САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1243/23
Провадження № 1-кп/726/96/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м. Чернівці,кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 02.03.2023, з обвинувальним актом, який затверджений прокурором Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , який надійшов до суду 01.06.2023 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця с. Михалкове Сокирянського району Чернівецької області, із середньою-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні якого знаходиться малолітня дитина, який на час інкримінованого кримінального правопорушення перебував на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії доземитриста 4 групи інспекторів прикордонного контролю інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , сержант військової служби за контрактом, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , -

У С Т А Н О В И В:

Сержант ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_4 у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», п. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 28, 29, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, без поважних причин, в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від відбуття до нового місця несення служби, 25.02.2023 близько 06.00 год. на території військового містечка «Садгора», що знаходиться за адресою: вул. Заводська, 49, м. Чернівці, Чернівецька область, під час контрольного шикування, відкрито в усній формі, відмовився виконувати наказ Голови Державної прикордонної служби України від 22.02.2023 №242-ОС «Про особовий склад» та розпорядження від 24.02.2023 №76-Р «Про перевезення особового складу» начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , доведений службовими особами НОМЕР_1 прикордонного загону, який виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, не суперечив чинному законодавству, не носив в собі явно злочинного змісту, не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод ОСОБА_4 , у зв`язку із чим, підлягав беззастережному та неухильному його виконанню з боку останнього, а саме вибути та відповідно прибути до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби у строк до 01.03.2023, для подальшого проходження служби.

Своїми діями, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, тобто непокору, відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 402 КК України, визнав повністю, погодився із кваліфікацією вчиненого ним діяння, надав покази, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, зазначив, що у скоєному щиро розкаюється, просив суворо не карати. Так, дійсно відмовився їхати, оскільки у нього помер брат на війні, а мати онко хвора, через важкі сімейні обставини не міг залишити маму. Усвідомив протиправність своїх дій, просив суворо не карати.

Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, просив винести вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Захисник ОСОБА_5 щодо запропонованого прокурором порядку дослідження доказів не заперечив. Просив суд врахувати те, що обвинувачений визнав вину у вчиненому, є одруженим та має на утриманні малолітню дитину, є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності. Крім того, у нього помер брат під час військових дій, а мати важко хвора, тому просив врахувати вказані обставини, на підстав ст. 66 та ст. 69 КК України при призначенні покарання. Таким чином просив також засотувати положення ст. 75 КК України та не застосовувати реальне покарання у виді позбавлення волі, а звільнити від його відбування.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 , у присутності захисника, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його як особу, пояснивши, що таке рішення є добровільним і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, йому відомі та цілком зрозумілі.

Таким чином суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 402 КК України, за обставин наведених у вироку, а саме: непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує повне визнання ним своєї вини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра (а.м.д.р. 23, 24, 26, 59-61).

Крім того, ОСОБА_4 є особою молодого віку, одружений, має малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , також на його триманні перебуває мати ОСОБА_9 , 1973 року народження, пенсійного віку та важко хвора.

Також судом взято до уваги задовільну службову характеристику на ОСОБА_4 та дані медичної характеристики ОСОБА_4 (а.м.д.р. 64, 65).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України,суд враховує визнання вини та щире каяття, а також вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Щодо вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, суд виходить із того, що згідно долучених захисником документів ОСОБА_10 , рідний брат обвинуваченого, загинув 27 жовтня 2022 року від вибухової травми внаслідок військових дій. Таким чином на утриманні обвинуваченого, окрім малолітнього сина, залишилася важко хвора мати пенсійного віку.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого, прокурором не заявлено та судом не встановлено.

При цьому у частині 2 статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Беручи до уваги зазначене, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого та даних, що характеризують особу винного, суд вважає, що відносно ОСОБА_4 , необхідно і доцільно призначити покарання у мінімальних межах, визначених санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

При цьому суд не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК України, оскільки обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості кримінального правопорушення проти встановлення порядку несення військової служби у справі не встановлено.

Поряд із цим,враховуючи, що ОСОБА_4 , дійсно, відверто, а не уявно, визнав свою провину у вчиненому, висловив щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, є особою молодого віку, створив сім`ю, вперше притягується до кримінальної відповідальності, беручи до уваги його поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому знаходить підстави для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування щодо нього вимог ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

При цьому, застосування покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від його відбування із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та встановленням іспитового строку 1 (один) рік, тобто без ізоляції від суспільства, - буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення ОСОБА_4 , а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. Клопотань про його обрання не надходило.

Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана, цивільний позов не пред`являвся.

Судові витрати та речові докази у рамках кримінального провадження відсутні.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 337, 348, 368 -371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддяОСОБА_1