Справа № 125/1687/22
Провадження №11-кп/801/769/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі: прокурора ОСОБА_6

та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 19 травня 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Попівці Барського району Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацевлаштований, з середньою спеціальною освітою, неодружений, відповідно до приписів статті 89 Кримінального кодексу України є таким, що не має судимостей,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України з призначенням йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного вироком покарання ОСОБА_9 ухвалено обраховувати з дня затримання на виконання вироку.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк затримання 19.08.2022 з розрахунку 1 (один) день затримання за 1 (один) день позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у наступному. 18.08.2022 близько 23 год. 00 хв. до співмешканки ОСОБА_10 зателефонувала ОСОБА_11 , яка повідомила, що на територію її домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , прийшов ОСОБА_9 , вчиняє із нею конфлікт, та попросила ОСОБА_10 про допомогу. В подальшому, ОСОБА_10 цього ж дня, близько 23 год. 10 хв., прийшов до вищевказаного домоволодіння ОСОБА_11 . У цей момент ОСОБА_9 , який перебував на території домоволодіння, побачив ОСОБА_10 та в нього виник непрямий невизначений умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості.

Далі ОСОБА_12 , реалізуючи вказаний умисел, усвідомлюючи, що посягає на здоров`я іншої особи, бажаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень потерпілого, не конкретизуючи у своїй свідомості ступінь тяжкості цих ушкоджень, тримаючи в правій руці викрутку із руків`ям зеленого кольору, яку попередньо приніс із собою, умисно наніс ОСОБА_10 два удари викруткою в область життєво важливих органів, а саме в область грудної клітки з лівої сторони, а також яремної ямки, та два удари в праве стегно останнього, після чого самостійно припинив нанесення тілесних ушкоджень і покинув місце вчинення злочину.

Діями ОСОБА_9 ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: колотої рани яремної ямки, лівої половини грудної клітки, верхньої та середньої третини правого стегна; проникаючого поранення лівої половини грудної клітки; відкритого пневмоторакса зліва; підшкірної емфіземи лівої половини грудної клітки. Проникаюче поранення грудної клітки зліва, відкритий пневмоторакс зліва, виявлені у ОСОБА_10 , належать до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Колоті рани яремної ямки, верхньої та середньої третини правого стегна за ознакою розладу здоров`я належать до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 від своєї апеляційної скарги відмовився.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, відповідно до ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що висновок суду про відсутність у діях обвинуваченого ознак необхідної оборони є недостатньо мотивованим, суд не врахував показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , та безпідставно відхилив доводи сторони захисту, що дії ОСОБА_13 підпадають під ознаки ст. 124 КК України.

Крім того, при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_9 визнав свою провину у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 та розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, оскільки повідомив всі обставини події, видав знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень, помирився з потерпілим, відшкодував останньому шкоду на лікування, судом не врахована позиція потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання без позбавлення волі. Враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, що його обтяжують, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який не є судимою особою, характеризується за місцем проживання посередньо, здійснює догляд за своєю пристарілою матір`ю, призначене йому покарання не відповідає меті покарання та засадам призначення покарання і є несправедливим.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином, однак захиснику повідомив, що не бажає брати участь в судовому засіданні, про що підтвердив захисник ОСОБА_7 та просив розглянути кримінальне провадження за відсутності його підзахисного.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 заперечував наявність у нього умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, наполягаючи на тому, що такі його дії були направлені на захист від неправомірних дій потерпілого, який вдарив його головою в ніс.

З огляду на вище викладене, обвинувачений стверджував про те, що його дії необхідно кваліфікувати як перевищення меж необхідної оборони.

Перевіривши доводи сторони захисту щодо наявності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст.121 на ст. 124 КК України, колегія суддів знаходить їх непереконливими та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та фактичних обставинах кримінального провадження, які були встановлені під час судового розгляду, з огляду на наступне.

Суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його засуджено на підставі показань потерпілого ОСОБА_10 , який детально описав обставини спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень; показань свідків, у тому числі свідка ОСОБА_11 , яка бачила, як ОСОБА_9 побіг за будинок, а ОСОБА_10 побілів, у нього з грудної клітини йшла кров; даних протоколів огляду місця події від 19.08.2022; протоколами проведення слідчого експерименту від 26.09.2022 за участі потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , інших письмових доказів, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у висновках судово-медичних експертиз.

Зокрема, на підставі даних судово-медичної експертизи № 78 від 07.09.2022 у ОСОБА_10 були спричинені: колоті рани яремної ямки, лівої половини грудної клітки, верхньої та середньої третини правого стегна; проникаюче поранення лівої половини грудної клітки; відкритий пневмоторакса зліва; підшкірна емфізема лівої половини грудної клітки. За медико-морфолологічними ознаками вищевказані ушкодження ОСОБА_10 виникли внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару) колючим предметом (предметами), по давності утворення можуть відповідати терміну, вказаному у постанові 18.08.2022. Проникаюче поранення грудної клітки зліва, відкритий пневмоторакс зліва, виявлені у ОСОБА_10 , належать до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Колоті рани яремної ямки, верхньої та середньої третини правого стегна за ознакою розладу здоров`я належать до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Також, судом ретельно проаналізований висновок експерта Барського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради №70 від 19.08.2022, який стосується встановлення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , згідно якого в останнього на обличчі справа виявлено лише садна, крім того, виявлено синець по переднє-внутрішній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу, численні садна по зовнішній та внутрішній поверхні лівого та правого передпліччя, що належать до легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я. Даним висновком експерта не підтвердилась версія ОСОБА_9 про те, що він отримав тілесні ушкодження шляхом удару головою потерпілого в його ніс.

Твердження обвинуваченого про те, що потерпілий є значно фізично сильнішими за нього, тому він оборонявся за допомогою викрутки, належно спростовано, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження.

Не підтвердилась версія щодо самозахисту обвинуваченого від дій потерпілого, оскільки ні потерпілий, який заперечив будь-які активні дії щодо обвинуваченого, ні свідок ОСОБА_11 , яка зазначила, що не бачила, як потерпілий бив обвинуваченого в ніс, а бачила лише, як обвинувачений присів.

Отже, об`єктивних даних, які б свідчили про те, що мало місце посягання, від якого ОСОБА_9 захищався, не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, то колегія суддів визнає їх безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання за вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, на виконання вимог ст. ст. 50, 65 КК України, суд врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимостей, має постійне місце проживання, неподалік проживає матір, з якою він підтримує зв`язки, своєї сім`ї не має, за місцем проживання характеризується негативно, схильний до проявів агресії, непрацевлаштований, суспільно корисних занять не має, на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, шкоду потерпілому не відшкодував, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Також судом враховано позицію потерпілого, який не заявляв про необхідність призначення суворого покарання обвинуваченому.

Отже, зваживши сукупність усіх обставин у загально-соціальному плані, так і в плані потенційної суспільної небезпеки, суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді 6 позбавлення волі, що є наближене до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 121 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів та підстав для пом`якшення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, про що просить в апеляційній скарзі захисник, немає з огляду на роз`яснення, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003.

Керуючись ст.ст. 403, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 закрити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Барського районного суду Вінницької області від 19 травня 2023 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4