Номер провадження:1-в/521/279/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника колонії (в режимі відео конференції) ОСОБА_4 ,

засудженого (в режимі відео конференції) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в режимі відео конференції (дистанційного судового провадження) клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) відносно нього, а саме:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Саханське Роздільнянського району (раніще Ширяївського району) Одеської області, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого (до засудження проживаючого) за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засудженого 05.03.2019 року Любашівським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, суд

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду міста Одеси звернувся засуджений ОСОБА_5 з клопотанням про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ).

Засуджений ОСОБА_5 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання засудженого, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

Представник колонії, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, вирішення питання про можливість застосування відносно засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишив на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та особову справу засудженого, суд вважає, що у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення необхідно відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд в межах територіальної юрисдикції якого відбуває засуджений покарання вправі вирішити питання про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудже.ного в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким»).

Аналізуючи статтю 6 КВК України можна дійти висновку, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону.

Закон пов`язує умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з двома обов`язковими елементами: 1) доведення засудженим свого виправлення та 2) фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного строку покарання.

При вирішенні питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд аналізує дані про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особу засудженого в цілому.

Як вбачається з особової справи, засуджений ОСОБА_5 неодноразово судимий, а саме:

- 03.03.1997 року Ширяївським районним судом Одеської області, за ч. 3 ст. 140 КК України (1960), до покарання у виді 3 років позбавлення волі на підставі ст. 46-1 КК України (1960) відстрочено виконання вироку на 1 рік;

- 13.01.1998 року Ширяївським районним судом Одеської області, за ст. 42, ч. 3 ст. 42, ст. 43, ст. 44, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України (1960), до остаточного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 15.10.2001 року Ширяївським районним судом Одеської області, за ч. 2 ст. 140 КК України (1960) до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України (2001) звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 12.02.2002 року Ширяївським районним судом Одеської області, за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі. В силу п. 4 ст. 70, п. 3 ст. 72 КК України даний вирок та вирок Ширяївського районного суду Одеської області виконати самостійно;

- 09.02.2009 року Біляївським районним судом Одеської області, за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

- 04.05.2011 року Христинівським районним судом Черкаської області, за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 20.03.2017 року Любашівським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 05.03.2019 року Любашівським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі;

На теперішній час, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у виді 4 років позбавлення волі за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 05.03.2019 року в умовах Державної установи «Одеська виправна колонія №14».

Згідно матеріалів особової справи засудженого вбачається, що початок строку відбування покарання 03.05.2019 року, кінець строку 03.06.2023 року.

Під час тримання в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор № 21», з 04.05.2019 року по 10.05.2019 року до праці не залучався, заохочень не мав. До дисциплінарної відповідальності не притягувався. 10.05.2019 року прибув до Державної установи «Одеська виправна колонія №14, за час відбування покарання на основному виробництві установи був працевлаштований зварювальником дільниці «ЦМК», до праці відноситься сумлінно. Має 4 заохочення, 3 стягнення (погашені). 30.12.2020 року був переведений до дільниці дальньої реабілітації Державної установи «Одеська виправна колонія №14». Після переведення до дільниці соціальної реабілітації, приймав активну участь у суспільному житті колективу засуджених дільниці, залучався до праці. В умовах послабленого контролю допустив 1 (одне) злісне порушення встановленого режиму відбування покарання та був повернутий до дільниці ресоціалізації. Після переведення до дільниці ресоціалізації був працевлаштований зварювальником дільниці «ЕСУ» до праці відносився добре. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини, намагається адекватно реагувати на критику у свою адресу. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, утримувати у чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається не допускати порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає. Засуджений уникає проведення з ним морального, правового, трудового, естетичного, фізичного, санітарно-виховного та психологічного виховання в індивідуальних, групових і масових формах на основі психолого-педагогічних та соціально-виховних принципів і методів, не завжди робить позитивні висновки.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , також встановлено, що адміністрація колонії, відповідно до витягу з протоколу №2, засуджений не довів своє виправлення.

Суд вважає, що відомості, які містяться у справі, не дають можливості дійти висновку про сумлінність поведінки засудженого як підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Ті обставини, що засуджений ОСОБА_5 має 4 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, ще не підтверджують того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, оскільки така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін.

Доводи прокурора про неможливість застосування до засудженого умовно дострокового звільнення від відбування покарання з урахуванням таких даних про особу засудженого суд визнає слушними та бере до уваги.

Таким чином, суд, оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, в тому числі і той факт, що засуджений раніше неодноразово судимий за тяжкі злочини, вважає, що процес виправлення ОСОБА_5 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.

Отже, суд вважає неможливим застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, так як останній не довів свого виправлення. Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним, тому в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) - відмовити.

Копію ухвали направити засудженому та до Державної установи «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом встановленого законом строку з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1