УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 461/462/23

провадження № 51-5397 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 січня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 червня 2023 року,

встановив:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 24 січня 2023 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимостей,

засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме, у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), за обставин, викладених у вироку.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 січня 2023 року змінено. Пом`якшено ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України до громадських робіт на строк 200 годин. Виключено з мотивувальної частини вироку покликання на те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за майнові злочини, а також про неповне відшкодування потерпілому шкоди.У решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у зв'язку з невідповідністю призначеного судами покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість. В обґрунтування своїх вимог стверджує, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином не було враховано відсутність обтяжуючих покарання обставин та всі обставини, що пом`якшують покарання та знижують суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального проступку, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального проступку, повне відшкодування потерпілому завданої шкоди, суть та мотив вчиненого ним кримінального проступку, який він вчинив через потребу в коштах для лікування хворої бабусі. Крім того, засуджений вказує, що відносно нього відкрито ще одне кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, де він теж визнає свою вину та докладає зусиль для відшкодування шкоди всім потерпілим. Тому засуджений вважає, що призначене йому покарання у виді громадських робіт є занадто суворим та просить призначити його у виді штрафу.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги засудженого щодо суворості покарання, яке було йому призначено, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стосовно покарання та його мети, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 статті 65 КК України установлено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Нормами ст. 12 КК України передбачена класифікація кримінальних правопорушень:

1. Кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

2. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції, при обранні виду та розміру покарання засудженому врахував його особу, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за майнові злочини, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, шкоду потерпілому повністю не відшкодував, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, при яких його вчинено. Обставинами, що пом'якшують покарання ОСОБА_4 , судом визнано щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Враховуючи вищезазначені обставини в сукупності, суд вважав за необхідне призначити винному покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин.

Водночас апеляційний суд, за результатами перегляду вироку суду першої інстанції, встановив, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягувався один раз та покарання відбув повністю, шкода потерпілому відшкодована ним в повному обсязі, про що засуджений надав копії платіжних доручень.

У зв`язку із вищенаведеним, з огляду на характер кримінального проступку, вчиненого обвинуваченим, обставини його скоєння,апеляційний суд дійшов до висновку про необхідність пом`якшення призначеного винному покарання до 200 годин громадських робіт, виключення з мотивувальної частини вироку покликання на те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за майнові злочини, а також про неповне відшкодування потерпілому шкоди.

При цьому апеляційний суд зазначив, що саме таке покарання, на відміну від штрафу, надасть можливість ОСОБА_4 виправитися, усвідомити скоєне та не вчиняти кримінальні правопорушення надалі, з чим погоджується і колегія суддів.

Слід зазначити, що не знижує тяжкості й небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого засудженим за наведених обставин, мотив його вчинення та докладення зусиль для відшкодування ним шкоди всім потерпілим у новому кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, призначене засудженому покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, справедливим, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 січня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 червня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3