ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 182/398/18

Провадження № 1-кп/210/316/23

"21" червня 2023 р.

Колегія суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого, - адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.115 ч.2 п.п.1, 6, ст.185 ч.5, ст.187 ч.4, ст.257, ст.263 ч.1, 289 ч.3 КК України, в рамках кримінального провадження №0001896 від 11 травня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2023 року визначена підсудність кримінального провадження №0001896 від 11 травня 2017 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.115 ч.2 п.п.1, 6, ст.185 ч.5, ст.187 ч.4, ст.257, ст.263 ч.1, 289 ч.3 КК України, за Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2023 року, кримінальне провадження передано для розгляду судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , як головуючому судді. Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 07 березня 2023 року, визначено склад колегії суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в рамках даного кримінального провадження було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, котрий в подальшому неодноразово було продовжено, останній раз 26 квітня 2023 року, та строк дії котрого закінчується 24 червня 2023 року.

До спливу строку дії запобіжного заходу судове провадження не може бути закінченим.

Прокурор у судовому засіданні вважав доцільним продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у скоєнні яких він обвинувачується, та з урахуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України, про що надав суду відповідне письмове клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, - адвокат ОСОБА_7 , кожен окремо проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченого заперечували, просили змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме цілодобовий домашній арешт. Посилалися на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тривале перебування обвинуваченого під вартою, його сімейний стан, наявність утриманців, міцні соціальні зв`язки.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

В силу вимог ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Висновок суду щодо доцільності дії саме такого запобіжного заходу повинен ґрунтуватись на оцінці усіх обставин справи та даних про особу.

Суд при розгляді даного питання враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнов проти Росії» (п.60).

В обґрунтування клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначив, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, оскільки вчинив особливо тяжкі злочини, вчинити інше кримінальне правопорушення та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а, рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Третьяков проти України»).

З матеріалів справи встановлено, що 21 липня 2017 року слідчим суддею Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області було задоволено клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 . З вказаного часу запобіжний захід відносно обвинуваченого не змінювався.

При вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в статті 178 КПК України.

Так, ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, яке заходиться за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на своєму утриманні трьох малолітніх дітей.

Вирішуючи питання про запобіжний захід, суд зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону. З огляду на позицію законодавця та судову практику, завдання суду полягає у недопущенні: 1) обмеження конституційних прав та свобод особи за відсутності підстав, передбачених КПК України; 2) необґрунтованого застосування (продовження застосування) до особи певного виду запобіжного заходу за умови, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом обрання менш сурового виду запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Тодоров проти України» висловив позицію, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину та серйозність майбутніх обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Також слід врахувати, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти. При цьому на користь звільнення від тримання під вартою свідчить відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).

При цьому, ОСОБА_6 не вчиняв жодних дій, які б обґрунтували передбачені ст.177 КПК України ризики. За такого, тяжкість можливого майбутнього покарання, зважаючи на тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, не може бути виправданням для подальшого тримання його під вартою.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку. Однак, залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений у разі зміни запобіжного заходу, зможе вплинути на потерпілого чи свідків, чи ухилитись від суду.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Марченко проти України» висловив позицію, відповідно до якої тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При обранні (зміні) виду запобіжного заходу суди повинні враховують вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до правової позиція ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Враховуючи особу ОСОБА_6 , відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, а також більш ніж шести річний термін перебування у слідчому ізоляторі, колегія суддів вважає, що обвинуваченому цілком можливо було б змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, не порушуючи норми КПК України, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом з огляду на особу обвинуваченого, що розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України. За такого cуд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту, буде достатнім з огляду на приписи ст.177 КПК України.

За таких обставин, суд, що з урахуванням ризику переховування від суду та перешкоджання судовому розгляду, у тому числі й впливу на потерпілих, приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, - цілодобовий домашній арешт.

Частиною 1 та 2 ст.181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Тому, обвинуваченому, слід змінити запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків: прибувати до суду за першою вимогою; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; не залишати місце постійного проживання, без дозволу суду, в робочі, вихідні та святкові дні цілодобово; утримуватися від будь-якого спілкування з потерпілими, свідками.

Виходячи з положень ст.ст.176, 178, 331 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи матеріали кримінального провадження, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 02 місяці, тобто до 19 серпня 2023 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178, 196, ч.1, ч.3 ст.331 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого обраного запобіжного заходу, - залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу, - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком дії на 60 днів, тобто до 19 серпня 2023 року, заборонивши йому цілодобово залишати житло, за адресою проживання: АДРЕСА_1 , поклавши на нього наступні обов`язки:

- не залишати цілодобово місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по даному кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали,- до 19 серпня 2023 року включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебувають, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання до відповідного органу Національної поліції за місцем проживання останнього.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на остаточне судове рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3