Провадження № 1-кп/522/1434/23
УХВАЛА

Іменем України

11.09.2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши під час відкритого судового засідання в залі суду в м. Одеса клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 : адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 13.08.2021 року за №0000053, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл, Одеської області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, який має на утриманні 1 неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України-

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за №0000053, відомості про яке внесено до ЄРДР 13.08.2021 року за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про скасування арешту майна, посилаючись на те, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба, оскільки арешт був накладений з метою забезпечення цивільного позову, поданого прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах ДП «Одеський морський торговельний порт» без належних на це повноважень. В межах іншого кримінального провадження № 0000913 від 23.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за цим саме фактом та обставинами був поданий позов ДП «Одеський морський торговельний порт» до іншого обвинуваченого, що свідчить про те, що потерпілий використав право на самостійне звернення з відповідним позовом до суду. Просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеса від 28.09.2022 року на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 підтримав клопотання про скасування арешту майна, заявлене його захисником.

Прокурор заперечував проти вказаного клопотання, просив відмовити у його задоволенні, оскільки воно є необґрунтованим та передчасним. Вказував, що ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеса від 28.09.2022 року на квартиру, належну на праві власності обвинуваченому ОСОБА_5 був накладений арешт з метою забезпечення цивільного позову. В даний час позов не розглянутий, судовий розгляд за даним кримінальним провадженням продовжується, тому потреба в подальшому застосуванні цього заходу не відпала.

Суд, розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеса від 28.09.2022 року на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 був накладений арешт.

У відповідності з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зі змісту слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеса від 28.09.2022 року вбачається, що необхідність арешту майна була обумовлена потребою забезпечення цивільного позову.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову, суд, зокрема, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Суд також враховує і те, що питання про скасування арешту майна відповідно до правил ч. 4 ст. 174 КПК України вирішується судом одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд. Зокрема, суд скасовує арешт майна у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тобто будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом, та має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, заява № 33202/96). При цьому будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, заява №8793/79).

Дослідивши клопотання про скасування арешту майна разом із доданими матеріалами, суд вважає, що у даному випадку наявне пропорційне втручання в право власності законного власника майна внаслідок обґрунтованого накладення слідчим суддею арешту як заходу забезпечення даного кримінального провадження на квартиру обвинуваченого ОСОБА_5 з метою забезпечення цивільного позову.

Оскільки на теперішній час обставини, які стали підставою для накладення арешту на майно не змінились, цивільний позов не розглянутий, судовий розгляд за даним кримінальним провадженням триває, чинники, які стали підставою для накладення арешту, продовжують існувати, у зв`язку з чим, суд вважає, що в задоволенні поданого клопотання слід відмовити.

Крім того, окремо слід зазначити, що згідно вимог ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд дослідивши подане клопотання та заперечення, враховуючи наявні матеріали, дійшов висновку про передчасність поданого клопотання про скасування арешту та про те, що наразі чинники, які стали підставою для накладення арешту, продовжують існувати, у зв`язку з чим суд вважає, що в задоволенні поданого клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 174 КПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 : адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеса від 28.09.2022 року на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1