Номер провадження: 11-сс/813/893/23
Справа № 505/3940/22, 1-кс/505/633/2023
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2023 року, про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000748 від 24 вересня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 04 липня 2023 року.

У якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 08.05.2023 214 720 - 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та залишити без задоволення клопотання слідчого. Також захисник просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, або зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ризики, заявлені у клопотанні, слідчим та прокурором не доведені та є припущеннями.

Крім того, визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого, який тимчасово не працює.

При цьому, слідчий суддя навіть не розглянув питання щодо можливості застосування інших запобіжних заходів.

Захисник вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки довідці про склад сім`ї ОСОБА_7 , який має цивільну дружину та двох малолітніх дітей, а також посвідчення інваліда 2-ї групи ОСОБА_9 , який є батьком ОСОБА_7 , що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Також судом не враховано, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просив провести судовий розгляд за його відсутності та без участі підозрюваного ОСОБА_7 .

Прокурор ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення та зазначив, що матеріали, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_7 не спростовують висновки слідчого судді, щодо наявних ризиків.

Розгляд апеляційної скарги захисника прокурор просив провести за його відсутності.

Положеннями статті 422 КПК України встановлено, що отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

За таких обставин, з огляду на положення ст.422, ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без сторін кримінального провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України є обґрунтованою.

Так, згідно матеріалів досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_7 з ОСОБА_11 , у невстановлений слідством час, але не пізніше 16.12.2022 виник спільний злочинний умисел на незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу вагою не менше 6,05 г.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 , у невстановлений слідством час, але не пізніше 16.12.2022, перебуваючи в м. Подільськ Одеської області, з корисливих мотивів, з метою подальшого збуту, придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс вагою не менше 6,05 г., та маючи умисел, спрямований на незаконне зберігання з метою збуту та збут, переслідуючи мету незаконного збагачення, розуміючи та усвідомлюючи в повній мірі протиправність та караність своїх дій, посягаючи на встановлені та охоронювані законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, діючи умисно перевіз до приміщення сараю, під літерою «М» на план-схемі в загальному дворі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де почав спільно з ОСОБА_7 незаконно зберігати вказаний наркотичний засіб для подальшого збуту ОСОБА_7 третім особам.

В подальшому, продовжуючи свою незаконну діяльність, направлену на незаконний збут наркотичного засобу, 16.12.2022, ОСОБА_7 перебуваючи в приміщення сараю під літерою «М» на план-схемі в загальному дворі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, умисно, за згодою ОСОБА_11 в період часу з 14.12 по 14.20 збув ОСОБА_12 особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу вагою 6,05 г., за що ОСОБА_12 сплатив 700 грн. за вказану речовину, після чого ОСОБА_12 добровільно видав працівникам поліції придбані у ОСОБА_7 паперові згортки всередині яких знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, відповідно до якого встановлено причетність ОСОБА_7 до збуту наркотичних речовин; протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, відповідно до якого встановлено причетність ОСОБА_7 до збуту наркотичних речовин; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 02.12.2022, відповідно до якого встановлено причетність ОСОБА_7 до збуту наркотичних речовин; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 02.12.2022, відповідно до якого встановлено причетність ОСОБА_7 до збуту наркотичних речовин; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 16.12.2022, відповідно до якого встановлено причетність ОСОБА_11 до збуту наркотичних речовин; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 20.12.2022, відповідно до якого встановлено причетність ОСОБА_7 до збуту наркотичних речовин; протоколом отримання добровільно наданого предмету від 16.12.2022; висновком експерта від 15.03.2023 № СЕ-19/116-22/20476-НЗПРАП, відповідно до якого надана на дослідження речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальна вага якої 6,05г.; протоколом обшуку від 05.05.2023, відповідно до якого в приміщенні квартири, де мешкає ОСОБА_7 виявлені та вилучені паперові згортки, в середені яких знаходиться речовина рослинного походження зеленого кольору; протокол затримання особи, підозрюваної у скоєнні злочину від 05.05.2023, відповідно до якого, в ході проведення особистого обшуку затриманого виявлені та вилучені мобільний телефон, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія; повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 06.05.2023 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. протокол отримання предмети від 23.09.2022; протокол про результати оперативної закупки від 23.09.2022; висновком експертизи № СЕ-19/116-22/17665від 07.11.2022; іншими матеріалами кримінального провадження №0000748 від 24 вересня 2022 року в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 6 до10 років з конфіскацією майна.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В свою чергу відсутність у ОСОБА_7 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що, перебуваючи на свободі, підозрюваний може продовжити злочинну діяльність.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_7 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має цивільну дружину та двох малолітніх дітей, батька інваліда 2-ї групи, на думку апеляційного суду, не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді щодо наявності ризику переховування підозрюваного та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню ризику переховування.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_16 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Щодо нездатності більш м`яких запобіжних заходів запобігти існуючим ризикам, апеляційний суд зазначає про таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: а) особисте зобов`язання; б) особиста порука; в) застава; г) домашній арешт.

В п. 62 у справі «Боротюк проти України» (Khayredinov v. Ukraine) Європейський Суд з прав людини вказав, що «У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів».

Домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного. У цьому контексті домашній арешт є менш жорсткою формою ізоляції підозрюваного та, зокрема, не запобігає можливості вільного спілкування підозрюваного як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з іншими підозрюваними, свідками, з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення. Таким чином, апеляційний суд вважає, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зможе ефективно запобігти вказаному ризику.

Застосування запобіжних заходів у виді особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на їх м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, на думку апеляційного суду, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Виходячи із вищенаведених положень, апеляційний суд погоджується з висновком слідчої судді про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків. Доказів, які б спростовували зазначені висновки слідчої судді, стороною захисту надано не було.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу на те, що слідчим суддею застосовано до ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Так, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п.2) ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень п.2) ч.5 ст.182 КПК України, особи підозрюваного, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , обґрунтовано визначив заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2023 року, якою до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 04 липня 2023 року, з визначенням застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4