ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/432/23 Номер провадження 11-кп/814/1899/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000026, за апеляційною скаргою в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 березня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Богодарівка, Чорнухинського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, з вищою освітою, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 4, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;

- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, на початку лютого 2020 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Полтава по вул. Маршала Бірюзова, через оголошення, знайшов особу, схильну до здійснення підроблення офіційних документів, у тому числі посвідчень тракториста-машиніста, яке видається відповідною державною установою, та після чого, зателефонував вказаній особі для обговорення деталей замовлення. В подальшому ОСОБА_7 умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, схилив шляхом підкупу зазначену невідому та невстановлену в ході досудового розслідування особу до підроблення офіційного документа - посвідчення тракториста-машиніста на своє ім`я для подальшого особистого використання такого підробленого документа при керуванні спецтехнікою, з метою посвідчення таким документом права на керування транспортних засобів категорії «А1», «А2», «В1», «В2», «ВЗ».

При цьому, ОСОБА_7 пообіцяв надати невстановленій особі за виготовлення завідомо підробленого документа на своє ім`я грошові кошти, у сумі близько п`яти тисяч гривень.

Після цього, ОСОБА_7 надав цій невідомій особі власні фотокартки, медичну довідку, копію паспорта та ідентифікаційного коду, тим самим посприяв вчиненню даного кримінального правопорушення.

На початку березня 2020 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , не пройшовши відповідної підготовки та не склавши необхідних іспитів для отримання такого права у Держпродспоживслужбі у Київській області, через невстановлену в ході досудового розслідування особу, отримав завідомо підроблений документ, за зовнішніми ознаками повністю схожий на офіційний, під назвою «посвідчення тракториста-машиніста» на ім`я ОСОБА_7 із зазначенням таких реквізитних ідентифікаційних позначень: «серія НОМЕР_1 », дата видачі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Після цього, будучи достеменно обізнаним, що вищевказане посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 видане на його ім`я є підробленим, ОСОБА_7 вирішив використовувати зазначений завідомо підроблений документ для уникнення адміністративної відповідальності за незаконні дії, пов`язані із цим. Таким чином, у період із березня 2020 року по 17.02.2023 ОСОБА_7 діючи з прямим умислом, використовував вказане посвідчення водія на своє ім`я під час керування ним спеціальною технікою, зокрема і колісним трактором «МТЗ-80» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Так, 17.02.2023 близько 12:00 години ОСОБА_7 , рухаючись на вказаному вище колісному тракторі «МТЗ -80», державний номерний знак НОМЕР_2 , по автодорозі зі сполученням с. Безсали - с. Мехедівка був зупинений працівниками ВП № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області для перевірки документів, під час якої ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 видане на його ім`я є підробленим, пред`явив його, тим самим використав завідомо підроблений офіційний документ.

Згідно висновку судово-технічної експертизи документів Полтавського НДЕКЦ СЕ-19/19/117-23/3386-ДД від 23.02.2023, бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 з вихідними типографськими даними «ТОВ «Укрспецполіграфія», заповненому на ім`я ОСОБА_7 , не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу.

У посвідченні тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , з вихідними типографськими даними «ТОВ «Укрспецполіграфія», заповненому на ім`я ОСОБА_7 , зображення захисної сітки, серії, номеру, реквізитних, внесених та вихідних типографських даних нанесено електрофотографічним способом з використанням поліхромної копіювально- розмножувальної техніки; підпис у графі «(підпис власника)», виконано пишучим приладом; підпис у графі «(підпис голови екзаменаційної комісії)», нанесено за допомогою рельєфного кліше (факсимільної печатки); відбиток гербової печатки «Головне Управління Держпродспоживслужби в Київській області» «ТЕХНАГЛЯД 01», нанесено контактним способом за допомогою рельєфного кліше.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання за ч. ч. 4, 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України. Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за ч. ч. 4,5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів громадян на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності та виключити з вироку посилання на ч. 1 ст. 70 КК України.

У іншій частині вирок суду залишити без змін.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що нe оскаржуючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду є незаконним і підлягає зміні у частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону,який не підлягає застосуванню.

Вказує, що згідно ст. 12 КК України, ч. 1 ст. 358 КК України віднесено до кримінальних проступків. Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

ОСОБА_7 засуджений за кримінальний проступок, передбачений ч. 4, 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, який ним вчинено у період з лютого 2020 по 5 березня 2020 року, тобто, з часу його вчинення пройшло понад три роки, а отже минули строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Оскільки ОСОБА_7 клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності не заявлялось, на підставі п. 5 ст. 74 КК України, його необхідно звільнити від відбування призначено вироком суду покарання.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу. Обвинувачений та його захисник заявили клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Мотиви суду.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч.ч.4, 5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України - є правильним та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції має право скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

Статтею 417 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судом дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.ч.4, 5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України як підбурення іншого співучасника до підроблення та пособництві підроблення посвідчення, яке видається установою та надає права особі, з метою його використання.

Під час апеляційного розгляду обвинуваченим ОСОБА_7 було заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за ч.ч.4, 5 ст.27 ч.1 ст.358 КК, так як закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Висновок щодо застосування положень ст. 49 КК України викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 5 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19, провадження № 51 - 5464 км 20).

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

На час вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення (період з лютого по 5 березня 2020 року) положення ст. 12 КК України та ст. 49 КК України діяли в редакції Законів № 4025-VI від 15 листопада 2011 року та № 1183-VII від 8 квітня 2014 року відповідно.

На час ухвалення місцевим судом вироку та перегляду в апеляційному порядку вироку суду першої інстанції, положення вказаних статей зазнали змін та діють в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Кримінальне правопорушення, зокрема у скоєнні якого обвинувачувався ОСОБА_7 , та яке кваліфіковане за ч.ч.4, 5 ст.27 ч.1 ст.358 КК, згідно з нормами ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) є кримінальним проступком.

Відповідно до положень ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину); протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового розслідування або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Санкцією ч.1 ст.358 КК України передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 правопорушення 5 березня 2020 року, минуло понад 3 роки, обвинувачений протягом цього періоду не ухилявся від слідства або суду, а тому може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.

У судовому засіданні колегією суддів було роз`яснено ОСОБА_7 наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою підставою, який наполягав на застосуванні до нього положень ст. 49 КК України.

Враховуючи наведене, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до задоволення, а вирок суду щодо нього в частині визнання винуватим та призначення покарання за ч.ч.4, 5 ст.27 ч.1 ст.358 КК підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження в цій частині.

Слід зазначити, що прокурором правильно зазначено у апеляційній скарзі про необхідність виключення із вироку суду посилання на ч.1 ст.70 КК України.

За змістом ч.1 ст.70 КК суд призначає покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, якщо за жодне із них обвинувачений не був засуджений. В той же час сукупність правопорушень буде вважатися відсутньою у разі, якщо із двох вчинених кримінальних правопорушень, що інкримінуються обвинуваченому, за одне із них він звільнений від кримінальної відповідальності незалежно від підстав такого звільнення.

Отже відсутні підстави для призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та застосуванні положень ст. 70 КК України, тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.

З огляду на викладене клопотання обвинуваченого підлягає до задоволення, а скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 376,404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Клопотання ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження за ч.ч.4, 5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України задовольнити.

Вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині засудження його за ч.ч.4, 5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключивши із резолютивної частини вироку посилання на застосування положень ч.1 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4