Справа № 454/2684/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Сокаль 19.06.2023 року

Слідчий суддя Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю :

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокаль клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Червоноградського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області ст..лейтенант поліції ОСОБА_6 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000187 від 18.06.2023, за ч.2 ст.345 КК України про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Сокальського районного суду Львівської області знаходиться клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Червоноградського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області ст..лейтенант поліції ОСОБА_6 , по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000187 від 18.06.2023, за ч.2 ст.345 КК України про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_5 .

Більш м`які запобіжні заходи на думку слідчого та прокурора не зможуть забезпечити належної поведінки підозрюваного та запобігти настанню таких ризиків.

Підозрюваний та його захисник заперечили в судовому засіданні щодо обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту та просили обрати йому особисте зобов`язання , оскільки підозрюваний визнав повністю вину в скоєнні злочину, щиро розкаявся, готовий відшкодувати заподіяну шкоду, позитивно характеризується по місцю роботи, працює водієму ФОП ОСОБА_7 , має на утриманні троє дітей та маму пенсіонера, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався, .

Прокурор в судовому засідання клопотання підтримав, просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Дослідивши надані до суду матеріали, приймаючи до уваги особу ОСОБА_5 , тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється та покарання, що загрожує у разі визнання особи винною, а також відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не дають підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від суду або вдатися до спроб будь-яким чином перешкодити кримінальному провадженню; вислухавши думку учасників процесу: - захисника, який заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначаючи, що стороною обвинувачення ризики не доведені, підзахисний вину в інкримінованому йому злочині визнає, весь час знаходився за адресою проживання, за якою постійно мешкає, яку не змінював, жодного доказу, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення взагалі відсутній; також посилаючись на те, що ОСОБА_5 є працюючим, має на утриманні маму пенсіонера та троє дітей, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, тяжкість скоєного злочину не може бути підставою для застосування виняткового запобіжного заходу, у зв`язку з чим просив застосувати до підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; - підозрюваного, який приєднався до думки захисника; враховуючи положення ст.315 ч.3 КПК України, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не підлягає задоволенню за наступними підставами.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини. Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції. Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою « відповідної та достатньої» підстави. Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою. Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин. Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором. Таким чином, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги доводи сторони захисту про можливість належного виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків в межах більш м`якого запобіжного заходу на час проведення судового провадження, ніж тримання під вартою чи домашній арешт , враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання особи винною у скоєнні інкримінованого їй діяння, однак, дослідивши надані до суду матеріали, які містять дані про особу підозрюваного, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце мешкання, працює, приймаючи до уваги поведінку підозрюваного під час розгляду клопотання, зважаючи на те, що при розгляді клопотання прокурор не довів п.3 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що на даний момент ризики, на які посилається прокурор, передбачені ст.177 КПК України не актуальні, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_5 іншу міру запобіжного заходу - у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою та повідомляти слідчого , прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, що на думку слідчого судді буде достатнім для тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки підозрюваного.

Керуючись ст. ст.305 307 КПК України,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання - відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді - особистого зобов"язання.

2. Покласти відповідно до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- Прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- Повідомляти слідчого , прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному про наслідки ухилення від покладених на нього обов`язків, що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладене грошове стягнення.

Разом з цим організацію виконання ухвали покласти на слідчого.

Ухвала окремому оскарженню підлягає протягом 5 днів з дня проголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1