ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4585/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/863/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою (з урахуванням доповнень) захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не маючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання - 30 липня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1510 грн. 16 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за наступних обставин.

30 липня 2022 року, приблизно о 15.00 годині ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, будучи в стані наркотичного сп`яніння, знаходячись в під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_2 , де ховався з метою вчинення кримінального правопорушення, напав на потерпілу ОСОБА_9 та із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету - цегли-брущатки, яку утримував у своїх руках, наніс не менше 10 ударів в область голови останньої, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Далі, реалізуючи свій умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи, що потерпіла від нанесених ударів втратила координацію своїх дій викликаних больовим шоком, ОСОБА_7 за допомогою фізичної сили своїми руками відкрито для потерпілої зірвав з плечей належну їй жіночу сумку, вартістю 800 гривень, в якій перебував мобільний телефон «Нокія 3.4», в корпусі чорного кольору, вартістю 5000 гривень, із встановленою сім картою, грошові кошти у загальній сумі 500 гривень та гаманець чорного кольору, який майнової шкоди для потерпілої не представляє.

Після цього, ОСОБА_7 задля того, щоб не бути пійманим, разом з сумкою потерпілої покинув місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим набувши змогу розпорядитися викраденим майном, внаслідок чого вчиненим кримінальним правопорушенням спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 6300 гривень.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та призначення йому суворого покарання.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що між ним та потерпілою ОСОБА_9 виник конфлікт, у ході якого він декілька разів каменем вдарив потерпілу, проте умислу на відкрите викрадення її майна у нього не було.

Звертає увагу, що він раніше знав потерпілу ОСОБА_9 , проти чого вона не заперечувала, у будинку його також давно усі знають, що вказує на те, що він не мав будь-якого наміру на викрадення майна у потерпілої та не готувався до вказаного злочину.

Разом з тим, показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що обвинувачений вирвав у неї сумку, не знайшли свого підтвердження в ході досудового розслідування та судового розгляду і суперечать іншим доказам.

Також зазначає, що до матеріалів справи не було долучено належну потерпілій сумку в якості речового доказу, будь-яких експертних досліджень на предмет наявності на сумочці крові чи відбитків пальців обвинуваченого не проводилось.

В якості речового доказу потерпілою було надано тільки килимок, який знаходився у неї в руках та на якому були знайдені плями РБК.

Крім того, у матеріалах справи знаходиться рапорт про те, що від ОСОБА_10 надійшла заява про бійку.

У судовому засіданні вказаний свідок ОСОБА_10 повідомив, що бачив усе, що відбувалося на вулиці між обвинуваченим та потерпілою, і пояснив, що не бачив того, щоб потерпіла щось відбирала у обвинуваченого.

До матеріалів справи не були долучені протоколи допиту свідка ОСОБА_10 та суд не оголосив покази цього свідка в судовому засіданні, хоча сторона захисту заявляла про це клопотання. Вказаний протокол також свідчить про те, що потерпіла нічого не забирала у обвинуваченого.

Також сторона обвинувачення відмовилась від допиту свідка ОСОБА_11 , проте він у ході досудового слідства вказував, що зі слів працівників поліції йому стало відомо, що ОСОБА_7 тільки побив потерпілу, але не зазначав, що він відкрито заволодів її майном.

З приводу призначеного покарання зазначає, що суд не врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, не врахував характеристики та клопотання, які були надані суду під час судового розгляду.

Крім того, стороні захисту були відкриті матеріали кримінального провадження в одному томі без зазначення кількості аркушів, а в протоколі про надання доступу не зазначено, що стороні захисту були відкриті речові докази, зокрема жіноча сумка.

Відповідно до протоколу огляду предмету від 30 липня 2022 року, предметом огляду є жіноча сумка, яка має пошкодження лівого кріплення ременя у вигляді розриву.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, будь-яких досліджень грошових коштів та мобільного телефону проведено не було.

Вважає, що оглянута в судовому засіданні сумка не може бути доказом по справі, оскільки вона не мала пошкоджень у вигляді лівого кріплення ременя.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 заздалегідь не заготовлював предмет для вчинення злочину (цеглу-брусчатку), а схопив її у ході конфлікту, і враховуючи завдані потерпілій легкі тілесні ушкодження, ОСОБА_7 не мав умислу на скоєння розбою.

Зазначає, що версія потерпілої є неправдивою, в даній справі існує ряд розбіжностей, а потерпіла може його оговорювати, тому вирок суду ґрунтується на припущеннях.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання в межах санкції статті.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримала свою апеляційну скаргу та зазначила, що кваліфікація дій обвинуваченого є занадто суворою, оскільки між ним та потерпілою лише відбулася бійка, і нанесення потерпілій ударів обвинувачений не оспорює.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду також підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що з потерпілою знайомий з малого віку, розкаюється, ударів наносити їй не хотів.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18 травня 2023 року по справі № 464/5215/17, долучення документів в судовому засіданні являє собою відкриття додаткових матеріалів, отже висновки експертиз у даному кримінальному провадженні вважаються відкритими стороні захисту належним чином. Крім того, вина обвинуваченого повністю підтверджується показаннями потерпілої, слідчим експериментом за її участі та судово-медичною експертизою, проведеною за результатами слідчого експерименту.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що встановлені та визнані судом першої інстанції доведеними обставини з приводу часу, місця та безпосередньо факту нанесення потерпілій ОСОБА_9 цеглою-брущаткою не менше 10 ударів в область голови, чим спричинено їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я - в апеляційній скарзі не оспорюються, а доводи скарги фактично зводяться до того, що ОСОБА_7 не мав умислу на заволодіння чужим майно.

Враховуючи, що сторона захисту не оскаржувала зазначені вище обставини, то суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуваний вирок в частині висновків суду та доводів апеляційної скарги щодо того, чи був у обвинуваченого ОСОБА_7 умисел на напад з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 .

Перевіривши оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідка та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що він вирішив піти в квартиру до своєї тітки та перепочити. У неї не працює домофон і тому він почав чекати біля під`їзду, коли з`явиться можливість потрапити всередину. Через деякий час почув як відкрилися двері, і зайшов до під`їзду за раніше знайомою ОСОБА_9 . Вона зупинилася біля сходинок і почала кричати, що не пустить до під`їзду п`яну людину. Він відштовхнув її, на що вона почала голосно кричати і штовхнула його у відповідь. У подальшому, коли він впав на підлогу, нащупав бруківку, якою декілька разів вдарив потерпілу по голові. Удари наносив не у повну силу. Далі узяв свої пакети, вийшов з під`їзду і пішов у бік приватного сектору. Потерпіла вибігла за ним і почала кричати, щоб його затримали. Через деякий час він усвідомив що накоїв і повернувся, щоб вибачитися. Підійшовши до місця вчинення правопорушення побачив поліцейських, до яких підійшов самостійно. Після цього його спочатку відвезли на освідування, а потім до відділу поліції.

Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту повністю заперечує факт вчинення обвинуваченим розбою, і позиція обвинуваченого зводиться до того, що наміру викрадати майно потерпілої у нього не було, він лише побив її та наніс тілесні ушкодження під час конфлікту.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненим в умовах воєнного стану.

Так, потерпіла ОСОБА_9 у суді першої інстанції показала, що коли вона поверталася додому, то побачила ОСОБА_7 , який сидів на лавці перед під`їздом. Потім вона пішла до магазину, обвинуваченого на лавці вже не було, а через деякий час повертаючись з магазину, зайшла до під`їзду. Щойно вона почала підійматися сходинками, то отримала удар позаду по голові в область тім`ячка. Вона розвернулася до нападаючого обличчям та почала його відштовхувати, а він продовжував наносити їй удари по голові. Коли він влучив їй по надбрів`ю, почалась сильна кровотеча. Обличчя нападника вона не бачила, адже він стояв під сходинками та у під`їзді було темно. Під час побиття нападник намагався вирвати її жіночу сумку, згодом у неї відірвався ланцюжок, він схопив сумку і побіг на вулицю. Враховуючи, що в сумці знаходилися телефон та інше цінне майно, вона вийшла з під`їзду і почала кликати на допомогу. Вийшовши побачила, що нападник пішов праворуч від під`їзду та пішла за ним, продовжуючи кликати на допомогу. Не доходячи до сусіднього під`їзду чоловік відкрив жіночку сумку і почав переглядати її зміст. В цей час вона впізнала нападника. Це був племінник її сусідки. Далі вона підійшла до нього та вихопила свою сумку з його рук і побігла додому. Загалом нападник наніс їй більш ніж 10 ударів по голові і тулубу цеглою-брущаткою.

Свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції показав, що коли він перебував вдома, то став свідком конфлікту у дворі. Виглянувши з балкону він побачив, як біля сусіднього під`їзду літня жінка підіймалась з колін і кликала на допомогу. Місце біля неї та її одяг були закривавлені. Також бачив, як від неї перечіпаючись відбігає особа чоловічої статті, середніх років, одягнутий у шорти і футболку. Він попрямував у бік приватного сектору. Жінку він впізнав, це була його сусідка. Він викликав поліцію та побіг їй на допомогу. Коли вийшов на вулицю, жінки там вже не було, двері у під`їзд були зачинені. Згодом приїхала поліція. У судовому засіданні свідок повідомив, що обвинувачений схожий по зросту і статурі на чоловіка, який убігав з місця події.

Підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілої та свідка.

Показання вищезазначених потерпілої та свідка у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про відомі їм обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, у суді першої інстанції були досліджені документи, а саме: протокол огляду місця події від 30 липня 2022 року з фототаблицею та відеозаписом до нього (т. 1, а.с. 64-74), протокол огляду місця події від 30 липня 2022 року з фототаблицею та відеозаписом до нього (т. 1, а.с. 75-85), протоколу огляду предмета від 4 серпня 2022 року (т. 1, а.с. 87-88), протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30 липня 2022 року та відеозапис до нього (т. 1, а.с. 103-106), висновок експерта № 1123п від 1 серпня 2022 року (т. 1, а.с. 125-126), висновок експерта № 1405/к від 9 вересня 2022 року (т. 1, а.с. 130-137), висновок експерта № 2262 від 9 серпня 2022 року (т. 1, а.с. 157-158), висновок експерта № 2261 від 8 серпня 2022 року (т. 1, а.с. 163), висновок експерта № 2266 від 8 серпня 2022 року (т. 1, а.с. 169-171), висновок експерта № 2264 від 8 серпня 2022 року (т. 1, а.с. 177-180), висновок експерта № 2263 від 8 серпня 2022 року (т. 1, а.с. 185-188), висновок експерта № 2265 від 8 серпня 2022 року (т. 1, а.с. 198-200), висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (т. 1, а.с. 232-233).

Вказані документи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України, оскільки відомості, які містяться у них, стосуються обстановки на місці події, виявлення та вилучення РБК та речей під час огляду місця події; огляду наданої потерпілою речі - килимка; факту затримання обвинуваченого ОСОБА_7 ; виявлених у потерпілої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, їх характеру, локалізації та тяжкості, кількості нанесених їх травматичних впливів; належність крові, виявленої на змивах з тампонів, килимку та речах обвинуваченого, потерпілій ОСОБА_9 ; перебування обвинуваченого в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння - і вказані відомості в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого не оспорюються.

Разом з тим, з протоколу огляду предмету від 30 липня 2022 року та фототаблиці до нього вбачається, що предметом огляду є належна потерпілій ОСОБА_9 жіноча сумка чорного кольору, яка має кріплення для носіння «через плече», у вигляді шкіряного ременя, який тримається на металевих застібках, що пришиті до основи сумки. Ліве кріплення ременя має пошкодження цілісності у вигляді розриву, металеві кріплення роз`єднані. На місці розриву кріплень наявні сліди речовини бурого кольору (т. 1, а.с. 90-92).

Під час проведення огляду жіночої сумки потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що коли вона зайшла в під`їзд свого будинку, знаходячись на 1-му поверсі, невідомий чоловік почав наносити їй удари по голові, приблизно 5-6 ударів, після чого вирвав цю сумку, яка була на потерпілій одягнута через плече. Після цього чоловік із сумкою вибіг з під`їзду, а потерпіла побігла за ним, кричала, наздогнала його на вулиці. У цей час він відкрив сумку та почав щось в ній шукати, потерпіла вирвала у нього сумку з рук, після чого чоловік побіг у невідомому напрямку.

З протоколу пред`явлення для впізнання від 30 липня 2022 року та відеозапису до нього вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 впізнала під № 1 ОСОБА_7 як чоловіка, який 30 липня 2022 року приблизно о 14.30 годині, знаходячись у під`їзді № 2 будинку № 24 по вул. Олімпійській в м. Запоріжжі, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, шляхом нанесення ударів наніс їй по голові не менше 6 ударів, зірвав сумку, що була на ній одягнута через плече, після чого втік з місця злочин (т. 1, а.с. 99-102).

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що впізнання проводилось у присутності понятих, за участі захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_12 , і жодних зауважень чи доповнень від учасників даної слідчої дії, у тому числі від обвинуваченого чи його захисника, не надходило, останні не заперечували, що ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_7 як особу, яка вчинила відносно неї саме розбійний напад.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 8 вересня 2022 року та відеозапису до нього вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 продемонструвала та детально повідомила обставини, за яких ОСОБА_7 вчинив на неї напад та заволодів її майном (т. 1, а.с. 207-212).

Так, під час проведення даної слідчої (розшукової) дії потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що коли вона почала заходити до під`їзду, біля сходинок, що ведуть на 1-й поверх, зліва на неї напав чоловік та почав наносити удари по голові бордюрною плиткою, при цьому знаходився від неї на відстані менше витягнутої руки, наніс не менше 6 ударів по голові. Вона прикривала голову рукою, а правою рукою тримала резиновий килимком, яким намагалася відбиватися. При цьому чоловік продовжував наносити удари по голові та плечах, передпліччю. Приблизно 4-5 ударів чоловік наніс їй по руці та передпліччю лівої руки. Потім чоловік схопив сумку, яка була на її тілі одягнута через плече, зірвав ланцюжок, який тримався на ремені сумки, схопив сумку та втік з під`їзду. Вона пішла з під`їзду за чоловіком. Вийшовши за ним, вона почала кричати про допомогу та побачила, що чоловік пішов праворуч від під`їзду, вона пішла за ним та продовжувала кричати. Чоловік тримав сумку у руці, зупинився та повернувся до неї, і тоді вона побачила його обличчя, яке видалось їй знайомим. Потім вона підійшла та забрала з рук чоловіка свою сумку. Після чого вона згадала, що цей чоловік є племінником її сусідки з 3-го поверху.

З висновку експерта № 1406/к від 9 вересня 2022 року вбачається, що не виключається можливість утворення виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 по загальним груповим характеристикам, за умовами, що зазначила остання в ході проведення слідчого експерименту від 8 вересня 2022 року (т. 1, а.с. 216-223).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу того, що визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції врахував лише показання потерпілої і не взяв до уваги докази, що їх спростовують, а також не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпіла ОСОБА_9 надала суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення щодо неї злочину, її показання повністю узгоджуються з показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 та іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, в тому числі і надані стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

На переконання колегії суддів, жодних об`єктивних підстав для обмови потерпілою обвинуваченого стороною захисту не наведено.

Між тим, щодо істотних обставин кримінального провадження показання потерпілої повністю узгоджуються, і докладність змісту її показань, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у потерпілої підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_9 повністю спростовує твердження сторони захисту про те, що її показання є неправдивими та такими, що не доводять вину обвинуваченого.

Показання потерпілої не узгоджуються лише з версією обвинуваченого ОСОБА_7 , яку суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вона повністю суперечать показанням як потерпілої, так і дослідженим матеріалам кримінального провадження.

Колегія суддів також враховує позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка полягає в тому, що вона, як безпосередньо після вчинення вказаної події, так і на стадії досудового розслідування під час проведення усіх слідчих дій за її участі (під час проведення огляду сумки, пред`явлення для впізнання та проведення слідчого експерименту), а також протягом судового розгляду, надавала абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні показання з приводу обставин вчинення щодо неї злочину, категорично вказувала саме на ОСОБА_7 як на особу, яка вчинила у відношенні неї розбій.

Окремо слід звернути увагу, що відповідно до висновку експерта № 1406/к від 9 вересня 2022 року, можливість утворення виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень по загальним груповим характеристикам та за умовами, що зазначила остання в ході проведення слідчого експерименту від 8 вересня 2022 року, не виключається.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що потерпіла намагається обмовити обвинуваченого, оскільки враховуючи кількість нанесених їй ударів, знаряддя злочину, ступінь тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень та їх характер, який полягав не тільки в саднах і синцях, а й у заподіянні струсу головного мозку, не свідчать на користь версії сторони захисту про інсценування потерпілою події її побиття та заволодіння її майном.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу розбіжностей в показаннях потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 у частині того, чи відбирала потерпіла у обвинуваченого сумку на вулиці, і неврахування цих розбіжностей судом, то вони, як вважає колегія суддів, є необґрунтованими, оскільки зі змісту показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що спочатку він почув сварку у дворі, після чого виглянув на балкон та побачив жінку, яка підіймалась з колін та кликала на допомогу. Місце біля неї та її одяг вже були закривавлені. Також він бачив, як від потерпілої побіг чоловік. Після цього свідок викликав поліцію та побіг потерпілій на допомогу, але коли вийшов на вулицю, її там вже не було.

Таким чином, свідок ОСОБА_10 не був з самого початку очевидцем подій, що відбувались у дворі будинку, а побачив з балкону лише її закінчення: потерпіла підіймалась з колін, а обвинувачений біг з місця злочину; і після цього свідок побіг на вулицю допомагати потерпілій.

Тому цілком логічним є те, що свідок ОСОБА_10 міг особисто і не бачити того моменту, коли потерпіла забирала свою сумку у обвинуваченого, і вказані в апеляційній скарзі неточності в цій частині не є істотними та такими, що вплинули або могли вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги з приводу того, що в матеріалах справи знаходиться рапорт про те, що від ОСОБА_10 надійшла заява про бійку, оскільки по-перше, рапорт не є доказом в розумінні ст. 84 КК України, а по-друге, безпосереднім очевидцем нанесення потерпілій ударів і заволодіння її майном свідок ОСОБА_10 не був.

Крім того, всупереч доводів апеляційної скарги, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України з метою дотримання передбаченого ст. 23 КПК України принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, суд першої інстанції не міг враховувати в якості доказу протокол допиту свідка ОСОБА_10 , оскільки ці показання були надані на досудовому розслідуванні, а суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

З приводу відмови сторони обвинувачення від допиту свідка ОСОБА_11 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 КПК України, не суд першої інстанції, а саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити явку свідків обвинувачення у судове засідання.

Разом з тим, оскільки прокурор відмовився від допиту свідка ОСОБА_11 , що є процесуальним правом сторони обвинувачення, а сторона захисту, користуючись передбаченим п. 1 ч. 4 ст. 42 КПК України правом вимагати виклику і допиту свідків, могла наполягати на необхідності здійснення його допиту, то вже сторона захисту повинна була забезпечити його явку у судове засідання.

Натомість, суд першої інстанції був позбавлений можливості самостійно здійснювати розшук та забезпечувати явку свідка ОСОБА_11 у судове засідання, чи з власної ініціативи звертатися до органу досудового розслідування з дорученням про встановлення місця проживання та забезпечення явки свідка, оскільки суд, відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно здійснюватись в розумні строки, а згідно ч. 4 цієї статті провадження, щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Наведені вище матеріали кримінального провадження доводять, що суд першої інстанції створив усі необхідні умови для реалізації як стороною обвинувачення, так і стороною захисту процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, разом з тим, клопотань про доручення встановлення місця знаходження свідка ОСОБА_11 чи застосування відносно нього примусового приводу стороною захисту заявлено не було.

Є безпідставними і доводи апеляційної скарги в частині того, що в даному кримінальному провадженні не було проведено жодних експертних досліджень грошових коштів та мобільного телефону, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КПК України, є закінченим саме з моменту нападу, тому фактичне заволодіння майном потерпілої чи його вартість не впливають на кваліфікацію дій за ст. 187 КК України.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 заздалегідь не заготовлював предмет для вчинення злочину, а схопив його у ході конфлікту, є формальними, не впливають на суть прийнятого судом першої інстанції рішення та правильність його висновків, що свідчить про відсутність підстав для скасування судового рішення з цієї підстави.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги з приводу не відкриття стороні захисту всіх матеріалів кримінального провадження, оскільки як вбачається з висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18 травня 2023 року по справі № 464/5215/17, долучення документів до матеріалів кримінального провадження у судовому засіданні під час розгляду провадження в суді першої інстанції вважається відкриттям доказів з дотримання вимог ч. 11 ст. 290 КПК України.

Що стосується усіх доводів апеляційної скарги з приводу жіночої сумки як речового доказу, то колегія суддів зазначає наступне.

30 липня 2022 року, тобто у день вчинення кримінального правопорушення, слідчим у присутності потерпілої ОСОБА_13 було оглянуто жіночу сумку чорного кольору, яка мала пошкодження цілісності лівого кріплення ременя у вигляді розриву та роз`єднання металевого кріплення, а на місці розриву кріплень були наявні сліди речовини бурого кольору, що підтверджується протоколом огляду предмету від 30 липня 2022 року.

З ілюстративної таблиці, яка є додатком до вищевказаного протоколу вбачається, що на ілюстрації № 1 зображена потерпіла ОСОБА_9 з перебинтованою головою, а на ілюстраціях № 2-6 зафіксовано сумку, яка дійсно має пошкодження кріплення ременя.

У колегії суддів не має сумнівів у тому, що це саме та сумка, яку вирвав обвинувачений ОСОБА_7 у потерпілої під час нападу, оскільки з урахуванням короткого часу, який минув з моменту вчинення розбою (15 год. 00 хв.) до моменту початку проведення огляду (23 год. 24 хв.), є вкрай сумнівною можливість знайти яку-небудь іншу жіночу сумку з такими ж пошкодженнями, з метою обмовити обвинуваченого у заволодінні нею.

Колегія суддів також звертає увагу на той факт, що на оглянутій жіночій сумці було виявлено сліди речовини бурого кольору, що в сукупності з іншими обставинами повністю підтверджує показання потерпілої про те, що обвинувачений ОСОБА_7 дійсно зірвав у неї з плеча цю сумку, в результаті чого сумка отримала відповідні пошкодження.

Разом з тим, зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції не враховував у якості речового доказу оглянуту в суді першої інстанції сумку, а обґрунтовував свої висновки про доведеність вини ОСОБА_7 іншими доказами, зокрема показаннями потерпілої, свідка та дослідженими в судовому засіданні іншими документами.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час досудового розслідування не проводились будь-які експертні дослідження на предмет наявності на сумці крові чи відбитків пальців, які б категорично вказували на їх приналежність обвинуваченому, на правильність висновків суду не впливають, оскільки сукупність всіх інших доказів доводить, що саме обвинувачений був присутній на місці події та вчинив інкриміновані йому дії у відношенні потерпілої та належного їй майна.

Інших доводів щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не вказано, і в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту наведено не було.

Разом з тим, доводам сторони захисту у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому остаточного покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, і підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги з проводу того, що суд, призначаючи покарання не врахував позитивних характеристик обвинуваченого, то вони також спростовані матеріалами справи.

Зокрема з копії військового квітка вбачається, що ОСОБА_7 був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (т. 1 а.с. 228-230), раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (т. 1 а.с. 281), в день вчинення злочину перебував у змішаному алкогольному та наркотичному сп`янінні опіоїдами (т. 1 а.с. 232-233).

Наведені вище дані про особу обвинуваченого спростовують, на переконання колегії суддів, його позитивну характеристику від благодійної організації «Благодійний фонд «Добродійне серце», яка до того ж є неактуальною, оскільки стосується періоду з листопада 2020 року по жовтень 2021 року (т. 2 а.с. 6).

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу (з урахуванням доповнень) захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2023 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 333/4585/22