ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3050/23 Справа № 177/1491/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року Дніпровський апеляційний суд в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 07 жовтня 2023 року включно, та відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ; продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 07 жовтня 2023 року включно, та відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ставить питання про скасування вказаної ухвали суду першої інстанції та обрання відносно її підзахисного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби за адресою у АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_8 фактично інкримінується вчинення тяжкого злочину, а не особливо тяжкого, оскільки відповідно до правової кваліфікації ОСОБА_8 інкримінується закінчений замах на кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України. Зауважує, що кваліфікація інкримінованого правопорушення ОСОБА_8 може бути хибною, що потягне ухвалення виправдувального вироку. Просить врахувати, що саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі. Зауважує, що відсутні докази, які підтверджуються дії або намір ОСОБА_8 вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, тобто зазначені в оскаржуваній ухвалі суду ризики. Зауважує, що суд безпідставно не застосував до її підзахисного ОСОБА_8 домашній арешт. Зауважує, що судом не було надано оцінку доводам захисника щодо невірної правової кваліфікації висунутого обвинувачення. Звертає увагу, що продовження тримання під вартою порушує права ОСОБА_8 , гарантовані ст. ст. 242, 243 КПК України та ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, у зв`язку з чим обвинувачений обмежується у праві на захист від обвинувачення. Звертає увагу, що тримання ОСОБА_8 під вартою обмежує його право на пересування, зокрема, судом залишено без розгляду клопотання сторони захисту про етапування обвинуваченого до експертної установи, що в подальшому може вплинути на правову кваліфікацію інкримінованого кримінального правопорушення її підзахисному ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Вказане кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 перебуває на розгляді у Криворізькому районному суді Дніпропетровської області, тобто у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, ухвалою суду від 09 серпня 2023 року, в тому числі, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ; продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 07 жовтня 2023 року включно, та відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Під час досудового розслідування, 12 травня 2023 року ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07 липня 2023 року, який було продовжено ухвалою слідчого судді до 03 липня 2023 року включно.

Під час підготовчого судового засідання ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 07 жовтня 2023 року включно.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до особливо тяжких, дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, яке загрожуватиме йому у разі визнання його винним, які, в сукупності давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема, ухилення та переховування від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність заявлених ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Колегією суддів апеляційної інстанції, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, умисним проти життя особи, також надано оцінку особі обвинуваченого, його віку, стану його здоров`я, відсутності будь-яких даних, що перебування останнього неможливе в умовах установи виконання покарань.

Так, суд 1-ї інстанції правильно та обґрунтовано дійшов висновку про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, як заходів стримання від девіантної поведінки.

Менш сувора міра запобіжного заходу, аніж тримання особи під вартою, як то домашній арешт, є недоцільною у даній справі, оскільки обвинувачений вчинив протиправне діяння саме перебуваючи вдома.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду 1-ї інстанції, що наявність у обвинуваченого місця реєстрації, за яким останній проживав разом з матір`ю та рідним братом, де і було вчинено кримінальне правопорушення, позитивної характеристики за місцем проживання, відсутності судимостей, те, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідності, не є достатніми підставами для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ці обставини самі по собі не гарантують усунення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та оцінюється судом у сукупності з іншими факторами. Такі обставини можуть свідчити про наявність певних соціальних зв`язків у ОСОБА_8 , проте одна лише наявність таких зв`язків не свідчить про можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням встановлених судом ризиків, тяжкості та наслідків правопорушення, у якому він обвинувачується.

Посилання захисника на те, що у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт обвинувачений ОСОБА_8 , з метою недопущення виникнення конфліктних ситуацій з потерпілим, буде проживати у своєї тітки ОСОБА_9 , про що остання надала свою згоду, суд 1-ї інстанції правильно не взяв до уваги, оскільки ОСОБА_9 є свідком сторони обвинувачення та безпосередньо не допитана у судовому засіданні.

Доводи захисника про те, що свідки у даному кримінальному провадженні допитані під час досудового розслідування, що виключає на них будь-який вплив з боку обвинуваченого, не узгоджуються з принципом безпосередності дослідження доказів, визначеним ст. 23 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що на даному етапі, у ОСОБА_8 відсутні стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризику переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого суд правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а врахував наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також положення статті 178 КПК України, з якої слідує, що і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його доведеності вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обставиною, що враховується при обранні запобіжного заходу. Тому доводи сторони захисту в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Крім того, застосування домашнього арешту в період військового стану є недоречним з огляду на задіяння підрозділів поліції в операції з оборони України.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо недоведеності обвинувачення у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів залишає без розгляду, оскільки такі не є предметом розгляду в розумінні положень ст. 422-1 КПК України, яким суд 1-ї інстанції має дати відповідну оцінку при ухваленні рішення за наслідками розгляду цього кримінального провадження.

Колегія суддів залишає поза увагою доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду 1-ї інстанції щодо етапування обвинуваченого ОСОБА_8 до медичної установи для проведення експертизи, оскільки воно не є предметом перегляду в розумінні положень ст. 422-1 КПК України.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Таким чином, апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , відмовити.

Залишити без змін ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 07 жовтня 2023 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4