Дата документу 13.06.2023 Справа № 317/3030/22
судді Запорізького апеляційного суду
у провадженні №11-кп/807/625/23
13 червня 2023 року м.Запоріжжя
13 червня 2023 року ухвалою колегії суддів Запорізького апеляційного суду залишено без задоволення апеляційні скарги захисників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2022 року залишено без змін.
Вказаною ухвалою суду відмовлено в задоволенні подання ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 вимагав ухвалу суду змінити та задовольнити подання виправної колонії. Захисник ОСОБА_3 в своїй скарзі вимагав ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою подання колонії задовольнити та звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання умовно-достроково.
Апеляційний суд відхилив зазначені апеляційні скарги і залишив ухвалу суду без змін, вважаючи її законною і обґрунтованою.
Будучи незгодним з рішенням апеляційного суду висловлюю свою окрему думку з приводу залишення без змін ухвали суду.
Так, у відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості.
Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.
Згідно з положеннями ст.6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
З матеріалів провадження вбачається, що за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 не мав жодного (!!!) стягнення і неухильно дотримувався всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків, що є основним критерієм сумлінної поведінки. Більш того, засуджений отримав 15 (!!!) заохочень за виконання покладених обов`язків, ставлення до суспільно-корисної праці та дотримання правил поведінки. Також засуджений беззаперечно виконував законні вказівки і розпорядження адміністрації установи виконання покарань, порушень дисципліни не допускав, до інших засуджених ставився товарисько.
Невиконаних виконавчих листів в колонії немає. Невідшкодована ОСОБА_4 шкода не обліковується.
Зазначене не спростовано жодною із характеристик, на які послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Відтак, така визначена законом умова для застосування умовно-дострокового звільнення як сумлінне ставлення до праці, у даній справі є повністю доведеною.
Крім того, встановлено, що за наявності сировини та при виробничій необхідності засуджений ОСОБА_4 залучався до робіт на виробництві установи, працював на дільниці по переробці поліетилену. На теперішній час виконує обов`язки днювального відділення на добровільній основі, до виконання своїх обов`язків ставиться відповідально, якісно та в строк виконує поставлені задачі.
Сукупність наведених обставин безумовно свідчить про те, що засуджений ОСОБА_4 зарекомендував себе як особа, яка в будь-який момент готова до залучення до праці до якої і був залучений. При цьому встановлено, що засуджений проявив старанність у роботі, дбайливо ставився до обладнання та інструментів, підвищував свою кваліфікацію. Зокрема у 2019 році закінчив «Жовтоводський навчальний центр №26» за фахом муляр-штукатур, а в 2022 році закінчив «Біленьківський навчальний центр № 99» за фахом елекрозварювальник 2-го розряду.
Та обставина, що в період з березня 2021 року по серпень 2022 року засуджений ОСОБА_4 працював лише 4 місяці, на чому зробив акцент суд першої інстанції, за жодних обставин не скасовує того факту, що засуджений сумлінно ставився до праці. Адже засуджений залучався до праці за наявності сировини та при виробничій необхідності, а відтак тривалість залучення до праці не залежала від волевиявлення самого засудженого, його суб`єктивного ставлення до виконання цієї роботи, а залежала від зазначених вище чинників, які від нього не залежали.
Відтак доведеною є і така визначена законом умова для умовно-дострокового звільнення як сумлінне ставлення засудженого ОСОБА_4 до праці.
Визнання або невизнання своєї вини засудженим є гарантованим правом особи і така обставина не може мати для неї будь-яких негативних наслідків. А тому посилання районного і апеляційного суду як на підставу для відмови в задоволенні подання на невизнання засудженим ОСОБА_4 своєї вини є безпідставним і таким, що суперечить вимогам кримінального закону, який не пов`язує визнання особою вини з її умовно-достроковим звільненням. Втім під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_4 заявив про повне визнання ним своєї вини у вчиненні злочину, за який його засуджено.
Сама по собі тяжкість злочину, за який особа відбуває покарання, за умови доведення її сумлінної поведінки та ставлення до праці, а відтак її виправлення, не може бути підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні. Тяжкість злочину не пов`язується з можливістю застосування положень ст.81 КК, вона лише впливає на визначення частини строку покарання після відбуття якої можливе звільнення особи від відбування покарання умовно-достроково.
Що стосується посилань суду на відсутність дати заповнення в заявах засудженого про участь в програмі диференційованого впливу та в самодіяльній організації, то це жодним чином не скасовує тієї обставини, що засуджений ОСОБА_4 дійсно приймав участь у таких організаціях і програмах. При цьому участь засудженого у самодіяльних організаціях і програмах диференційованого впливу не впродовж всього терміну відбування покарання не ставить під сумнів сумлінність його поведінки.
Більш того, вивченням особової справи встановлено, що зазначені заяви містять у собі дати їх складання.
Отже встановлені у цьому провадженні обставини безумовно та беззаперечно свідчать про те, що на даний час призначене ОСОБА_4 покарання повною мірою досягло мети його призначення та призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого ОСОБА_4 , який довів своє виправлення, а відтак підлягав умовно-достроковому звільненню від відбування покарання. На час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_4 відбув більше як 11 років 5 місяців позбавлення волі з призначених йому 14 років позбавлення волі, що, з огляду на обставини вчиненого злочину, є більш ніж достатнім.
Незастосування до ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування ним покарання зумовить породження зневіри у інших засуджених колонії у реальній можливості своєю зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довести своє виправлення, яке стане неодмінною підставою за для дострокового звільнення з місць позбавлення волі, що є неправильним і несправедливим.
Відтак, апеляційний суд мав задовольнити апеляційні скарги захисників, скасувати оскаржувану ухвалу, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» та звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання умовно-достроково.
Суддя ОСОБА_1