УХВАЛА

23 травня 2023 року

м. Київ

справа № 711/956/21

провадження № 51 - 1855 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 червня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000255, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Сарни, Монастирищенського району, Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16 червня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ч. 2 ст. 255-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 5 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2018 року, та за сукупністю вироків остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 1 місяць з конфіскацією майна.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ч. 2 ст. 255-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 5 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2021 року, та за сукупністю вироків остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 1 місяць з конфіскацією майна. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи спільно, перебуваючи у камері для утримання осіб, які перебувають під арештом, Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 234, на початку жовтня 2020 року зателефонували на абонентський номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 - особі, яка також утримується в іншій камері для утримання осіб, які перебувають під арештом, Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» та спільно здійснили вимагання, що полягало в протиправній вимозі до ОСОБА_7 про передачу їм грошових коштів у сумі 5 000 грн., а через певний час суму збільшено до 10 000 грн., за те, що нібито він одягав форму правоохоронних органів та вимагав грошові кошти у громадян, тобто за неіснуючі боргові зобов`язання.

При цьому, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , здійснюючи погрози застосування насильства, погрожуючи йому особисто по телефону та через третіх осіб, вимагали, щоб його родичі негайно перерахували вказану суму на банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АБ КБ «Приватбанк».

У подальшому, продовжуючи вчиняти протиправні вимоги стосовно потерпілого та погрожуючи йому фізичною розправою вразі не перерахування його родичами грошових коштів, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали ще один банківський рахунок для перерахування грошових коштів, а саме № НОМЕР_3 , відкритий у АБ «Райффайзен Банк Аваль».

У зв`язку з чим, на прохання ОСОБА_7 його матір - ОСОБА_8 - 20 жовтня 2020 року о 12:01 год., перебуваючи за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 169, використовуючи термінал самообcлуговування НОМЕР_4 , перерахувала на банківський рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у АБ «Райффайзен Банк Аваль», грошові кошти у сумі 1 000 грн.

Проте, після перерахування частини суми грошових коштів, протиправні вимоги зі сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не припинилися, використовуючи термінал мобільного зв`язку «Nokia», model: 1200, ІМЕІ: НОМЕР_5 , у якому знаходилася абонентська картка НОМЕР_6 , продовжували вимагати у потерпілого грошові кошти, погрожуючи фізичною розправою над ним, та встановили термін сплати грошових коштів до 24 год. 30 листопада 2020 року.

У зв`язку з викладеним, на прохання потерпілого, ОСОБА_8 31 жовтня 2020 року о 14:12 год., перебуваючи за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 250, використовуючи термінал самообcлуговування НОМЕР_7 , перерахувала на банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АБ КБ «Приватбанк», грошові кошти у сумі 1 000 грн.

Незважаючи на це, протиправні вимоги грошових коштів та погрози фізичною розправою над потерпілим не припинилися. У зв`язку з чим ОСОБА_7 умовив матір перерахувати ще частину грошових коштів. Так, 05 листопада 2020 року об 11 годині 33 хвилини, перебуваючи за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 250, використовуючи термінал самообcлуговування НОМЕР_7 , вона перерахувала на банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АБ КБ «Приватбанк», грошові кошти у сумі 1 000 грн.

Таким чином, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, ОСОБА_8 , з метою документування злочинних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , було перераховано грошові кошти у загальній сумі 3 000 грн, на указані ними банківські картки.

Грошовими коштами, які були отримані від протиправної діяльності у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , вони дистанційно розпоряджались через осіб, які звільнилися із слідчого ізолятора ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ), та які надали номери вказаних вище банківських карток своїх родичів.

Крім того, ОСОБА_5 , у період часу з грудня 2019 року до 05 листопада 2020 року, сприяв, спонукав, координував та здійснював інший вплив на злочинну діяльність, організовував та безпосередньо здійснював розподіл коштів, майна та інших активів, спрямованих на забезпечення такої діяльності, тобто умисно встановив та поширив злочинний вплив у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», що знаходиться за адресою: вулиця Благовісна, 234, у м. Черкаси Черкаської області.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 13 лютого 2023 року апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_4 та обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 червня 2022 року - без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту судового розгляду.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає, що:

? суд першої інстанції не дотримався обов`язкових умов, вказаних у ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), а саме: не роз`яснив обвинуваченим та іншим учасникам судового провадження вимоги цієї статті, не з`ясував чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин та не роз`яснив порядок оскарження;

? суд не дослідив докази на підтвердження вини обвинувачених щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України, чим порушив права учасників кримінального провадження;

? вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги захисника, які є аналогічними доводам його апеляційної скарги, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи касаційної скарги захисника ?з приводу того, що суд першої інстанції не дотримався обов`язкових умов, вказаних у ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме: не роз`яснив обвинуваченим та іншим учасникам судового провадження вимоги цієї статті, не з`ясував чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин та не роз`яснив порядок оскарження.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з оскаржуваного вироку, у суді першої інстанції засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повністю визнали себе винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорювалися. Місцевий суд з`ясував можливість розгляду справи в порядку скороченого провадження, роз`яснив наслідки такого розгляду. При цьому суд, розглядаючи провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, здійснивши допит потерпілого, дослідивши матеріали, що характеризують особи обвинувачених, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд встановив, що відповідно до технічного запису судового засідання, в суді першої інстанції суддя з`ясував чи обвинувачені визнають свою вину, роз`яснив право відмовитися від дачі показань та з`ясував порядок дослідження доказів. При цьому обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнали, від дачі показань відмовилися, із запропонованим прокурором спрощеним порядком розгляду провадження погодилися. Судом також було роз`яснено, що у такому випадку обвинувачені будуть позбавленні права оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

На запитання головуючої про те, чи розуміють обвинувачені, що таким чином вони визнають всі обставини, зазначені в обвинувальному акті, вони також дали стверджувальні відповіді.

Водночас захисник ОСОБА_4 , який був присутній у судовому засіданні, також зазначив, що не заперечує проти спрощеного порядку розгляду вказаного кримінального провадження.

При цьому цей суд слушно зазначив, що професійний захисник - адвокат не може не знати або не розуміти наслідків, передбачених спрощеним порядком розгляду провадження, передбаченим ч. 3 ст. 349 КПК України, які до того ж були належним чином роз`яснені.

Доводи касаційної скарги захисника про те, що суд не звернув увагу на практику Суду, не дослідив докази на підтвердження вини обвинувачених щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України, чим порушив права учасників кримінального провадження.

Так, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції досліджувались докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження обставин вчинення кримінальних правопорушень, зазначених в обвинувальному акті.

Зокрема суд першої інстанції допитав потерпілого ОСОБА_7 , який підтвердив усі обставини, зазначені в обвинувальному акті.

Крім того, місцевий суд дослідив письмові матеріали провадження, які характеризують особи обвинувачених, а також письмові докази щодо речових доказів у цьому кримінальному провадженні, накладення арешту на майно та щодо вартості витрат на проведення судових експертиз.

Таким чином, з огляду на викладене, судом першої інстанції був проведений судовий розгляд у повній відповідності з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України та із забезпеченням необхідних умов для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а тому інші докази не досліджувалися в ході судового розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.

В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 412 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 червня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3