справа № 462/2529/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000277 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Павлівка Калинівського (на даний час - Хмільницького) району Вінницької області, українця, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, який має двох дітей, в тому числі малолітню доньку, 2015 року народження, військовозобов`язаного, працюючого директором ПП «Гроно», місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 та який фактично проживає на АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

встановив:

ОСОБА_7 30.04.2022 року, будучи знятим на станції «Львів» з поїзда №136/135 сполучення «Чернівці-Одеса» у зв?язку із поведінкою та діями, якими заважав проїзду та відпочинку пасажирів, та перебуваючи на пероні Головного залізничного вокзалу за адресою: м.Львів, пл.Двірцева, 1, близько 00.45 год. під час профілактичного спілкування із сержантом поліції РПП СПД ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник поліції, який відповідно до Закону України «Про державний захист працівників судів та правоохоронних органів» №3781-ХІІ від 23.12.1993 року є працівником правоохоронного органу, що здійснював покладені на нього службові обов?язки по охороні публічного порядку та був одягнений у формений одяг з шевронами, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому, умисно завдав один удар рукою в обличчя потерпілому, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою м?яких тканин спинки носа, синця в ділянці внутрішнього кута лівого ока і спинки носа зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.345 КК України, визнав частково і дав суду показання, що в ніч з 29 на 30 квітня 2022 року він прямував у вагоні №10 поїзду «Чернівці-Одеса» до станції Жмеринка. Там він зустрів жінку, котра їхала у сусідньому купе і котрій раніше на вокзалі допоміг придбати квиток. Між ними виникло непорозуміння щодо обставин придбання квитка, що переросло у конфліктну ситуацію і словесну перепалку. З`ясувавши з тією жінкою відносини і вважаючи, що конфлікт вичерпано, він повернувся у своє купе. Туди через деякий час з`явився начальник поїзда і вимагав в нього пояснень щодо інциденту. В подальшому, по прибуттю на Головний залізничний вокзал м.Львова, його зняли з поїзда, виставивши його речі на перон. При цьому йому пред`явили акт про зняття в стані алкогольного сп`яніння із вказанням обставин, які не відповідали дійсності. Він був обурений, не вважав себе винним, натомість доводив незаконність таких дій відносно нього працівникам поліції, які прибули на перон за викликом. Медпрацівники міряли йому тиск і надали медикаменти. Під час цих подій один із поліцейських, як йому пізніше стало відомо - ОСОБА_5 , не представившись на той час, поводив себе непрофесійно, зверхньо, при спілкуванні грубив, ображав, зокрема, обзивав алкоголіком, туніядцем, який пристає до дівчат. Через таку поведінку ОСОБА_5 розмова з ним відбувалася на підвищених тонах, вони кричали один до одного. В якийсь момент вони відійшли на кілька метрів від інших учасників події, продовжуючи сварку, і тоді він мимоволі зробив замах рукою і чи то від його руки, чи то від руки потерпілого, який захищався від його замаху, останній отримав пошкодження носа. Цього зробити він не хотів, це сталося на емоціях, умислу вдарити потерпілого в нього не було, адже він розумів, що перед ним поліцейський, проте вийшло так, що вдарив. Зазначив, що про вчинене шкодує і просив суворо його не карати.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, інших актів законодавства. Зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За правилами ст.91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до змісту ст.92 КПК обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред?явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин у кримінальному провадженні, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення. Отже, фактичні обставини повинні бути встановлені з бодай мінімальним ступенем чіткості та переконливості, який дозволяв би суду зробити висновок щодо винуватості особи в межах пред`явленого їй обвинувачення.

При цьому, не будь-який сумнів можна констатувати як розумний, існування сумнівів при прийнятті рішення є природним та не означає, що в разі наявності таких сумнівів прийняте рішення є неправильним. Поняття «поза розумним сумнівом» не тотожне поняттю «абсолютна впевненість», яке передбачає непохитність і відсутність будь-яких вагань.

Згідно вимог ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Сторона обвинувачення на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті, посилалась на зібрані під час досудового розслідування докази, які містяться у представлених суду джерелах доказів: показаннях потерпілого та свідків, документах, висновку експерта, речовому доказі.

Не зважаючи на часткове визнання ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, суд, дослідивши вказані докази сторони обвинувачення та докази зі сторони захисту за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв?язку, дійшов висновку, що є підстави для ухвалення обвинувального вироку, оскільки стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення.

На обґрунтування цього висновку суд наведе відповідні мотиви, які включатимуть результати оцінки доказів на підтвердження встановлених судом обставин .

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, на переконання суду, об`єктивно підтверджується сукупністю наступних належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених судом на засадах змагальності та забезпечення рівності сторін.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 дав суду показання, що 29.04.2022 року о 19.30 год. він разом із ОСОБА_8 заступив в наряд для підтримання порядку на Головному залізничному вокзалі, а також із ними там патрулював інший наряд у складі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Під час патрулювання на робочий планшет надійшло повідомлення про те, що в поїзді невідома особа порушує спокій та чіпляється до пасажирів. Начальником поїзда було вирішено дану особу висадити з поїзда, у зв?язку з чим було викликано працівників поліції. Коли він разом із ОСОБА_8 прибули на 4-й перон Головного залізничного вокзалу, то начальник поїзда разом із ОСОБА_7 вже знаходилися там. ОСОБА_5 представився їм та хотів дізнатися про події, що відбувалися у поїзді, проте ОСОБА_7 поводив себе агресивно та вимагав повідомити СБУ про дану подію, оскільки представлявся працівником спецслужби. Начальник поїзда повідомив, що ОСОБА_7 перебуває в стані алкогольного сп?яніння, порушував правила в поїзді, а саме представлявся начальником поїзда та чіплявся до дівчат. В подальшому, ОСОБА_7 просив викликати йому швидку допомогу, оскільки йому погано і у нього високий тиск. Йому було викликано медиків із медпункту, що знаходився на Головному залізничному вокзалі, які поміряли йому тиск. Оскільки тиск в обвинуваченого був в нормі, то йому було запропоновано пройти в чергову частину для з?ясування обставин. ОСОБА_7 поводився агресивно, на зауваження поліцейських і інших оточуючих не реагував. В цей час, коли ОСОБА_7 знаходився поруч з ним, то несподівано вдарив його рукою в ліву частину обличчя в область носа, після чого у нього потемніло в очах і почалася кровотеча. Йому почали надавати першу медичну допомогу, а ОСОБА_7 затримали та викликали слідчо-оперативну групу. В подальшому, з холу Головного залізничного вокзалу його забрала швидка медична допомога.

Також вина обвинуваченого підтверджується і фактичними даними, що містяться у показаннях свідка ОСОБА_9 , згідно яких він ввечері заступив разом із ОСОБА_10 в наряд, точної дати він не пригадує, оскільки пройшло вже багато часу. На робочий планшет надійшло повідомлення про те, що в поїзді невідома особа дибоширить. У зв?язку з цим було вирішено залучити два наряди: його разом ОСОБА_10 , та ОСОБА_8 із ОСОБА_5 . Коли він разом із ОСОБА_10 підійшли на 4-й перон Головного залізничного вокзалу, то начальник поїзду вказав на ОСОБА_7 , зазначивши, що це саме він дебоширив в поїзді, представлявся працівником СБУ та чіплявся до жінок. Також з вказаного поїзда виходила провідниця, яка підтвердила події, що відбувалися у поїзді. Акт про зняття з поїзда начальник поїзда складав ще до прибуття працівників поліції. Підійшовши до ОСОБА_7 , він разом із ОСОБА_10 представилися та хотіли дізнатися його анкетні дані, проте ОСОБА_7 почав кричати та просити медичної допомоги. ОСОБА_7 мав ознаки алкогольного сп?яніння. В подальшому, було викликано медичних працівників з медпункту, що знаходився на Головному залізничному вокзалі, та волонтерів, які надавали психологічну допомогу. Медичні працівники виміряли ОСОБА_7 артеріальний тиск, дали таблетку, після чого він заспоковся та надав медикам свої документи для встановлення особи. Через деякий час, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , відійшовши на 5 метрів, про щось спілкувалися, оскільки хотіли вирішити даний конфлікт. В цей час він побачив, як ОСОБА_7 наносить удар правою рукою в обличчя ОСОБА_5 , у зв?язку з чим було прийнято рішення затримати ОСОБА_7 .

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_10 дав показання, що під час нічного патрулювання, точної дати він не пригадує, надійшов виклик від начальника поїзда про те, що невідомий чоловік чіпляється до громадян, представляється начальником поїзда та перевіряє у пасажирів квитки. Прибувши на перон, до поліцейських підійшов начальник поїзда та повідомив, що ОСОБА_7 поводить себе агресивно, чіпляється до пасажирів, у зв?язку з чим йому було відмовлено в подальшому проїзді. Він разом із ОСОБА_9 підійшли до ОСОБА_7 , представившись, попросили його надати документи для встановлення його особи. Спочатку ОСОБА_7 відмовлявся надати документи, проте в подальшому надав свій військовий квиток. ОСОБА_7 поводив себе агресивно, кричав, вимагав, щоб викликали працівників СБУ та швидку медичну допомогу, оскільки він себе погано почуває. Коли начальник поїзда надавав працівникам поліції акт про зняття з поїзду, то ОСОБА_7 його розірвав. В подальшому прийшли медичні працівники, поміряли ОСОБА_7 артеріальний тиск, який був у межах норми, останній дальше продовжував кричати і вимагати, щоб повідомили працівників СБУ, оскільки працівники поліції не мають права з ним спілкуватися та вимагати у нього документи. Під час того, як ОСОБА_7 вимірювали тиск, ОСОБА_5 ходив у вагон потягу, щоб з`ясувати у пасажирів події, на підставі яких було відмовлено ОСОБА_7 в подальшому проїзді, проте згодом він повернувся. Через деякий час ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 відійшли на 10 метрів та спілкувалися між собою. В цей час він побачив як ОСОБА_7 вдарив рукою в лице ОСОБА_5 , після чого було вирішено затримати ОСОБА_7 та доставити його до відділку поліції. В подальшому ним займалися працівники слідчо-оперативної групи.

Під час судового провадження також було допитано свідка ОСОБА_8 , який надав показання на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення. Зі змісту його показань убачається, що він разом із ОСОБА_5 29.04.2022 року близько 20.00 год. заступили на нічне чергування. Близько 00.15 год. 30.04.2022 року на робочий планшет надійшло повідомлення від начальника поїзда про те, що невідомий громадянин поводить себе неадекватно та просить скерувати наряд поліції. Він разом із ОСОБА_5 прибули на 4-й перон, де вже знаходилися ОСОБА_7 , начальник поїзда, волонтери та працівники поліції: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . ОСОБА_7 поводив себе агресивно, з його сторони звучала нецензурна лексика, на вимогу працівників поліції надати документи, що посвідчують його особу, він відмовився та просив викликати йому медичних працівників, оскільки погано себе почуває. Коли прийшли медики, вони йому декілька разів виміряли тиск, та повідомили, що його артеріальний тиск у нормі. В подальшому, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_7 пройти у чергову частину, у зв`язку з чим вони відійшли та стояли осторонь. Суть їхньої розмови він не чув, оскільки в цей час стояв ближче до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Приблизно через дві хвилини він побачив, як ОСОБА_7 наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_7 було затримално та доставлено в чергову частину.

Свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду дав показання, що 30.04.2022 року він працював волонтером у штатному режимі та в 00.25 год. він проводжав свою дружину з дитиною на поїзд. В цей час він побачив працівників поліції та ОСОБА_7 , який сидів на бруківці. Двоє чи троє працівників поліції знаходилися біля ОСОБА_7 , а ще один працівник поліції був біля начальника поїзда. Він підійшов до ОСОБА_7 та запитав у нього чи йому потрібна медична допомога, на що ОСОБА_7 відповів ствердно. Тоді він у волонтерському чаті написав, що людині на пероні потрібна медична допомога. Коли прийшли медики, то вони виміряли артеріальний тиск ОСОБА_7 , який був у нормі. Проте ОСОБА_7 продовжував кричати і наполягати, щоб йому надали таблетку від тиску. В цей час підійшов начальник поїзда, який показав написану заяву та повідомив, що знімає ОСОБА_7 з поїзда через його неадекватну поведінку, після чого у ОСОБА_7 почалася істерика, та він знову просив поміряти йому тиск. ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_7 та пропонував йому піти до чергової частини, проте ОСОБА_7 відмовлявся. ОСОБА_11 спілкувався із медиками і в цей час побачив, як ОСОБА_12 стояв осторонь і курив, а ОСОБА_7 метушився по пероні, та в подальшому підійшов до ОСОБА_12 і наніс йому удар рукою по обличчю, внаслідок чого у ОСОБА_12 з носа потекла кров. В цей час інші працівники поліції підбігли до ОСОБА_7 і почали надівати на нього кайданки, проте ОСОБА_7 пручався і виривався, а тоді підбігли інші працівники поліції, які допомогли затримати ОСОБА_7 .

Крім зазначених доказів, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується фактичними даними, що містяться в таких джерелах доказів (документах):

- заяві від 30.04.2023 року, згідно якої ОСОБА_5 просить вжити заходи до ОСОБА_7 , який 30.04.2022 року близько 00.45 год. на пл.Двірцевій, 1 у м.Львові наніс йому тілесні ушкодження, а саме вдарив його в обличчя та розбив ніс під час виконання ним службових обов`язків (т.1, а.с. 12-13);

- протоколі огляду місця події від 30.04.2022 року з фототаблицею (т.1 а.с.14-20), відповідно до даних якого слідчим ОСОБА_13 з присутності двох понятих ОСОБА_14 і ОСОБА_15 було проведено огляд частини ділянки четвертого перону, що знаходиться на Головному залізничному вокзалі м.Львова, який знаходиться за адресою: м.Львів, пл.Двірцева, 1 (Західна сторона вокзалу), в ході якого працівниками міліції виявлено та вилучено змив РБК;

- протоколі затримання особи, підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення, від 30.04.2022 року та відеозаписах цієї процесуальної дії (т.1, а.с.23-47), з яких вбачається, що 30.04.2022 року о 04.13 год. в приміщенні поліції Головного залізничного вокзалу в порядку ст.208 КПК України був затриманий ОСОБА_7 , який під час затримання і оформлення документів щодо затримання чотири рази висловловився про те, що завдав удар в обличчя працівнику поліції;

-висновку судово-медичної експертизи від 30.04.2022 року №306 (т.1, а.с.71), згідно якого у громалдянина ОСОБА_5 при обстеженні в ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» КНП «1 територіальне медичне об?єднання м.Львова» 30.04.2022 року було діагностовано: «Забій м?яких тканин спинки носа». На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено синець в ділянці внутрішнього кута лівого ока і спинки носа зліва. Вказана травма носа із наявністю синця в ділянці спинки носа зліва і внутрішнього кута лівого ока утворилась внаслідок контакту із тупим предметом, можливо від удару кулаком в ділянку носа, могла виникнути 30 квітня 2022 року і відноситься до легкого стяпеня тяжкості;

-протоколі огляду предметів від 30.04.2022 року з фототаблицею (т.1, а.с.107-110), згідно даних якого слідчий СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області провів огляд бронижелета, виготовленого з матерчастої тканини темно-бежевого кольору, із накладками світло бежевого кольору та бронепластинами з обох боків. В передній верхній частині знаходиться накладна кишеня із наліпкою у вигляді прапору України, шеврона Національної поліція України та металевого карабіну. Поверхня вказаної кишені, наліпки та шеврон в хаотичному порядку покрита плямами речовини бурого кольору. На момент огляду плями висохли та візуально схожі на кров;

-протоколі проведення слідчого експерименту від 18.05.2022 року та відеозаписі цієї процесуальної дії (т.1, а.с.204-208), згідно яких потерпілий ОСОБА_5 добровільно розповів про обставини події, які стались 30.04.2022 року після 00.00 год. на 4-му пероні Головного залізничного вокзалу, та показав, як все відбувалось. Відтворення дій ОСОБА_5 під час проведення даної слідчої дії відповідають тим показанням, які він дав в ході судового розгляду, зокрема, що ОСОБА_7 , стоячи до нього дещо боком, завдав йому удар рукою в ніс;

-протоколі проведення слідчого експерименту від 30.04.2022 року та відеозаписі цієї процесуальної дії (т.1, а.с.101-105), згідно яких свідок ОСОБА_9 показав взаємне розміщення ОСОБА_7 та потерпілого і завдавдання ОСОБА_7 удару рукою в обличчя ОСОБА_5 ;

-протоколі проведення слідчого експерименту від 16.05.2022 року та відеозаписі цієї процесуальної дії (т.1, а.с.199-203), з яких видно, що свідок ОСОБА_8 показав, як ОСОБА_7 наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_5 , внаслідок чого у нього з носа потекла кров;

-протоколі проведення слідчого експерименту від 19.05.2022 року та відеозаписі цієї процесуальної дії (т.1, а.с.209-213), згідно яких свідок ОСОБА_11 повідомив і показав, як 30.04.2022 року о 00.30 год. на 4-му пероні Головного залізничного вокзалу м.Львова ОСОБА_7 підійшов до працівника поліції, вони про щось розмовляли, після чого ОСОБА_7 здійснив удар;

-протоколі проведення слідчого експерименту від 13.05.2022 року та відеозаписі цієї процесуальної дії (т.1, а.с.199-203), з яких вбачається, що свідок ОСОБА_10 повідомив і показав, як 30.04.2022 року ОСОБА_7 наніс удар рукою в ніс ОСОБА_5 , внаслідок чого у нього з носа потекла кров.

Крім цього, під час судового розгляду досліджено файл «20220506», формату «.exe», який міститься на цифровому носії (т.1, а.с.182), та встановлено, що такий містить відеозаписи з камер відеоспостереження №8 та №9 Головного залізничного вокзалу і що на 50-й хвилині відеозапису із камери №8 видно, що ОСОБА_7 завдав ОСОБА_5 удар рукою в ліву частину обличчя, в ділянку носу.

Таким чином, вказані потерпілим обставини отримання тілесного ушкодження внаслідок удару рукою ОСОБА_7 йому в обличчя підтвердили у своїх показаннях і відтворили під час слідчих експериментів свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Не викликають жодних сумнівів у суду показання свідків, оскільки вони за своїм змістом відтворюють обставини, а також повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 345 КК.

Так, показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтверджуються обставини отримання ними виклику, прибуття на виклик, поведінки ОСОБА_7 по відношенню до оточуючих, в тому числі його агресію щодо працівників поліції, відмова останнього спокійно вирішити ситуацію, що склалася, та обставини спричинення поліцейському ОСОБА_5 удару.

Вказані показання є логічними, послідовними та узгоджуються із іншими доказами, а також показаннями свідка ОСОБА_11 , який є очевидцем події і не є працівником правоохоронних органів, котрий під час допиту підтвердив, що був очевидцем нанесення удару потерпілому ОСОБА_7 , що він такої показував і під час слідчого експерименту з його участю.

Крім того, вищевказані показання потерпілого та названих свідків підтверджуються також дослідженим відеозаписом камери №8 відеоспостереження вокзалу. Саме про відображений на відео розвиток подій, зокрема, раптове завдання удару потерпілому ОСОБА_7 під час їхнього спілкування вказували потерпілий та свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час їхнього допиту у суді і в ході слідчих експериментів.

Положеннями ч.2 ст.345 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов?язків.

Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом - психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення може бути виражена у погрозі знищенням чи пошкодженням майна, вбивством, застосуванні насильства, незалежно від того, чи є погроза дійсною і реальною, а також у заподіянні побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, що пов`язане із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.345 КК, характеризується обов`язковою наявністю прямого умислу на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень та мотиву: у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (постанова Верховного Суду від 22.02.2022 року в справі №591/7679/19).

За змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Згідно усталеної судової практики Верховного Суду питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (постанова Верховного Суду від 11.03.2021 року в справі № 740/1193/20).

З врахуванням досліджених доказів, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_7 умисно цілеспрямовано завдав одного удару по обличчю в область носа потерпілому ОСОБА_5 .

Суд критично оцінює показання обвинуваченого в тій частині, що він умисно удару не наносив, а зробив це мимоволі, оскільки це спростовується вказаними дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, відеозаписом події, показаннями свідків - поліцейських ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також ОСОБА_11 , котрий не є працівником правоохоронних органів, які є послідовними і узгоджуються з показаннями потерпілого, а сам свідок не являється родичем чи близьким знайомим потерпілого, відтак немає сумнівів у його безсторонності. Отже, суд вважає дані доводи обвинуваченого надуманими і такими, що направлені на уникнення відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає, що легке тілесне ушкодження спричинене потерпілому саме ударом ОСОБА_7 та перебуває в прямому причинному зв`язку з діями останнього.

Про наявність умислу в діях обвинуваченого на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесного ушкодження, а саме свідоме нанесення концентрованого удару безпосередньо в обличчя потерпілого.

Вказані факти свідчать про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії обвинуваченого, спрямовані на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та, з огляду на встановлені обставини, - зумовлені виконанням потерпілим службових обов`язків.

Таким чином, аналіз наведеного дає підстави суду дійти висновку, що вина ОСОБА_7 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.345 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставин, що пом?якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Зокрема, суд не вбачає в діях обвинуваченого такої обставини, яка пом?якшує покарання, як щире каяття, оскільки за змістом ст.66 КК України щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась, проте даних про таку оцінку ОСОБА_7 своїх дій в матеріалах кримінального провадження немає.

З огляду на послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв?язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_7 як на досудовому розслідуванні, так і під час з`ясування судом в порядку ч.1 ст.348 КК України його відношення до пред`явленого обвинувачення себе винним не визнав і лише після дослідження усіх доказів, під час його допиту вказав про визнання вини.

Водночас ОСОБА_7 не визнав усіх обставин кримінального правопорушення, зокрема, дав непослідовні та суперечливі показання щодо умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, в ході судового розгляду посилався на неправдивість та неузгодженість показань певних свідків про подію кримінального правопорушення, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, правдиві показання не надав, а навпаки намагався спростувати обставини події, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, вчиненими умисно, конкретні обставини вчинення такого; особу винного, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий (т.1, а.с.115), розлучений, має на утриманні малолітню доньку (т.2, а.с.82), на час ухвалення вироку фактично проживає з матір`ю, котра хворіє на онкологічне захворювання (т.2, а.с. 113, 127), працює директором ПП «Гроно» (т.2, а.с.85) та займається волонтерською діяльністю (т.2, а.с. 47), на обліку щодо узалежнень та в лікаря-психіатра не перебуває (т.1, а.с.124, 136), згідно наданої характеристики за місцем проживання характеризується посередньо (т.1, а.с.122).

Згідно досудової доповіді органу пробації, виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (т.2, а.с.23-29).

Виходячи з викладеного, беручи до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.345 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_7 ст.69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у кримінальному провадженні сукупності обставин, що пом?якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише при реальному відбуванні покарання.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Підстав, передбачених ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня звернення вирокудо виконання.

Речові докази:

- бронежилет з кишенями, підсумками, шевронами та наліпками на ньому, який передано на відповідальне зберігання потерпілому (т.1 а.с.111, 112) - повернути потерпілому ОСОБА_5 , як власнику;

- цифровий носій із файлом «20220506.exe» камер відеоспостереження вокзалу на станції Львів (т.1, а.с.182, 183) - залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1