Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3489/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000214 від 01.09.2021 року за апеляційною скаргою прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 24.10.2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Овруч, Житомирської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 років. В решті вирок залишити без змін. Також просить провести часткове судове слідство, дослідити певні докази, які на його думку, неналежно досліджені судом першої інстанції, а саме: показання потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 ; протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного з використанням відеозапису від 01.09.2021 року; показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; висновок судово-медичної експертизи №163 від 10.09.2021 року; висновок судово-медичної експертизи №176 від 22.10.2021 року; висновок судово-психіатричної експертизи № 276/2021 від 28.09.2021 року та матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 .. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що перекваліфікувавши дії ОСОБА_9 на ч.1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ч.1 ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, оскільки органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів того, що даний злочин вчинявся обвинуваченим з прямим умислом на умисне вбивство потерпілого, а тому висновок про відсутність в діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 та ч.1 ст. 115 КК України, є безпідставними. Вказує, що судом не враховано, що обвинувачений вину визнав частково, а ніж, якого після вчинення злочину носив при собі, він віддав працівникам поліції після його фактичного затримання. Вважає, що суд першої інстанції не врахував належним чином, що ОСОБА_9 вчинив злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, раніше притягувався до кримінального відповідальності, але в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості, по місцю проживання характеризується посередньо, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 276-2021 від 28.09.2021 виявляє клінічні ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок вживання алкогольних напоїв, стан компенсації, виявляє емоційно-вольову нестійкість внаслідок вживання алкогольних напоїв. Крім того, вказує, що призначене обвинуваченому покарання є занадто м`яким та не сприятиме виправленню останнього.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_10 , яке надійшло від захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вказаної апеляційної скарги без задоволення.

Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 24.10.2022 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування та проведення дозвілля з вживанням алкогольних напоїв.

Дію запобіжного заходу припинено.

Іспитовий строк ОСОБА_9 вирішено рахувати з дня ухвалення вироку.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 31 серпня 2021 року близько 22 год. 20 хв. в м. Овруч ОСОБА_9 та ОСОБА_7 знаходились на прилеглій території біля багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 де розпивали спиртні напої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 виник умисел на заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх можливі наслідки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 , стоячи навпроти ОСОБА_7 , із кишені своїх шортів дістав розкладний ніж та, тримаючи його в правій руці, клинком ножа умисно, із значною силою прикладання, наніс ОСОБА_7 один удар в область розташування життєво-важливих органів, а саме: в ліву половину грудної клітини в область серця, тим самим заподіяв йому колоту-різану рану лівої половини грудної клітини з пошкодження міжреберної артерії, ускладненої лівобічним гемотораксом ( кров в лівій плевральній порожнині об`ємом біля 1,5 л), що за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 спочатку сів на бордюру, а потім впав на землю, а ОСОБА_9 залишив місце злочину, відійшовши на незначну відстань.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, його захисника та потерпілого в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 94 КПК України регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Тобто, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Мотивування, обґрунтування висновків суду передбачає не простий виклад доказів, а їх змістовний аналіз. Не можна визнати мотивованим вирок, в якому залишилися неспростованими докази, що суперечать обвинуваченню, або не приведені переконливі мотиви на спростування будь-якого доказу.

Необхідність наведення мотивів у судовому рішенні наголошується й у ряді Рішень ЄСПЛ, як «Патон проти Франції», «Салов проти України», «Болдя проти Румунії», «Градінар проти Молдови». Недотримання наведення достатніх мотивів для засудження особи є порушенням критеріїв справедливості, як того вимагає ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушенням права на справедливий судовий розгляд. У справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд констатував порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з неналежним обґрунтуванням рішень судових установ.

Однак, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_9 , судом першої інстанції не надано обґрунтованої оцінки як кожному доказу, так і їх сукупності.

Судом першої інстанції допитано обвинуваченого, потерпілого, свідків, досліджено письмові докази в повному об`ємі, що підтвердили сторони під час апеляційного розгляду, проте у вироку надано лише частково розгорнутий аналіз досліджених доказів.

Зокрема, змініючи кваліфікацію дій ОСОБА_9 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції зазначив, що всі представлені суду докази не дають можливості зробити абсолютний та беззаперечний висновок про те, що наносячи ОСОБА_7 один удар в ліву половину грудної клітки, застосовуючи ніж, обвинувачений передбачав пошкодження міжреберної артерії, яка ускладниться лівобічним гемотораксом, та відповідно мав прямий умисел саме на позбавлення його життя та бажав настання такого наслідку.

При цьому суд першої інстанції не врахував наявність в матеріалах справи постанови старшого слідчого СВ ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_14 про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 з ч.1 ст.121 КК України на ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України (а.п.131), а також необгрунтував належним чином, чому не взяв до уваги висновок експерта №176 від 22.10.2021 року (а.п.144-147), на п.6 та п.9 якого посилався прокурор під час розгляду справи судом першої інстанції.

Так в п. 6 вказаного висновку зазначено, що при проведенні експертизи на тілі ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень, які б свідчили про здійснення ним опору чи самооборони, не було встановлено

В п.9 зазначено, що ненадання медичної допомоги могло призвести до настання смерті ОСОБА_7 , оскільки небезпечним для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень…. Згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 до ушкоджень, що небезпечні для життя, належать: … й) поранення грудної клітки, котрі проникли в плевральну порожнину, порожнину перикарду чи клітковину середостіння, в тому числі і без ушкодження внутрішніх органів … (п.9).

Але, суд першої інстанції не навів у вироку жодних переконливих обгрунтованих мотивів, з яких не взяв до уваги вказані положення висновку експерта.

Таким чином, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що опору чи самооборони потерпілий не чинив щодо дій обвинуваченого, проте, обвинувачений спричинив тілесне ушкодження ножем в область розташування життєво-важливих органів, після чого допомоги потерпілому не надав та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, спостерігаючи за тим що відбувалося в подальшому на певній відстані.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та постановлений без належного аналізу доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Наведені вище обставини, відповідно до ст. 412 КПК України, апеляційний суд вважає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищенаведене, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційної скарги, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції. Разом з тим, колегія суддів вважає, що якщо суд першої інстанції дійде висновку про винуватість обвинуваченого, покарання призначене даним вироком слід вважати таким, що не відповідає особі обвинуваченого за своєю м`якістю.

При новому розгляді суду першої інстанції слід дотримуючись розумних строків розгляду, дослідити всі обставини кримінального провадження, надати їм належну оцінку, перевірити доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 24.10.2022 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: