Номер справи 289/1856/22
Номер провадження 1-кп/289/35/23
УХВАЛА

06.06.2023 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Радомишльського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

02.03.2023 до суду надійшло клопотання від трудового колективу КНП «Радомишльська лікарня» Радомишльської міської ради Житомирської області про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні вказаного клопотання, посилаючись на те, що не впевнений, що зможе виправдати довіру колективу.

Захисник підтримав позицію свого підзахисного.

Інші учасники судового провадження заперечували проти задоволення даного клопотання.

Окрім того потерпіла заявила клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме на транспортний засіб марки «ВАЗ-21074», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , з позбавленням права на його відчуження, права користування та розпорядження обвинуваченим та третіми особами, з метою забезпечення заявленого цивільного позову.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо задоволення клопотання потерпілої.

Прокурор просив задовольнити клопотання потерпілої.

Розглянувши клопотання трудового колективу КНП «Радомишльська лікарня» Радомишльської міської ради Житомирської області про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілої про арешт майна обвинуваченого, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного.

Відповідно ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Порядок розгляду такого клопотання регламентовано статтею 288 Кримінального процесуального кодексу України, у частині 3 якої визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 47 КК України, особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, та щиро розкаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Враховуючи позицію обвинуваченого, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею на поруки, слід відмовити.

Що стосується клопотання потерпілої про накладення арешту на майно обвинуваченого, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Представником потерпілої та цивільного позивача адвокатом ОСОБА_7 , під час розгляду обвинувального акту у кримінального провадженні №0000441 від 28.12.2020 відносно ОСОБА_4 подано цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, ціна якого складає 341684,85 грн., який ухвалою суду від 16.11.2022 прийнято до спільного розгляду з кримінальним провадженням.

Метою накладення арешту є забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

З обвинувального акту вбачається, що транспортний засіб марки «ВАЗ-21074», державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 . Даний факт ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що співмірним із позовними вимогами буде накладення арешту на транспортний засіб належний обвинуваченому ОСОБА_4 з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення за заявленим цивільним позовом, та є пропорційним заходом забезпечення позову, який не накладає надмірний тягар на цивільного відповідача.

Керуючись ст. 47 КК України, ст. 170, 286, 288 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки ОСОБА_4 колективу КНП «Радомишльська лікарня» Радомишльської міської ради Житомирської області - відмовити.

Клопотання потерпілої про арешт майна обвинуваченого задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «ВАЗ-21074», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , з позбавленням права на його відчуження, права користування та розпорядження обвинуваченим та третіми особами.

Дана ухвала суду оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення у даній справі, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1