Справа № 464/8675/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/602/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 22 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої вирішується питання про зміну примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_7 ,

представника медичного закладу лікаря ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 22 травня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня ОСОБА_10 та лікаря-психіатра ОСОБА_9 , щодо зміни застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.125, ч. 1 ст. 185 КК України.

На вказану ухвалу суду захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у які просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою задоволити заяву щодо зміни застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 . Змінити застосовані до ОСОБА_7 примусові заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на примусові заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з істотним порушенням вимог КПК України, допущено неповноту судового розгляду, а висновки місцевого суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи.

Стверджує, що місцевий суд необґрунтовано не взяв до уваги Висновок комісії лікарів-психіатрів № 56 від 22.03.2023р. щодо ОСОБА_7 , згідно якого у зв`язку з покращенням і стабілізацією його психічного стану та досягненням повноцінно ремісії (значного послаблення хворобливого процесу), позитивного ставлення до курсу лікування та необхідності його продовження у випадку виписки, а також зважаючи на наявність у пацієнта на даний час близьких родичів, які в змозі піклуватися про нього застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Також суд першої інстанції не дав належної оцінки показаннями лікуючого лікаря ОСОБА_9 , який підтримав заяву про зміну застосування примусових заходів медичного характеру та додатково і пояснив, що стан ремісії в ОСОБА_7 спостерігається близько пів року, і ОСОБА_7 не становить суспільної небезпеки, має намір продовжувати лікування в амбулаторних умовах. Звернув увагу суду, що ОСОБА_7 постійно відвідує батько, який звертався до завідуючого відділенням з заявою від про те, що буде здійснювати опіку та забезпечувати нагляд за лікуванням сина. Зазначає, що також не були враховані показання самого ОСОБА_7 , який у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що бажає влаштуватися на роботу та жити з батьком, вказав, що має намір продовжувати лікування в амбулаторному порядку.

Вказує, що суд першої інстанції не дослідив заяву (прохання) батька ОСОБА_7 від 15.03.2023р., що була подана завідуючому відділення № 23, на яку посилався під час дослідження обставин справи лікуючий лікар ОСОБА_9 , обґрунтовуючи вказаний Висновок комісії лікарів-психіатрів. Згідно даної заяви ОСОБА_11 після виписки здійснювати опіку та забезпечувати нагляд за лікуванням сина. При цьому захисник вказує, що дана заява та копія свідоцтва про народження ОСОБА_7 були передані захиснику після проголошення оскаржуваної ухвали та не подавались суду. Окрім того, суд першої інстанції не вжив заходів для дослідження пояснень батька ОСОБА_7 - ОСОБА_11 , який 22.05.2023р. не зміг прибути на судове засідання у зв`язку з тим, що не був повідомлений про дату та час такого. Стверджує, що наведені обставини свідчать про неповноту судового розгляду.

Наголошує, що зміна застосування примусових заходів медичного характеру не означає припинення застосування таких. Факт того, що ОСОБА_7 не одужав не може свідчити про неможливість зміни виду застосування примусових заходів медичного характеру у зв`язку з досягненням повноцінної ремісії. Акцентує, що положення ч. 2 ст. 514 КПК України передбачають обов`язкову зміну застосування примусових заходів медичного характеру, якщо внаслідок змін у стані здоров`я відпала потреба у раніше застосованих заходах медичного характеру.

Просить дослідити докази, додані до заяви про зміну примусових заходів медичного характеру, а також заяви батька хворого ОСОБА_7 ОСОБА_11 від 15.03.2023р., 23.05.203р. та допитати його в якості свідка.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 та його захисник підтримали вимоги поданої апеляційної скарги у повному обсязі, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні вимоги захисника, з огляду на безпідставність таких, та зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Представник медичного закладу лікар ОСОБА_9 підтримав висновок комісії лікарів-психіатрів щодо ОСОБА_7 .

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила таке.

Згідно положень ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

Згідно зі ст.19 наведеного Закону, примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 3 червня 2005 року № 7 за змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.

З наведеного вбачається, що для зміни виду примусового заходу медичного характеру на м`якший (у даному випадку надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку) необхідне таке покращення психічного стану особи, при якому вона не становитиме очевидної небезпеки для себе або інших осіб.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру, вказаних вимог закону не дотримався, та, розглянувши заяву КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про зміну примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , необґрунтовано відмовив у її задоволенні.

Так, згідно матеріалів справи ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 31.03.2022р. за вчинення суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч.1 ст.125, ч. 1 ст. 185 КК України, до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.10.2022р. за заявою КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_7 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

29.03.2023р. заступник генерального директора КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_10 та лікар-психіатр ОСОБА_9 звернулись до місцевого суду із спільною заявою щодо зміни застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_7 , який скоїв суспільно небезпечне діяння передбачене ч.1 ст.125, ч. 1, ст. 185 КК України.

До вказаної заяви долучено висновок комісії лікарів-психіатрів № 56 від 22.03.2023р., згідно якого ОСОБА_7 на даний час страждає хронічним психіатричним захворюванням у вигляді простий тип шизофренії, з наростаючим емоційно-вольовим дефектом, стан ремісії. У зв`язку з покращенням і стабілізацією його психічного стану та досягненням повноцінно ремісії (значного послаблення хворобливого процесу), позитивного ставлення до курсу лікування та необхідності його продовження у випадку виписки, а також зважаючи на наявність у пацієнта на даний час близьких родичів, які в змозі піклуватися про нього застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано надання амбулотарної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Ураховуючи тривалість застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, повноцінну ремісію хронічного психічного захворювання, стійку виражену стабілізацію його психічного стану, наявність достатньої критики до скоєного, відновлення ним соціальних, родинних зв`язків, усвідомлення необхідності постійного прийому ліків на тлі хронічного психічного розладу, те, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_7 не потребує продовження примусового медичного лікування у психіатричному закладі зі звичайним типом нагляду, колегія суддів дійшла висновку, що до ОСОБА_7 доцільно змінити застосовані до нього примусові заходи медичного характеру на застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

При цьому, колегія суддів враховує надані у судовому засіданні апеляційної інстанції пояснення батька ОСОБА_7 ОСОБА_11 , який просив змінити ОСОБА_7 застосовані примусові заходи медичного характеру, покликавшись на те, що він разом проживає з сином та зможе забезпечити та контролювати приймання ОСОБА_7 необхідних ліків та у цілому здійснювати нагляд за ним.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга, а також вищезазначена заява підлягають задоволенню, оскільки на теперішній час ОСОБА_7 за своїм психічним станом не становить суспільної небезпеки та особливої небезпеки для оточуючих, не потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні та може бути переведений на амбулаторне примусове лікування.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволити.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 22 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Заяву заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня ОСОБА_10 та лікаря-психіатра ОСОБА_9 , щодо зміни застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого

за адресою: АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.125, ч.1 ст.185 КК України, - задовольнити.

Змінити застосовані до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий :

Судді :