Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/370/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2023 року про задоволення клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2023 року клопотання прокурора задоволено, до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Задовольняючи клопотання прокурора суд виходив з того, що ОСОБА_8 на даний час потребує застосування відносно неї примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом, оскільки докази наявні в матеріалах провадження є належними та допустимими і доводять той факт, що саме ОСОБА_8 у стані неосудності вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки ч.1 ст.122 КК України.

Так, згідно оскарженої ухвали, судом визнано доведеним, що 01 червня 2022 року близько 07-30 години ОСОБА_9 знаходилася в приміщенні кухні за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 та в цей час до кухні зайшла її мати - ОСОБА_8 , де між ними виникла розмова з приводу працевлаштування. В подальшому на фоні раніше виниклих неприязних відносин з побутових причин між ОСОБА_9 та її матір`ю ОСОБА_8 виникла сварка, в ході якої остання, перебуваючи у стані неосудності, наблизилась до ОСОБА_9 , та стоячи навпроти неї, долонею правої руки вхопила останню за безіменний палець лівої руки, після чого різким рухом провернула, в результаті чого спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: внутрішнього суглобового перелому основи середньої фаланги 4 пальця лівої кисті зі зміщенням фрагментів, який відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_8 своїми діями вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Крім того судом встановлено, що в період вчинення цього суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_8 страждала і на даний час страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії, що позбавляв її здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними в момент вчинення суспільно-небезпечного діяння. ОСОБА_8 потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та кримінальне провадження закрити з підстав невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд мотивуючи оскаржувану ухвалу взяв до уваги докази сторони обвинувачення, які у своїй сукупності не дають підстав для визнання ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Також захисник стверджує, що ОСОБА_8 вину не визнає, свою причетність до вчинення інкримінованого їй діяння заперечує і в судовому засіданні зазначила, що тілесних ушкоджень потерпілій не наносила, а свої дії вважає самозахистом.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні та належним чином оцінених в ухвалі доказів, якими повністю спростовуються наведені в апеляційній скарзі доводи.

Так, суд першої інстанції взяв до уваги показання свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні показав, що підозрювана є його дружиною, а потерпіла донькою. 01.06.2022 вранці в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи на кухні він пив чай, а дочка каву. На кухню зайшла дружина, у неї з дочкою виник словесний конфлікт. Дружина вилила каву на дочку. Хто перший на кого накинувся, він вже не пам`ятає, він їх розбороняв. Після того, як дружина вилила каву на дочку, вони підскочили, він стояв між ними. Дружина схопила дочку за руку, частину пальців дочка звільнила, а один ні, і дружина його зламала. Після того, як дочці вдалося звільнити свій палець, вона взяла телефон і вибігла в коридор. З коридору дочка сказала йому, що мати зламала їй палець. Після цього конфлікт продовжився, дочка стояла на колінах, а дружина її тримала за волосся. Він їх розбороняв, дочка банками била дружину. Потім, дочка викликала поліцію. До того моменту, як дружина схопила дочку за руку і викрутила їй пальця ніяких побоїв з боку дочки в бік дружини не було. Конфлікти між дочкою і дружиною відбуваються постійно, це їх звичайна життєва ситуація.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що підозрювана ОСОБА_8 є її рідною матір`ю. Вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм батьком та дітьми, а мати років п`ять проживала в м. Гайворон. На момент події мати проживала разом із ними. 01.06.2022 близько 07-30 години вона прокинулася та разом із татом, сидячи за столом на кухні пила каву, а мати стояла біля мийки. У матері стався черговий нервовий напад, і вона почала її проганяти з кухні. Внаслідок чого виник словесний конфлікт на побутовому підґрунті. Вона продовжувала сидіти та пити каву з татом, а мати підійшла і вилила її каву їй в обличчя. Вони з татом підскочили, а мати почала викручувати їй пальці та промовляти ім`я біса. Тато їх розбороняв, її рука опинилася в руках матері, яка викручувала їй пальці, внаслідок чого зламала їй безіменний палець на лівій руці. Від шоку вона спочатку не відчула болю. Коли вона звільнила свій палець, то взяла мобільний телефон і вийшла в коридор. Побачила, що палець зламаний та сказала батьку про це. Після цього, мати знову почала її ображати та призивати біса, схватила її за волосся і нагнула на коліна. Вона схопила перше, що потрапило їй в руки, це була банка, і вдарила матір, щоб та відпустила її, бо та вирвала їй пасмо волосся. Навмисно матір вона не била, наносила удари їй внаслідок самозахисту вже після того, як мати зламала їй палець. Після чого, вона викликала поліцію. В лікарні їй сказали, що у неї перелом зі зміщенням та прооперували.

Наведені показання свідка та потерпілої узгоджуються між собою за хронологією подій та є логічними і послідовними, а тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв їх до уваги та прийшов до правильного висновку, що між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 виник конфлікт, в результаті якого обвинувачена ОСОБА_8 нанесла середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 .

Крім показань свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 вказані обставини підтверджуються іншими доказами, що встановлені в ході судового розгляду, а саме: протоколом огляду предметів від 03.06.2022 року; висновком експерта № 244 від 23.06.2022 року; протоколами проведення слідчих експериментів від 07.06.2022 року; висновком експерта № 295/244 від 24.06.2022 року; протоколом огляду місця події від 25.05.2022 року.

Доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 спричинила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 в ході самозахисту, як правильно зазначено в ухвалі суду першої інстанції спростовуються показаннями потерпілої та свідка щодо відсутності на момент викручування підозрюваною пальця лівої руки потерпілої посягання з боку останньої, яке б беззаперечно вказувало на наявність підстав для самозахисту підозрюваної, які повністю узгоджуються з висновками експерта № 244 від 23.06.2022 та № 295/244 від 24.06.2022, згідно яких у потерпілої ОСОБА_9 малось тілесне ушкодження у вигляді внутрішньо-суглобового перелому основи середньої фаланги 4 пальця лівої кисті зі зміщенням фрагментів, яке могло утворитись при викручуванні фаланги пальця в строк вказаний в постанові, та механізм утворення тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_9 , не виключає можливість його утворення при механізмі, вказаному як потерпілою в протоколі проведення слідчого експерименту за її участі від 07.06.2022, так і свідком ОСОБА_10 , (очевидцем події) в протоколі проведення слідчого експерименту за його участі від 07.06.2022.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, судом правильно встановлено, що ОСОБА_8 вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки ч.1 ст.122 КК України.

За змістом ст.92, ст.93, ч.5 ст.94 КК України примусовими заходами медичного характеру є поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь. Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння. Суд може застосувати примусові заходи медичного характеру залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в у примусовому порядку..

У свою чергу, судове провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентовано Главою 39 КПК України.

Зокрема, за приписами ч.2 ст.513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 362 від 25.10.2022 року ОСОБА_8 в момент скоєння суспільно-небезпечного діяння страждала і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизофренії параноїчної, тип перебігу не уточнений, період спостереження менше року (відповідно до МКХ-10, F-20/09). За своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. У відношенні інкримінує мого діяння ОСОБА_8 слід вважати неосудною. Підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру - в спеціалізованому закладі з наданням психіатричної допомоги із звичайним режимом нагляду.

Таким чином, враховуючи усі зазначені обставини та досліджені у ході судового провадження докази, які є логічними та такими, що узгоджуються між собою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в діях ОСОБА_8 наявні ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, але оскільки ОСОБА_8 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому до неї необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним режимом нагляду.

Окрім того, колегія суддів апеляційного суду відмічає, що апеляційні вимоги захисника ОСОБА_7 за своїм змістом та вимогами не конкретизовані, а по суті сформульовані неправильно.

Враховуючи наведене, застосування до ОСОБА_8 заходів медичного характеру ґрунтується на встановлених в ході судового розгляду обставинах і відповідає вимогам кримінального закону, а тому колегія суддів приходить до висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 514 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2023 року про задоволення клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4