Справа № 362/5159/20
Провадження № 1-кп/362/181/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000028 від 18.02.2020 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків, Київської обл., українця, гр-на України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , в період з 02.12.2019 р. по 25.01.2020 р. виконуючи обов`язки інженера з охорони праці у ФОП ОСОБА_6 (договір № 18 від 02.12.2019 р.), будучи особою, відповідальною за дотримання правил безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою, діючи умисно, з метою отримання прибутку, у період з 02.12.2019 р. по 25.01.2020 р., знаючи та усвідомлюючи, що паливо-мастильні матеріали (бензин, дизельне пальне) є вибухонебезпечною легкозаймистою речовиною, роботи з якою відносяться до робіт з підвищеною небезпекою, а також те, що АЗС, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Центральна, 61-А, належать до об`єктів підвищеної небезпеки, допускав роботу цього об`єкту з порушеннями правил безпеки, а саме:

-в порушення п. 2 ст. 57 Кодексу Цивільного захисту України - робота АЗС розпочата без складання, подання до ДСНС декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань пожежної безпеки (далі - Декларація);

- в порушення п.п. 10.1 п. 10 Розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 р. № 1417 - до обслуговування та експлуатації АЗС допущені особи, які не пройшли у встановленому порядку інструктажу, навчання та перевірку знань з охорони праці;

- в порушення п. 1 п.п. 13 Розділу IV Правил пожежної безпеки для об`єктів зберігання, транспортування та реалізації нафтопродуктів, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 24.12.2008 р. № 658, на АЗС повинен міститися замір опору ізоляції електромережі. В порушення зазначеної норми, на АЗС, відсутній замір опору ізоляції електромережі;

- в порушення п. З Порядку здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 11.01.2017 р. № 5, на АЗС повинен міститися договір на аварійно-рятувальне обслуговування. В порушення зазначеної норми, на АЗС, відсутній договір на аварійно-рятувальне обслуговування.

Діяльність вищевказаної вказаної АЗС здійснювалась у період з 02.12.2019 р. по 25.01.2020 р. без відповідних дозвільних документів, зокрема без декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки, що є порушенням п. 2 ст. 57 Кодексу Цивільного захисту України, а також без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням п. 2 Положення про порядок видачі дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.1995 р. № 364.

Таким чином, ОСОБА_4 , як інженер з охорони праці, не зупинив експлуатацію об`єкту підвищеної небезпеки - АЗС, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Центральна,61-А, та виконання робіт на вказаному об`єкті з підвищеною небезпекою, тобто реалізацію бензину та дизельного пального, в порушення значених норм законодавства, без дозвільних документів, внаслідок чого :творив загрозу загибелі людей та настання інших тяжких наслідків.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримуватися, що створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України (в редакції Закону № 4837-VI від 24.05.2012 р.).

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що угоду про визнання винуватості розуміє, укладав її добровільно, мав достатньо часу для ознайомлення із змістом. Вину визнає.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявила письмове клопотання про закриття кримінального провадження і звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника.

Прокурор ОСОБА_3 щодо клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності не заперечив.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та обставин, які примусили обвинуваченого погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, суд вважає, що в затвердженні вказаної угоди необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно ч.1ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначається, в тому числі і беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження,та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3)умови угоди порушують права,свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним,або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 р. (скарга №6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Оскільки в підготовчому судовому засіданні прокурор не заперечив проти клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження і звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, тому відповідно до п.3 ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Верховний суд в постанові № 127/26665/16-к наголосив, що положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма і положення ст. 49 КК є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне клопотання.

Таким чином, суд керуючись вказаною позицією, невідкладно перейшов до розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, не дійшовши до судового розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акту встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується: у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, який відповідно до ст.12 КК України (на момент вчинення в період з 02.12.2019 р. по 25.01.2020 р.) є злочином невеликої тяжкості. При цьому, на момент розгляду справи - є кримінальним проступком.

В підготовчому судовому засіданні не встановлені факти ухилення ОСОБА_4 від досудового розслідування чи суду, фактів вчинення ОСОБА_4 нових злочинів.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

У відповідності з ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Оскільки з моменту вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень (в період з 02.12.2019 р. по 25.01.2020 р.) та станом на 21.06.2023 р. р. минуло більше 3 (трьох) років, а тому наявні підстави для закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності з цих підстав.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст. 49 КК України).

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто, згідно обвинувального акту 25.01.2020 р. Таким чином, станом на день розгляду справи в суді трьохрічний строк добіг кінця.

Окрім цього, ст. 49 КК України не передбачає в якості обов`язкової умови визнання провини обвинуваченим, на відміну від ст.ст. 45, 47 КК України, в зв`язку із чим суд не вбачає перепон для задоволення клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ч.1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 285 КПК України, підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 284, 288, 369-372 КПК України, ч. 1 ст. 49 КК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, - задовольнити.

Відмовити в затверджені угоди про визнання винуватості від 30.09.2020 р., укладеної між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0000028 від 18.02.2020 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України.

Звільнити на підставі ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000028 від 18.02.2020 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, закрити у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1