Справа № 522/7191/23
Провадження по справі № 1-кс/522/3790/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

13 червня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000109 від 17.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000109 від 17.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого, 24.02.2022 року о 05-00 год., за наказом президента Російської Федерації ОСОБА_7 , збройні сили Російської Федерації незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Указані протиправні дії Російської Федерації, її військово-політичного керівництва, військовослужбовців, службових осіб, громадян, їх спільників з числа громадян інших країн, в тому числі України, суперечать цілому ряду міжнародно-правових нормативних актів, Конституції України, законам України.

Так, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про огородження їх незалежності і суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами у відповідності до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Так, згідно зі статтею 1 резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави, або будь-яким іншим способом, несумісним зі Статутом ООН, як це установлено в даному визначенні.

Відповідно до статті 3 вказаної резолюції, будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, з врахуванням і у відповідності до положень статті 2, буде кваліфікуватися як акт агресії:

а) вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

b) бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

c) блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

d) напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

e) застосування збройних сил однієї держави, які знаходяться на території іншої держави за узгодженням з державою, яка приймає, на порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після закінчення дії угоди;

f) дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією іншою державою для здійснення акта агресії проти третьої держави;

g) засилання державою або від імені держави озброєних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це рівносильно переліченим вище актам, або її значна участь в них.

Згідно зі статтею вказаної резолюції, ніякі міркування будь-якого характеру, чи-то політичного, економічного, військового або іншого характеру, не можуть служити виправданням агресії. Агресивна війна є злочином проти міжнародного миру. Агресія тягне за собою міжнародну відповідальність. Ніяке територіальне придбання або особлива вигода, одержані в результаті агресії, не є і не можуть бути визнані законними.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також в Заключному Акті наради з безпеки і співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Враховуючи міжнародно-правове визначення агресії, з 20 лютого 2014 року Російською Федерацією розпочато збройну агресію проти України, яка триває до теперішнього часу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про правонаступництво України»

від 12 вересня 1991 року, Україна підтверджує свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим (далі АР Крим), м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до статті 28 Конституції України, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Частиною 1 статті 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до преамбули та ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією внаслідок збройної агресії Російської Федерації частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної республіки Крим та міста Севастополя.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Частини I Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, боротьба з іноземною окупацією є формою збройного конфлікту.

В розумінні положень ст. 2 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між Російською Федерацією та Україною з 20.02.2014 триває збройний конфлікт міжнародного характеру внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Заявою Верховної Ради України "Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України", схваленою Постановою Верховної Ради України № 1596-VII від 22.07.2014; Заявою Верховної Ради України "Щодо протидії поширенню підтримуваного Російською Федерацією міжнародного тероризму", схваленою Постановою Верховної Ради України № 1597-VII від 22.07.2014; Зверненням до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 106-VIII від 14.01.2015; Зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженим постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VІІІ; Заявою Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленою постановою Верховної Ради України від 04.02.2015 № 145-VІІІ; Заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленою постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-VІІІ, протиправні дії Російської Федерації визначені як збройна агресія проти України.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, термін дії воєнного стану продовжено на 30 днів Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 (затверджений Законом України № 2119-IX від 15.03.2022) та від 18.04.2022 № 259/2022 (затверджений Законом України 2212-IX від 21.04.2022), а також на 90 днів - Указами Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 (затверджений Законом України № 2263-IX від 22.05.2022), від 12.08.2022 № 573/2022 (затверджений Законом України № 2500-IX від 15.08.2022), від 07.11.2022 (затверджений Законом України № 2738-IX від 16.11.2022), від 06.02.2023 № 58/2023 (затверджений Законом України № 2915-IX від 07.02.2023).

Після початку широкомасштабного військового вторгнення Російської Федерації на територію України, в лютому 2022 року (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені) у громадянина України ОСОБА_4 , який був невдоволеним чинною державною владою в Україні, сповідував антиукраїнську ідеологію і неприйняття державності України, був прихильником приєднання території України до Російської Федерації або створення на її території проросійських псевдодержавних утворень, підтримував збройну агресію Російської Федерації проти України, визнавав її правомірною і підшукував способи сприяти їй, усвідомлював, що Російська Федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан, виник злочинний умисел, направлений на сприяння державі-агресору - Російській Федерації - у веденні агресивної війни проти України, досягнення нею поставлених цілей повалення державної влади в Україні, приєднання частини або всієї території України до Російської Федерації або створення на її території проросійського псевдодержавного утворення (утворень), влада у якому мала підпорядковуватись вищому військово-політичному керівництву Російської Федерації і бути керованою ним.

Маючи досвід журналістської діяльності, перебуваючи з 2019 року у складі Національної спілки журналістів України, яка є національною всеукраїнською творчою спілкою, що об`єднує журналістів та інших працівників засобів масової інформації, які професійно займаються журналістською, публіцистичною діяльністю, ОСОБА_4 обрав способом сприяння Російській Федерації у веденні агресивної війни проти України - створення і поширення пропагандистського інформаційного продукту, спрямованого на підтримку держави-агресора - Російської Федерації - шляхом дискредитації Збройних Сил України, інших сил оборони; демотивації громадян України до військової служби у складі Збройних Сил України, інших Сил оборони, до участі у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації.

На виконання свого злочинного умислу, в січні - на початку лютого 2023 року (точні дата, час і обставини досудовим розслідуванням не встановлені) ОСОБА_4 , перебуваючи і постійно проживаючи в м. Одесі, в ході спілкування за невстановлених обставин засобами електронного зв`язку через мережу Інтернет з невстановленим представником російського державного пропагандистського телеканалу " ОСОБА_8 ", одержав від вказаного представника пропозицію і вказівки створити і передати телеканалу " ОСОБА_8 " для подальшого публічного розповсюдження серед необмеженого кола осіб засобами масової інформації телеканалу " ОСОБА_8 " та іншими засобами масової інформації пропагандистський інформаційний продукт - аудіовізуальний твір, інтерв`ю співробітника ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про обставини мобілізації в м. Одесі громадян України до складу Збройних Сил України, інших Сил оборони у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації і введенням в Україні воєнного стану. При цьому, згідно з вказівками представника російського державного пропагандистського телеканалу "РЕН ТВ", під виглядом співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 , який інтерв`юється, мала виступати стороння особа, яка мала грати роль співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 і в ході інтерв`ю висловити думку, яка не відповідає дійсності, щодо виключно примусового характеру мобілізації; виключно негативних наслідків для тих, хто мобілізується (неминуча загибель в ході військових дій); незаконності і аморальності дій співробітників органів ТЦК та СП в ході виконання ними своїх службових обов`язків по забезпеченню заходів мобілізації; безперспективності і недоцільності спротиву державі-агресору; прагнення більшої частини громадян України уникнути мобілізації; покладання провини за війну в Україні на країни-партнерів України, які надають Україні фінансову, матеріальну допомогу, без якої настане швидше досягнення Російською Федерацією своїх цілей і закінчення війни; відсутності в Україні свободи слова.

Виконуючи вказівку представника російського державного пропагандистського телеканалу "РЕН ТВ", на початку лютого 2023 року (точні дата, час і обставини досудовим розслідуванням не встановлені) ОСОБА_4 звернувся до знайомого йому громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з пропозицією взяти участь у створенні зазначеного пропагандистського аудіовізуального твору, інтерв`ю співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 про обставини мобілізації в м. Одесі громадян України до складу Збройних Сил України, інших Сил оборони у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації і введенням в Україні воєнного стану, при цьому запропонував ОСОБА_9 грати роль такого співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 і в ході інтерв`ю висловити вищевказані думки, які не відповідають дійсності, на підтримку держави-агресора - Російської Федерації. На вказану пропозицію ОСОБА_9 відповів згодою, тим самим ОСОБА_4 вступив з ОСОБА_9 у злочинну змову, направлену на здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором - Російською Федерацією, спрямованої на підтримку держави-агресора.

У подальшому, на виконання спільного злочинного умислу, ОСОБА_4 за невстановлених обставин самостійно визначив місце запису інтерв`ю - приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , час його створення - 09.02.2023, а також зміст питань і відповідей, які мають бути висловлені протягом інтерв`ю. Крім того, ОСОБА_4 вирішив при створенні інформаційного продукту виступати як інтерв`юер, а також знімати хід інтерв`ю на відеозапис за допомогою власної відеокамери марки CANON, модель XA 40, серійний номер НОМЕР_1 . Про час, місце і деталі запису інтерв`ю ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_9

09.02.2023, у період з 13-37 год. до 15-55 год., ОСОБА_4 , діючи умисно, спільно з ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ним, знаходячись у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на підтримку держави-агресора - Російської Федерації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді сприяння державі-агресору - Російській Федерації - у здійсненні збройної агресії проти України, загрози інформаційній безпеці України, створив пропагандистський інформаційний продукт - аудіовізуальний твір, інтерв`ю співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 про обставини мобілізації в м. Одесі громадян України до складу Збройних Сил України, інших Сил оборони у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації і введенням в Україні воєнного стану. При цьому, ОСОБА_4 грав роль інтерв`юера (з фіксацією в кадрі його голосу), а також знімав хід інтерв`ю на власну відеокамеру марки CANON, модель XA 40, серійний номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_9 , попередньо загримувавшись - грав роль співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з фіксацією в кадрі його зображення і голосу). В інтерв`ю ОСОБА_9 , діючи за вказівкою представника російського державного пропагандистського телеканалу "РЕН ТВ", одержаною і доведеною йому ОСОБА_4 , висловив, серед іншого, наступні фрази:

- "И вот в один прекрасный момент, начальник ТЦК пришел и сообщил, что: "Ребята у нас для вас радостная новость аж с самого Киева". И теперь мы вот, вот план не менее семидесяти душ в месяц по приводам. То есть отловить, привезти, а иначе сами на Донбасс. А у меня дети…" (у відповідь на запитання ОСОБА_4 : "А вот скажите, вот такая спокойная жизнь в один момент и закончилась, как оно произошло, ну я имею в виду после 24-го, после военного конфликта?");

- "Абсолютно, по всей стране" (у відповідь на запитання ОСОБА_4 : "Такие команды были по всем военкоматам?");

- "Вы знаете, если поначалу как-то стеснялись, то в дальнейшем, учитывая ухудшающуюся ситуацию, с нас же тоже спрос увеличили. Уже стало не 60 или 70, а 120 человек в месяц и крутись как хочешь. Ну и соответственно приходиться включать смекалку. Если раньше так отлавливали только призывников и уклонистов, бегали за ними по газонам, теперь приходиться и по городу. Законно это да нет конечно. Но в стране война, кому до закона" (у відповідь на запитання ОСОБА_4 : "А методы, которыми Вы должны пользоваться, никто вам как бы, или все дозволено по умолчанию?");

- "Ну да, а что я могу сделать? Тут или-или. Или я ловлю и привожу или я сам уезжаю" (у відповідь на запитання ОСОБА_4 : "Понятно, а вот, на сегодняшний момент, если говорить в данное время, то это уже попахивает беспределом вы согласны с этим?");

- "Как нас только народ не называет: и охотниками и жнецами смерти, по-всякому… но это правда. Это правда, мы действительно отлавливаем, извините за выражение "мясо" (у відповідь на запитання ОСОБА_4 : "То есть, можно сказать, что это грубо, но наверное правильно, что получается что жизнь за жизнь, грубо говоря. Таким образом вы выкупаете свои жизни?");

- "Ну как вы думаете, если вот меня например забрали бы туда, человека без мотивации абсолютно, стал бы я хорошо выполнять приказы, стал бы я, ну скажем более мотивирован? Конечно нет. Другое дело, что когда от выполнения приказа зависит твоя жизнь это, тут приходится крутится. Скажем так, уже самых мотивированных уже перемололи, перелопатили, остальные вот такие вот "бегунки" (у відповідь на запитання ОСОБА_4 : "Вы считаете, что люди, которые, как вы считаете с точки зрения логики, те люди, которые насильно попали на фронт, это, от них будет толк? Это продуктивная как бы единица?");

- "Сейчас 2 месяца на учебку дается, тут вопрос удачи на самом деле" (у відповідь на запитання ОСОБА_4 : "А учебка, учебка дает?");

- "Ну за кого людям умирать" (у відповідь на запитання ОСОБА_4 : "А скажите, как вы считаете, подобная ситуация, она не является консолидирующей, не разъединяет общество на сегодняшний день, когда в стране война и казалось бы, должно быть объединение?");

- "Если бы западные страны не подливали масла в огонь в виде финансов и техники, то скорее всего это уже давно закончилось бы" (у відповідь на запитання ОСОБА_4 : "Как вы считаете, по вашим ощущениям может быть, есть какие-то внутренние у вас предположения, долго ли будет продолжаться такой беспредельный по большому счету призыв? Мобилизация?");

- "На украинском телевидении я бы ничего подобного не сказал" (у відповідь на запитання ОСОБА_4 : "Павел, вот скажите, вот мы с вами так говорим, вы говорите очень серьезные острые вещи, не боитесь ли вы так откровенно об этом говорить?").

Хід інтерв`ю ОСОБА_4 , використовуючи власну відеокамеру марки CANON, модель XA 40, серійний номер 24, записав на карту пам`яті, відеофайли "MVI_2372.MP4", "MVI_2373.MP4", "MVI_2374.MP4", "MVI_2375.MP4", "MVI_2376.MP4", "MVI_2377.MP4", "MVI_2378.MP4", "MVI_2379.MP4", "MVI_2380.MP4".

При цьому, створюючи вказаний пропагандистський аудіовізуальний продукт, ОСОБА_4 і ОСОБА_9 передбачали, що у подальшому він буде публічно розповсюджений серед необмеженого кола осіб засобами масової інформації телеканалу " ОСОБА_8 " та іншими засобами масової інформації з метою підтримки держави-агресора - Російської Федерації - шляхом дискредитації Збройних Сил України, інших сил оборони; демотивації громадян України до військової служби у складі Збройних Сил України, інших Сил оборони, до участі у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації. Крім того, ОСОБА_4 і ОСОБА_9 усвідомлювали, що висловлені ОСОБА_9 в ході інтерв`ю думки про обставини мобілізації в м. Одесі громадян України до складу Збройних Сил України, інших Сил оборони у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації і введенням в Україні воєнного стану, не відповідають дійсності.

У подальшому, 09-10.02.2023, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_4 , знаходячись в м. Одесі у невстановленому досудовим розслідуванням місці, завершуючи спільні протиправні дії щодо здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором - Російською Федерацією, спрямованої на підтримку держави-агресора, через мережу Інтернет відправив невстановленому представнику російського державного пропагандистського телеканалу "РЕН ТВ" відеофайли "MVI_2372.MP4", "MVI_2373.MP4", " ІНФОРМАЦІЯ_5 ", " ІНФОРМАЦІЯ_6 ", " ІНФОРМАЦІЯ_7 ", " ІНФОРМАЦІЯ_8 ", " ІНФОРМАЦІЯ_9 ", " ІНФОРМАЦІЯ_10 ", " ІНФОРМАЦІЯ_11 " із попередньо знятим ним спільно з ОСОБА_9 відеозаписом інтерв`ю, для його подальшого публічного поширення серед необмеженого кола осіб засобами масової інформації телеканалу " ОСОБА_8 " та іншими засобами масової інформації.

ІНФОРМАЦІЯ_12 , о 14-22 год., у російському пропагандистському засобі масової інформації - інформаційному порталі "РЕН-ТВ" в мережі Інтернет ( ІНФОРМАЦІЯ_13 представниками російського державного пропагандистського телеканалу " ІНФОРМАЦІЯ_14 " для публічного доступу необмеженого кола осіб було розміщено статтю "Жнецы смерти": как на ІНФОРМАЦІЯ_15 " (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16 в якій, серед іншого, опубліковано відеозапис "Ловим мясо": ІНФОРМАЦІЯ_17 " (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_18 ) з фрагментом інтерв`ю, попередньо записаного ОСОБА_4 і ОСОБА_9 , з відтворенням вищевказаних фраз, промовлених ОСОБА_9 , і з редагованими запитаннями ОСОБА_4 , викладеними в іншій редакції і озвученими іншою невстановленою особою - представником російського державного пропагандистського телеканалу "РЕН ТВ". У подальшому, вказаний відеозапис був поширений на інших сайтах в мережі Інтернет, внаслідок чого став доступним для невизначеного, але значного кола осіб.

В інтерв`ю, створеному ОСОБА_4 і ОСОБА_9 , висловлено думку, яка не відповідає дійсності, щодо виключно примусового характеру мобілізації; виключно негативних наслідків для тих, хто мобілізується (неминуча загибель в ході військових дій); незаконності і аморальності дій співробітників органів ТЦК та СП в ході виконання ними своїх службових обов`язків по забезпеченню заходів мобілізації; безперспективності і недоцільності спротиву державі-агресору; прагнення більшої частини громадян України уникнути мобілізації; покладання провини за війну в Україні на країни-партнерів України, які надають Україні фінансову, матеріальну допомогу, без якої настане швидше досягнення Російською Федерацією своїх цілей і закінчення війни; відсутності в Україні свободи слова. Психологічний зміст інтерв`ю спрямований на підтримку держави-агресора шляхом пропаганди таких ідей: не можна йти до лав ЗСУ, тому що є ризик загинути; влада України відправляє мобілізованих на смерть; українське суспільство не бажає брати участь у відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації; військовослужбовців Збройних Сил України, інших Сил оборони мобілізують виключно примусово. Поширення таких ідей призводить до зниження в українському суспільстві мотивації мобілізуватися до складу Збройних Сил України, інших Сил оборони і послаблює їхню боєздатність.

12.06.2023 року ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України було затримано уповноваженими особами УСБУ в Одеській області.

12.06.2023 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 111-1 КК України (колабораційна діяльність), за кваліфікуючими ознаками: здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямвованої на підтримку держави-агресора, за відсутності ознак державної зради.

Пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; нищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Окрім цього, враховуючи положення останнього абзацу ч.6 ст. 176 КПК України, просив не визначати розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 та підозрюваний в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, оскільки ризики не доведені, просили застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, так як ОСОБА_4 має захворювання, пов`язані із серцем.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачає позбавлення волі від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, підозрюваний не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, досудове слідство знаходиться на початковому етапі, а тому є підстави вважати що підозрюваний може: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та суду, 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, 3) незаконно впливати на свідків та інших учасників у вказаному кримінальному провадженні.

Пред`явлена підозрюваному ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області про вчинення кримінального правопорушення № 65/5/Т/11-3092 від 08.06.2023, в якому викладені обставини вчинення ОСОБА_4 і ОСОБА_9 кримінального правопорушення; повідомленнями ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області № 65/5/Т/11-2411 від 09.05.2023, № 65/5/Т/11-2718 від 18.05.2023, в яких викладені обставини вчинення ОСОБА_4 і ОСОБА_9 кримінального правопорушення; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого, серед іншого, вилучено відеокамеру марки CANON, модель XA 40, серійний номер НОМЕР_2 використану ОСОБА_4 в ході запису інтерв`ю; карту пам`яті, на якій записані відеофайли "MVI_2372.MP4", "MVI_2373.MP4", "MVI_2374.MP4", "MVI_2375.MP4", "MVI_2376.MP4", "MVI_2377.MP4", "MVI_2378.MP4", "MVI_2379.MP4", "MVI_2380.MP4" з відеозаписом інтерв`ю; посвідчення Національної спілки журналістів України на ім`я ОСОБА_4 ; поясненнями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за обставинами протиправної діяльності ОСОБА_4 ; протоколом огляду від 10.05.2023, згідно з яким оглянуто відеозапис "Ловим мясо": военком рассказал о насильственной мобилизации в Одессе" (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_18 ), розміщений на інформаційному порталі "РЕН-ТВ" в мережі Інтернет (https://ren.tv); протоколом огляду від 10.05.2023, згідно з яким оглянуто відеозаписи у відеофайлах "MVI_2372.MP4", "MVI_2373.MP4", "MVI_2374.MP4", "MVI_2375.MP4", "MVI_2376.MP4", "MVI_2377.MP4", "MVI_2378.MP4", "MVI_2379.MP4", "MVI_2380.MP4", виявлених на вилученій в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 карті пам`яті; повідомленням ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області № 65/5/Т/11-2949 від 31.05.2023, а також протоколом огляду від 29.05.2023, згідно з яким відеозапис "Ловим мясо": военком рассказал о насильственной мобилизации в Одессе" був поширений на інших інформаційних порталах в мережі Інтернет; висновком експерта зонального експертного сектора Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України Управління СБ України в Одеській області № 229 від 05.06.2023 за результатами проведення судової лінгвістичної експертизи, згідно з яким зміст інтерв`ю, записаного ОСОБА_4 і ОСОБА_9 , спрямований на підтримку держави-агресора - Російської Федерації; висновком експерта Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України № 23-2801 від 30.05.2023 за результатами проведення судової психологічної експертизи, згідно з яким зміст інтерв`ю, записаного ОСОБА_4 і ОСОБА_9 , спрямований на підтримку держави-агресора - Російської Федерації.

03 березня Верховною Радою України прийнятий і 15 березня 2022 р. Набув чинності Закон № 2108-ІХ1, яким включено до Кримінального кодексу України нову статтю 111-1 Колабораційна діяльність, що охопила значну кількість складів кримінальних правопорушень щодо співпраці з державою-агресором.

Державою-агресором за загальним визначенням є країна, яка першою застосовує збройну силу проти іншої країни, тобто тим самим вчиняє агресію.

Державою-агресором може бути визнана не лише одна країна, а група країн, в т.ч. пов`язаних між собою угодами про військову допомогу.

При кваліфікації злочинів за ст. 111-1 КК державою-агресором наразі вважається російська федерація. При цьому враховуються, зокрема, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII2, Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022-3, затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року.

Частиною 6 ст. 111-1 КК передбачена кримінальна відповідальність за такі дії, здійснені в співпраці з державою-агресором та/або її окупаційною адміністрацією, спрямовані на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації чи збройних формувань та/або на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України:

організація та проведення заходів політичного характеру;

активна участь у таких заходах;

здійснення інформаційної діяльності.

Відповідальність за вчинені правопорушення у формі організації та проведення заходів політичного характеру та здійснення інформаційної діяльності за ч. 6 ст. 111-1 КК настає за відсутності ознак державної зради.

Водночас, важливою ознакою цих складів злочину є здійснення вказаних заходів у співпраці з державою-агресором та/або її окупаційною адміністрацією.

Що розуміється під заходами політичного хакрактеру частково визначено в п. 2 Примітки до ст. 111-1 це з`їзди, збори, мітинги, походи, демонстрації, конференції, круглі столи тощо. Тобто фактично необмежені види заходів можуть вважатися політичними.

Ці склади правопорушення є об`ємними, оскільки охоплюють не лише проведення заходів політичного та інформаційного характеру, але й активну участь у таких заходах, це фактично дії по керуванню/направленню т.зв.«масовки».

Щодо активної участі в заходах це оціночна категорія. Активна участь може полягати, наприклад, у виступах, вигуках у гучномовці, впливі на інших учасників політичного заходу. Лише сама присутність на мітингу, в т.ч. з певним плакатом, не утворює активної участі.

Здійснення інформаційної діяльності також доволі широка оціночна категорія. По суті будь-яка діяльність із поширення, пошуку, одержання, споживання, зберігання інформації. І дійсно, така будь-яка інформаційна діяльність утворює склад злочину, якщо вона відповідає двом ознакам: (1) здійснюється в співпраці з державою-агресором та/або її окупаційною адміністрацією, (2) має відповідне спрямування на підтримку державиагресора, її окупаційної адміністрації чи збройних формувань та/або на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України.

Злочини за ч. 6 ст. 111-1 КК можуть бути вчинені як на тимчасово окупованій території України, так і поза її межами.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 111-1 КК, є основи національної безпеки України.

Об`єктивною стороною вказаного злочину є діяння, направлене на надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні конкретних діянь, які характеризуються щонайменше двома ознаками: по-перше такі діяння полягають у наданні допомоги іноземній державі, іноземній організації чи їх представникам; по-друге стосуються підривної діяльності проти України.

У цьому випадку підривною можна визнати діяльність іноземних держав чи іноземних організацій або їх представників, яка спрямована на ослаблення України (її влади та обороноздатності) і створення загроз національній безпеці.

Суб`єкт злочину - загальний, тобто незалежно від громадянства України.

Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом. Особа усвідомлює, своїми діями заподіює чи може заподіяти шкоду суверенітету, територіальній цілісності недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, і бажає настання таких наслідків. Водночас саме заподіяння такої шкоди може визнаватися метою вчинення цього злочину.

За ч. 6 ст.111-1 КК України метою є організація та проведення заходів (або) та саме активної участі в них задля підтримки держави-агресора або уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України).

Враховуючи вчинену Збройними Силами Російської Федерації військову агресією проти нашої Держави, на території України було запроваджено воєнний стан відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_12 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, Указом від № 3057-IX від 02.05.2023 продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» № 2198-IX від 14.04.2022 року, були внесені зміни до Кримінального процесуального кодексу України.

Відтак, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно положень статті 183 КПК України, під час воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Щодо існування ризиків.

Суд вважає, що наразі наявні ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного ОСОБА_4 у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою застосуванння запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 є запобігання спробам:

- переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків та інших осіб у зазначеному кримінальному провадженні, які ще не допитані.

Ризик перешкоджання органу досудового розслідування слідчий суддя до уваги не бере, оскільки ані слідчим в клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні не зазначено яким саме чином підозрюваний зможе перешкоджати.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється слідчий суддя також до уваги не бере, оскільки ані слідчим в клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні не надано будь-яких докуменьів на підтвердження факту притягнення особи підозрюваного раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у слідчого судді переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання слідчого ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Однак, суд в цьому випадку не може погодитися з прокурором, що наявність цих ризиків є безумовною підставою для ізоляції підозрюваного і взяття його під варту.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

В цьому кримінальному провадженні на даному етапі слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Необхідно враховувати зухвалість інкримінованого підозрюваному злочину, який вчиненний в період воєнного стану на території України під час здійснення збройної відсічі ворогу.

У свою чергу, слідчий суддя враховує положення ч.6 ст. 176 КПК України, яке носить імперативний характер щодо застосування запобіжного заходу відносно осіб, які підозрюються у вчиненні конкретних видів кримінальних правопорушень.

А тому, суд доходить висновку, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки ще існують зазначені ризики.

Відповідно до приписів ч.1 ст.219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За результатом розгляду клопотання слідчого чи прокурора про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя застосовує запобіжний захід в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбачених ч.6 ст. 111-1 КК України, 12.06.2023 року, то досудове розслідування має бути закінченим до 12.08.2023 року, а тому саме до цього строку слідчий суддя може обрати запобіжний захід.

Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, враховуючи дані про особу підозрюваного, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, його характеристики, доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, беручи до уваги положення ст.176, 183 КПК України, вважаю за доцільне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Окрім цього, відповідно до ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з обов`язковим додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а тому, враховуючи пояснення, надані в судовому засіданні підозрюваного ОСОБА_4 та його захисником про стан його здоров`я, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в яку поміщено підозрюваного ОСОБА_13 здійснити заходи щодо конвоювання ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» підозрюваного та проведення медичного обстеження ОСОБА_4 в медичній частині зазначеної установи та у разі необхідності в спеціалізованих закладах МОЗ України.

Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 10.08.2023 року включно.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить 60 днів та обчислюється з моменту фактичного затримання особи підозрюваного, тобто з 12.06.2023 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Зобов`язати начальника філії ЦОЗ «ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях» забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та у випадку необхідності надання медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наявними в нього діагнозами та скаргами на стан здоров`я.

У разі наявності вимоги філії ЦОЗ «ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», зобов`язати адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаної установи, розташованої за адресою: 54001, м.Миколаїв, вул. Спаська,39-А, для проведення обстеження в узгоджений медичним закладом час.

Зобов`язати начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», повідомити слідчого суддю про результати проведення медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_4 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 14.06.2023 року о 10:30 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_14

13.06.2023