Справа № 346/936/23
Провадження № 11-кп/4808/241/23
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 березня 2023 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 березня 2023 року відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_8 .

Не погоджуючись із даною ухвалою ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій не погоджуються із висновками суду щодо відмови про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у зв`язку із їх невідповідністю, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи. Наголошує, що за час перебування в установі на протязі всього строку він режим утримування не порушував, адміністративні стягнення на нього не накладались. Мотивацію суду в ухвалі суду щодо відсутності в нього паспорта вважає безпідставною, оскільки його паспорт знаходився в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , в якій він раніше проживав. Дружина разом із неповнолітньою дитиною виїхала з місця проживання у зв`язку із військовими подіями. Просить врахувати, що в нього на утриманні неповнолітня дитина, яка потребує його догляду та уваги.

Апелянт просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 08.03.2023 року та справу направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та думку прокурора, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що слід відмовити у її задоволенні з таких підстав.

Так, зі змісту судового рішення вбачається, що суд мотивував свої висновки тим, що існування формальних підстав для звільнення, обумовлених лише відбуттям певного строку покарання та наявності заохочення, засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково, не дають суду підстав для задоволення подання КВК №41, оскільки останній за весь період час відбування покарання працевлаштованим не був.

Суд вказав на те, що відбуття ж певної частини покарання, наявність лише одного заохочення оголошеного напередодні прийняття рішення про звернення з поданням до суду за дотримання засудженим правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та факт працевлаштування на добровільних засадах засудженого самі по собі не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування заохочувальної норми, визначеної ст. 81 КК України. Дотримання правил поведінки, безпеки праці, недопущення порушення правил внутрішнього трудового розпорядку є обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки, і ці обставини в достатній мірі не доводять виправлення засудженого. Також суд звернув увагу на ту обставину, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, а кожен новий злочин було вчинено за наявності непогашеної судимості за попереднім вироком, що ставить також під сумнів належний виховний вплив призначених судом покарань.

Крім того, судом зазначено, що конструкція норми ст. 81 КК України як умову для умовно-дострокового звільнення передбачає наявність достатніх відомостей щодо сумлінного ставлення до праці, проте надані суду матеріали беззаперечно не свідчать про те, що ОСОБА_8 залучався до виконання тих чи інших робіт, хоча б на безоплатній основі.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх даних про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому у задоволенні подання слід відмовити.

Зі змісту доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 вбачається, що він вказує на те, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Стверджує, що він ніколи не відмовлявся від роботи та завжди відповідально ставився до своїх обов`язку, не порушував правила поведінки, за що отримав одне заохочення. Звертає увагу на існування певних обставин, які необхідно врахувати при вирішанні питання про умовнедострокове звільнення від відбування покарання, оскільки вважає, що подальше відбування покарання негативно позначиться на становищі його сім`ї та вихованні неповнолітньої дитини.

Згідно з ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Разом з тим, згідно роз`яснень п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

З характеристики на засудженого ОСОБА_8 , затвердженої начальником ДУ "Коломийської виправної колонії № 41»", вбачається, що ОСОБА_8 раніше судимий двічі, остання судимість 22.11.2019 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст..185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнений по кінцю строку відбування покарання. 17.09.2020 року Краматорським міським судом Донецької області за ст..185 ч.3, 70 ч.4 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, згідно ухвали Донецького апеляційного суду від 09.06.2021 року визначено остаточне покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 19.05.2020 року, кінець строку 06.10.2024 року. Під час тримання в ДУ «УВП №6» м.Бахмут не допускав порушень вимог режиму утримання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не застосовувались. З 10.08.2021 року відбував покарання в ДУ « Селидівська виправна колонія №82», в якій не допускав порушень вимог режиму утримання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не застосовувались.

З 16.04.2022 року відбуває покарання у КВК №41. За час відбування покарання характеризується наступним чином: не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались. На заходи виховного впливу реагує добре, робить з них належні висновки. Приймає активну участь в роботах з благоустрою місць позбавлення волі, розуміє їхню необхідність. Застосовано одне заохочення. У відношенні до представників адміністрації колонії ввічлий та тактовний. Законні вимоги представників адміністрації виконує. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт». Санітарно-гігієнічних норм дотримується, зовнішній вигляд охайний. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний. Віддає перевагу спілкуванню із засудженими позитивної спрямованості. За характером спокійний, врівноважений. Індивідуальних бесідах відвертий. Зв`язок з родичами підтримує шляхом телефонних розмов, отримує від них посилки. Зазначено, що 10.12.2021 року рішенням комісії відмовлено в застосуванні ст.101 ВКВ України та 18.03.2022 року рішенням комісії відмовлено в застосуванні ст.82 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконання суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого ОСОБА_8 про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Зі змісту довідки про заохочення та стягнення та довідки про працевикористання вбачається (а.с.3, 6), що засуджений ОСОБА_8 отримував подяку 04.01.2023 року за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці в 4 кварталі 2022 року.

Зокрема, зі змісту довідки про працевлаштування засудженого (а.с.6) вбачається, що з квітня по грудень 2022 року засуджений ОСОБА_8 працевлаштований не був та не отримував заробітну плату.

Разом з тим, у відповідності до відомостей щодо проведення оцінки ризиків повторного вчинення правопорушення на засудженого ОСОБА_8 (а.с.7) засуджений ОСОБА_8 має середній рівень ризику та середній рівень вчинення повторного правопорушення.

За висновками психологічної характеристики наданої провідним психологом відділу СВПР ОСОБА_9 засудженому ОСОБА_8 рекомендовано надавати роботу, де він зможе працювати від початку і до кінця в одному, звичному темпі; в екстремальних умовах найбільш спокійний і врівноважений, важко пристосовується до зміни умов; стійкий і непохитний в поглядах, в дискусії та полеміки з ним краще не входити, а слід це проводити в індивідуальній розмові (а.с.8).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про формальне існування підстав для звільнення, обумовлених лише відбуттям певного строку покарання та наявності заохочення, засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково, суд не вбачав підстав для задоволення подання КВК №41, оскільки останній за весь період час відбування покарання працевлаштованим не був.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що відбуття ж певної частини покарання, наявність лише одного заохочення оголошеного напередодні прийняття рішення про звернення з поданням до суду за дотримання засудженим правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та факт працевлаштування на добровільних засадах засудженого самі по собі не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування заохочувальної норми, визначеної ст. 81 КК України. Дотримання правил поведінки, безпеки праці, недопущення порушення правил внутрішнього трудового розпорядку є обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки, і ці обставини в достатній мірі не доводять виправлення засудженого. Також суд звернув увагу на ту обставину, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, а кожен новий злочин було вчинено за наявності непогашеної судимості за попереднім вироком, що ставить також під сумнів належний виховний вплив призначених судом покарань.

Суд обґрунтовано зазначив, що надані суду матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_8 залучався до виконання тих чи інших робіт, хоча б на безоплатній основі.

Суд прийшов до висновку про відсутність достатніх даних, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та може бути умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання, а тому у задоволенні подання слід відмовити.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, не є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,537,539 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 березня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5