ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1203/23 Справа № 932/2088/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000079 за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Енгельс Саратовської області, Російської Федерації, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині кваліфікації та призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин, обставини його вчинення, а саме, що він навмисно наніс не менше 5 ударів кухонним ножем в область грудної клітини потерпілого, що свідчить про наявність прямого умислу на вбивство. Вчинив всі дії, які вважав необхідними, для доведення свого злочинного умислу у вигляді умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі до кінця, однак не досяг злочинного результату з причин, що не залежали від його волі.

Зазначає, що обвинувачений вину визнав частково, що свідчить про відсутність розкаяння, заходів до відшкодування матеріальної та моральної шкоди не здійснив, крім того, ніде офіційно не працює.

Стверджує, що вина ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України доведена дослідженими в ході судового слідства доказами, а саме: - поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 ; - протоколом огляду місця події від 23.01.2022 року та фототаблицею до нього; - протоколом огляду від 23.01.2022 року, відповідно до якого було оглянуто ніж; - протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 23.01.2022 року та фототаблицею до нього; - висновком експерта № СЕ-19/104-22/5242-Д від 23.02.2022 року; - висновком експерта № 521/50 від 14.03.2022 року; - протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 від 31.03.2022 року; - висновком експерта № 705е від 04.04.2022 року та іншими доказами.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання на підставі ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, 23.01.2022 року, приблизно о 02.34 годин, ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні кухні за місцем мешкання, в квартирі АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_9 , після спільного вживання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, реалізуючи раптово виниклий умисел на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 п`ять ударів кухонним ножем в область грудної клітини, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: п`яти колото-різаних ран грудної клітини справа (по 2,0x0,5 см кожна), розташованих від першого міжребер`я до шостого міжребер`я. Чотири верхні рани сліпі, непроникаючі, з глибиною раньових каналів 2-5 см, кожне окремо, так і у своїй сукупності за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я; підшкірної гематоми грудної клітини справа в області нижніх ран (5,0x3,0 см), нижньої рани в шостому міжребер`ї, яка проникає в праву плевральну порожнину та ушкоджує жировий підвісок перикарда, 300 мл крові в правій плевральній порожнині, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції за результатами судового розгляду, під час якого було допитано обвинуваченого, потерпілого, свідка ОСОБА_10 , досліджені письмові докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Колегія суддів погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_8 саме за ч.1 ст. 121 КК України виходячи з такого.

З системного аналізу закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, ст. 15, 24, 115, 121 КК України) випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

За спрямованістю діяння і конкретизацією бажаного наслідку умисел поділяють на визначений (конкретизований), невизначений (неконкретизований) і альтернативний.

Визначений умисел характеризується тим, що особа чітко усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння і прагне досягти одного конкретного наслідку. Невизначений умисел означає, що у винного немає чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків злочину, він передбачає ці наслідки лише у загальних рисах. Альтернативний умисел має місце тоді, коли винний передбачає й однаково бажає чи свідомо допускає настання одного з кількох можливих злочинних наслідків.

Згідно із ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

У випадках вчинення злочину з невизначеним або альтернативним умислом відповідальність настає залежно від фактично заподіяних наслідків, оскільки винний передбачав настання будь-якого із цих наслідків і бажав чи свідомо припускав їх настання.

У разі, якщо під час замаху на злочин винний спрямовує свою волю на запобігання настанню суспільно небезпечного наслідку, в такому разі може мати місце добровільна відмова від вчинення злочину - остаточне припинення особою за своєю власною волею замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця.

На стадії закінченого замаху на вбивство добровільна відмова можлива лише в тих випадках, коли між здійсненим діянням і ймовірним настанням суспільно небезпечних наслідків є певний проміжок часу, у ході якого особа контролює розвиток причинного зв`язку, може втрутитися і перешкодити настанню суспільно небезпечного наслідку. Добровільна відмова у цих випадках можлива лише завдяки активним діям.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях від 14 листопада 2013 року у справі № 5-46кс13, від 26 червня 2014 року у справі № 5-10кс14, від 11 грудня 2014 року у справі № 5-32кс14, від 18 червня 2015 року у справі №5-24к15, замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення та наміру вчинити злочин, а тому він є актом, що виконується виключно за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

При кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

У разі заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень за відсутності умислу на вбивство або заподіяння більш тяжкої шкоди здоров`ю дії винного слід кваліфікувати за наслідками, що фактично настали. Зазначене узгоджується у правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 26.05.2022 року (справа № 308/3530/19).

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повідомив, що він не пам`ятає, скільки наніс потерпілому ударів, однак коли побачив у потерпілого кров - намагався її зупинити, що узгоджується з показами, наданими ним в суді першої інстанції, відповідно до яких, побачивши на грудях ОСОБА_9 кров, він зупинився, схопив ганчірку та став зупиняти кров, покликав ОСОБА_10 , щоб вона викликала швидку допомогу.

Покази обвинуваченого узгоджуються із показами свідка ОСОБА_10 , яка в суді апеляційної інстанції надала такі ж покази, як і в суді першої інстанції, а саме, що ОСОБА_8 кричав їй, щоб вона терміново викликала швидку допомогу, а коли зайшла на кухню, побачила, що обвинувачений тримає на грудях потерпілого рушник, щоб зупинити кров. Також до приїзду швидкої допомоги та поліції обвинувачений ОСОБА_8 перебував на місці кримінального правопорушення та не намагався переховуватися, що підтверджується показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , наданих ними в суді першої інстанції.

Допитати в суді апеляційної інстанції потерпілого ОСОБА_9 не виявилось можливим, оскільки відповідно до наданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі копії актового запису про смерть №1908 від 05.05.2023 року - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.3 а.п.125). Тому було досліджено його покази, надані в суді першої інстанції, відповідно до яких у нього з обвинуваченим виник конфлікт, вони почали штовхатися, він замахнувся палицею на ОСОБА_8 , який його штовхнув, вони впали на диван, продовживши боротися, потім він відчув гострий біль, вважав, що ОСОБА_8 не мав наміру його вбивати.

Також судом апеляційної інстанції було досліджено письмові докази, а саме:

- протокол огляду місця події від 23.01.2022 року з фототаблицею до нього, відповідно якого було оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_3 , в ході огляду якого на кухні було виявлені та вилучені підковдра зі слідами речовини бурого кольору, під раковиною на підлозі ніж зі слідами речовини бурого кольору, три сліди пальців рук на ліпкі стрічки (т.1 а.п.8-16);

- протокол огляду від 23.01.2022 року, відповідно до якого був оглянутий ніж, на якому містяться сліди речовини бурого кольору (т.1 а.п.22);

- протокол проведення слідчого експерименту від 23.01.2022 року з фототаблицею до нього, який було проведено за участю свідка ОСОБА_10 , відповідно якого свідок за адресою: АДРЕСА_2 , показала, що 23.01.2022 року приблизно о 02.35 годин вона зайшла на кухню та побачила, що ОСОБА_9 лежав на ліжку, а в області грудної клітини у нього була кров (т.1 а.п.63-75);

- висновок експерта № СЕ-19/104-22/5242-Д від 23.02.2022 року, відповідно до якого, вилучені з рукоятки предмету, схожого на ніж, два сліди пальців рук, залишені ОСОБА_8 (т.1 а.п.189-197);

- висновок експерта № 521/50 від 14.03.2022 року, відповідно до якого, потерпілому ОСОБА_9 спричинено 5 колото-різаних ран грудної клітини справа, одна з яких відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (т.1 а.п.203-205);

- протокол слідчого експерименту від 31.03.2022 року, відповідно до якого, ОСОБА_8 показав та розказав про обставини спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (т.1 а.п.229-232);

- висновок експерта № 705е від 04.04.2022 року, відповідно до якого, встановлений механізм виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень відповідає механізму, вказаному ОСОБА_8 під час слідчого експерименту за його участю (т.1 а.п.241-243).

З досліджених колегією суддів матеріалів провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 на час спричинення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень не помер, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 самостійно припинив завдавати йому тілесні ушкодження, при цьому відповідно до висновку експерта № 521/20 від 14.03.2022 року з п`яти нанесених потерпілому ударів чотири є непроникаючими, завдані під час обопільної штовханини та боротьби, надавав допомогу, намагаючись зупинити кровотечу, а також, у зв`язку з тим, що потерпілому була надана своєчасна медична допомога.

Таким чином, колегія суддів, виходячи з усіх встановлених як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції обставин, дійшла висновку, що ОСОБА_8 після нанесення ударів потерпілому мав можливість довести злочин до кінця і вбити потерпілого, проте він утримався від подальших протиправних дій, вчинив необхідні дії для зупинення кровотечі, виклику швидкої допомоги, отже, усвідомив свою вину та намагався запобігти тяжким наслідкам, вживши всіх заходів щодо надання потерпілому медичної допомоги, що свідчить про відсутність прямого умислу на вбивство. Зазначене не суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 21.12.2022 року (справа № 570/2646/21).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.121 КК України, а саме: умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні небезпечному для життя у момент заподіяння, оскільки дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч.1 ст.121 КК України, а тому апеляційна скарга прокурора в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України задоволенню не підлягає.

Разом з тим, доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 1 статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, - судом не встановлено.

Обґрунтовуючи підстави для застосування вимог ст.69 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, щире каяття, відсутність судимості, активну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 щодо усунення негативних наслідків від його протиправних дій, його позитивну характеристику та думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого.

Однак суд першої інстанції, зазначивши як підстави для застосування ст.69 КК України обставини, що пом`якшують покарання, не обґрунтував, чому вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 наніс потерпілому 5 ударів кухонним ножем, один з яких є проникаючим, під час розпиття спиртних напоїв, що підтверджується показами самого обвинуваченого та потерпілого, однак суд при призначенні покарання обвинуваченому дані факти не врахував.

Вищезазначені обставини протирічать висновку суду про наявність підстав для застосування вимог ст.69 КК України, оскільки суд не врахував особу винного, що унеможливлює призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування закону, який не підлягає застосуванню, що потягло як наслідок призначення судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до п.4 ч.1, ч. 2 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України ухвалення свого вироку.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, колегія суддів згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, що обтяжують покарання, також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив кримінальне правопорушення під час вживання спиртних напоїв, спричинивши тілесні ушкодження.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначено в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України в мінімальному розмірі у виді позбавлення волі строком на 5 років, враховуючи думку потерпілого в суді першої інстанції, наявність обставин, що пом`якшують покарання.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року задовольнити частково.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбуття покарання рахувати з 13.09.2023 року, зарахувавши у строк відбування покарання перебування ОСОБА_8 під вартою з моменту затримання- з 23.01.2022 року по 13.09.2023 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4