Справа № 473/3283/23
Номер провадження1-кп/473/286/2023
ВИРОК

іменем України

"20" вересня 2023 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000036 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Костянтинівка Донецької області, українець, громадянин України, з базовою вищою освітою, одружений, раніше не судимий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу по мобілізації на посаді стрільця відділення охорони взводу охорони НОМЕР_1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 у військовому званні «старший сержант запасу»

у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем по мобілізації та проходячи військову службу на посаді стрільця відділення охорони взводу охорони НОМЕР_1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 , 09.02.2023 близько 09 год. 30 хв., більш точного часу не встановлено, перебуваючи на території Вознесенського центрального ринку, що розташований за адресою м.Вознесенськ Миколаївської області, вул.Центральна, 6 біля торгівельного контейнеру №184, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень кулаком правої руки наніс два удари в обличчя ОСОБА_5 , в результаті чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на спинці носа та в ділянці лівої щоки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_4 пред`явлене йому обвинувачення - не визнав. Пояснив, що 09 лютого 2023 року йому зателефонувала дружина. Він дізнався, що між дружиною і потерпілою була сварка і ті побилися. Він підійшов до потерпілої, поговорив, в тому числі і нецензурно. Забрав дружину та пішов з ринку. Зазначив, що жодних ушкоджень потерпілій не спричиняв, тому не бажає вибачатися. Вказав, що його дружина ОСОБА_6 побилася із потерпілою. Дружина працює теж на ринку. Вказав, що потерпілу він взяв за руку та відвів в бік, та не супротивлялася. Тілесні ушкодження потерпілій не спричиняв, нікого не бив. Бачив, що у потерпілої була червона щока, знає, що вона билася із його дружиною. Дружина написала заяву на потерпілу, а потерпіла написала заяву на нього. Є провадження в суді на потерпілу, про що надав копію вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 липня 2023 року про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за ч.1 ст.125 КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 09 лютого 2023 року десь о 9.30 - 9.40 год. її на ринку вдарила дружина обвинуваченого, через те, що вона їй показала палець. Та зателефонувала ОСОБА_7 , тому той її шарпав та обзивав. Смикав за руку, казав підемо поговоримо. Потягнув за дублянку за контейнер, де двічі вдарив в щоку і переносицю. До того була бійка з дружиною і та її вдарила ззаду по голові. Зазначила, що обвинувачений бив її в ліву частину обличчя. Вказала, що конфліктів з обвинуваченим у неї не було. Спочатку її била дружина обвинуваченого, а потім обвинувачений. Бив він її кулаком руки. Бачила це одна жінка, а інша бачила як він відводив її за контейнер.

Свідок ОСОБА_8 , яка є дружиною обвинуваченого, пояснила що до цих подій потерпіла із сином сиділи біля поліції та тикали пальцем. Тому вона дала здачі потерпілій після того, як вона дала їй палицею по голові. Чоловік потерпілу нікуди не відводив та не бив, можливо виразився нецензурно.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що 09 лютого 2023 року десь о 9.10 вона скупилася на ринку, підійшла до торгового місця ОСОБА_5 , але тієї там не було. Коли вона поверталася з туалету, то побачила, що саме обвинувачений тягнув потерпілу за дублянку, а потім наніс їй удар в голову рукою. Удар був точно один, проте не виключно що й два. Це бачили ще дві жінки та одна із них їй сказала, що це «базарні розборки». Десь через тиждень вона бачила ушкодження на обличчі у потерпілої. Вказала, що приймала участь у впізнанні за фото, на яких впізнала саме обвинуваченого, оскільки під час події бачила його обличчя.

На підставі наданих прокурором матеріалів провадження судом було встановлено, що згідно із витягом із ЄРДР кримінальне провадження за зверненням потерпілої було зареєстровано 09 лютого 2023 року, про що є відповідний рапорт з поліції та заява потерпілої ОСОБА_5 від 09.02.2023 року, в якій вона просила притягнути до відповідальності обвинуваченого, який їй спричинив тілесні ушкодження.

Як вбачається з довідки КП «КНП ВБЛ» від 09.02.2023 року ОСОБА_5 отримала забій, синець лівої половини обличчя, садно.

Відповідно до висновку експерта від 10 лютого 2023 року №49 встановлено, що на підставі огляду ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на спинці носа та в ділянці лівої щоки. Крововиливи виникли від дії твердого (твердих) тупого (тупих) предмтеа (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею. Крововиливи виникли до звернення в лікарню, куди звернулась 09.02.2023 р. Згідно наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року пункт 2.3.5. крововиливи відносяться до легких тілесних ушкоджень. На крововиливах не відобразилась поверхня травмуючого предмета (предметів). Не виключається вірогідність утворення крововиливів від удару (ударів) руками, ногами. Враховуючи локалізацію крововиливів, виключається вірогідність утворення їх внаслідок одноразового падіння з положення стоячи та ударі об тверду поверхню. Враховуючи локалізацію крововиливів, постраждала могла знаходиться обличчям до травмуючого предмета (предметів).

Крім того, відповідно до висновку експертизи №216 від 28.06.2023 року встановлено, що не виключається вірогідність утворення крововиливів у потерпілої в результаті не менш ніж від двох травматичних дій (ударів).

13.03.2023 року було проведено слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_5 , під час якого та повідомила про обставини, при яких обвинувачений їй спричинив тілесні ушкодження, дані якого відповідають як показам потерпілої, які вона надала в судовому засіданні, так і даним висновків судових експертиз.17.03.2023 року згідно із протоколом від цієї ж дати свідок ОСОБА_9 впізнала на фото №3 обвинуваченого ОСОБА_4 , як особу, яка спричинила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 .

Надана обвинуваченим копія вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 липня 2023 року про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, - не спростовує вини обвинуваченого у вчиненні правопорушення та не має преюдиційного значення, тим більше із тексту вироку не вбачається, що під час слухання справи встановлювалися обставини обвинувачення ОСОБА_4 в іншому кримінальному провадженні.

Оцінюючи в порядку ст.ст.89 та 94 КПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю та його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

При оцінці доказів за даним кримінальним провадженням суд враховує положення ч.1 ст.94 КПК України про те, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Достатність доказів - це можливість суду покласти їхню сукупність або один із них в основу процесуальною рішення. Ця ознака доказів застосовується тільки щодо певної їх сукупності (ч.1 ст.94 КПК).

У даній справі сукупність доказів з точки зору їх достатності (а саме покази потерпілої, свідка ОСОБА_9 , документи та висновки експертиз) поза розумним сумнівом свідчить про те, що обвинувачений дійсно вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Суд не приймає до уваги позицію обвинуваченого про те, що він не наносив потерпілій тілесних ушкоджень.

Так згідно із ст.94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Версія обвинуваченого, окрім показів самого обвинуваченого та свідка ОСОБА_8 , яка є його дружиною, - іншими доказами підтверджена не була. Так, свідок ОСОБА_9 не підтвердила такі обставини, надаючи пояснення в ході в судового розгляду, а також під час такої слідчої дії як впізнання за фотознімками. Вказала, що обвинувачений бив потерпілу. Також покази цього свідка узгоджуються з показами самої потерпілої, висновками СМЕ та даними слідчого експерименту за участю потерпілої.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого - встановлено не було.

Щодо даних про особу обвинуваченого, то суд враховує те що ОСОБА_4 не має судимостей; вину за пред`явленим обвинуваченням не визнав, вибачення у потерпілої не просив, мотиви вчиненого не пояснив, за місцем служби та проживання характеризується добре; не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога; офіційно одружений, має родину, де виховуються діти, та міцні соціальні зв`язки, а також те, що вчинене обвинуваченим правопорушення є проступком проти здоров`я особи, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень можливе у разі призначення йому покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу.

Хоча прокурор та потерпіла просили суд призначити обвинуваченому покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, суд враховує те, що згідно із санкцією ч.1 ст.125 КК України визначено, що за вчинення цього проступку передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Хоча ч.3 ст.56 КК України не містить заборони на призначення громадських робіт військовослужбовцям, а ОСОБА_4 є військовослужбовцем, про що свідчать матеріали провадження, проте під час мобілізації та дії в Україні воєнного стану суд вважає не доцільними залучати військовослужбовця до виконання громадських робіт, оскільки це можливо лише у вільний від несення служби час, що за умов воєнного стану не можливо визначити, що в свою чергу призведе до проблем із виконанням призначеного покарання саме у вигляді громадських робіт.

Суд враховує, що згідно із Постановою ВС від 13 листопада 2018 року справа №401/2807/16-к провадження №51-2816км18 Верховний Суд зазначив, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Окрім того Верховний Суд звернув увагу при призначенні покарання на таке: «У ч.2 ст.65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення» (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18)).

Цивільний позов, судові витрати - відсутні. Матеріальну шкоду не спричинено.

Керуючись ст.ст.373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до п.2-1 ч.1 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються: 2-1) особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1