій, представнику потерпілої та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя