Справа № 357/9239/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.06.2023 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква, Київської області, кримінальне провадження № 0001849 від 05.08.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Логвин, Володарського району, Київської області, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого водієм-навантажувача ТОВ «Сполібудкомпані», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

потерпілий: ОСОБА_5 ,

представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_7 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Судом визнано доведеним, що 05.08.2022 приблизно о 07 години 13 хвилин ОСОБА_3 , керуючи технічно несправним автомобілем марки ВАЗ 21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в правій смузі руху по вул. Я. Мудрого зі сторони площі «Соборна» в напрямку вул. Першотравневої в м. Біла Церква, Київської області, де навпроти будинку № 22 по вул. Я. Мудрого в м. Біла Церква, Київської області, порушив вимоги п. 1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебував пішохід не зменшив швидкість та не зупинився щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ 21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, а саме ушкодження на голові - перелом правого соскоподібного відростка, правої потиличної кістки, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, розрив правої барабанної перетинки, садна на обличчі, закритий перелом правої великогомілкової кісти, рана на ліктьовому суглобі. Ушкодження на голові відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995, є небезпечним для життя. Закритий перелом правої великогомілкової кістки відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості так, як для повного зрощення перелому, необхідно тривалий строк більш ніж 3 тижні.

Грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п 1.5, 2.3 (б), 18.1 ПДР України та які перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що 05.08.2022 приблизно о 07.13 год. він рухався на транспортному засобі ВАЗ 21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 в правій смузі руху по вул. Ярослава Мудрого зі сторони площі «Соборна» в напрямку вул. Першотравнева в м. Біла Церква, Київської області, де навпроти будинку № 22 по вул. Ярослава Мудрого в м. Біла Церква, Київської області, не побачив пішохода, як потім стало відомо ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частини дороги по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право відносно напрямку руху ОСОБА_3 , в результаті чого останнім допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який отримав тілесні ушкодження та з місця ДТП було госпіталізовано у лікарню.

Також обвинувачений ОСОБА_3 показав, що потерпілого ОСОБА_5 він побачив за 15 метрів до того, як він здійснив на нього наїзд, про те, що у його транспортному засобі були несправні задні гальма ОСОБА_3 не було відомо до ДТП. Вказаний транспортний засіб в його користуванні перебуває приблизно три роки, але один рік транспортний засіб стояв та ним ніхто не користувався, коли ОСОБА_3 проходив строкову військову службу.

Після ДТП ОСОБА_3 вийшов з транспортного засобу та викликав швидку медичну допомогу для потерпілого ОСОБА_5 , яка прибула на місце через 5 хвилин, після швидкої приїхали працівники поліції, яких також викликав ОСОБА_3 . Після того, як закінчилися всі слідчі дії на місці ДТП, ОСОБА_3 поїхав до потерпілого до лікарні, де на той час перебувала його дружина та син. ОСОБА_3 дочекався, коли закінчиться операція у потерпілого та пройшов до нього у палату, де попросив вибачення у потерпілого, але він був після наркозу та міг ще не до кінця усвідомлювати обставини, які відбувалися.

Крім цього ОСОБА_3 під час допиту повідомив, що у нього після ДТП відбулися певні проблеми з роботою, у зв`язку з чим зміг добровільно перерахувати 3000 грн. тільки після виписки потерпілого з лікарні. Також ОСОБА_3 повідомив, що він неодноразово телефонував сину та дочці потерпілого, запитував у останніх чим він може допомогти та добровільно перераховував, ще два платежі один на 1500 грн., а другий на 2000 грн., але потерпілий відмовився отримувати вказані суми на пошті. При спілкуванні з дочкою потерпілого, ОСОБА_3 відчув дуже неприємне ставлення до нього, оскільки вона дуже грубо відповідала йому на запитання та дала зрозуміти, що немає бажання більше спілкуватися з ОСОБА_3 , у зв`язку з чим останній більш не відвідував потерпілого у лікарні та не телефонував родичам потерпілого, при цьому ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягав, що пробачення він у потерпілого постійно просив, навіть у листі, коли перерахував потерпілому матеріальну допомогу в розмірі 3000 грн.

На запитання суду обвинувачений зазначив, що ОСОБА_3 не оспорює час та місце дорожньо-транспортної пригоди, характер та локалізації пошкодження транспортного засобу, тяжкість та механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень, тобто повністю згоден з фактичними обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Крім цього, обвинуваченим ОСОБА_3 визнана повністю вина в порушенні п.1.5, 2.3 (б), 18.1 ПДР України, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди обвинуваченим/цивільним відповідачем ОСОБА_3 визнані частково, в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілому/цивільному позивачу, ОСОБА_3 відшкодував три тисячі гривень, а ще перераховані три тисячі п`ятсот гривень, які потерпілий не отримав на пошті. Вважав, що з нього на користь потерпілого може бути стягнення моральна шкода в розмірі 50 000,00 гривень.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень статей 353 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що він 05.08.2022 приблизно о 07.00 год. по робочим справам рухався до ДК «Сільмаш», у зв`язку з чим біля Білоцерківської міської ради по вул. Ярослава Мудрого в м. Біла Церква, Київської області, перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, переконавшись в тому, що проїзна частина вільна від транспортних засобів і коли вже залишилась одна смуга дорожньої розмітки, а саме пішохідного переходу до бордюри, щоб завершити перехід проїзної дороги, ОСОБА_5 боковим зором побачив транспортний засіб, який безпосередньо наїхав на нього та останній відчув біль у правій скроні, після чого потерпілий втратив свідомість та прийшов до тями лише в лікарні після ряду проведених операцій.

ОСОБА_5 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. До теперішнього часу обвинувачений ОСОБА_3 з вибаченнями не звертався, шкоду завдану кримінальним правопорушенням не відшкодував, грошові кошти, які ОСОБА_3 перераховував після лікарні, потерпілий сприйняв, як «подачку».

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про відмову від допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яке ухвалою суду, постановлено у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, а саме з боку обвинувачення та захисту з урахуванням положень статей 22, 26 КПК України, задоволено.

Досліджуючи та аналізуючи позицію обвинуваченого та покази потерпілого/цивільного позивача, суд вважає за необхідне надати оцінку їх показанням після аналізу доказів у провадженні в сукупності.

У рамках цього кримінального провадження судом було досліджено надані з боку сторони обвинувачення та захисту, наступні фактичні дані, на підставі яких кожна із сторін просить суд встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню у ньому, з числа регламентованих ст. 84 КПК України, як-то показання, речові докази, документи, висновки експерта.

На підставі яких суд у ході судового розгляду через призму їх аналізу, у порядку ст. 94 КПК України, установив таке.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, внесені 05.08.2022 об 11:33:35 год. за № 0001849 про дорожньо-транспортну пригоду за участю водія ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом ВАЗ 21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Першотравнева зі сторони площі Соборної в м. Біла Церква, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , в наслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні.

Незважаючи на те, що ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру, суд приймає до уваги наявність вказаного витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки з урахуванням положення ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто відповідно до ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До зазначеного витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань додана постанова від 28.09.2022 про перекваліфікацію кримінального правопорушення № 0001849 від 05.08.2022 з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди складеного старшим слідчим Білоцерківського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції України в Київській області ОСОБА_10 у період з 08.10 год. по 10.46 год. від 05.08.2022 з фототаблицею та схемою, в присутності понятих, підтверджується безпосередньо факт настання самої події кримінального правопорушення, а саме дорожньої-транспортної пригоди, її час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, характеристика природних умов, наслідків, що настали в результаті наїзду транспортного засобу марки ВАЗ 21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному пішоходу.

Зокрема, у даному протоколі вказано місце ДТП - проїзна частина дороги на нерегульованому пішохідному переході в правій смузі руху навпроти будинку № 22 по вул. Я. Мудрого зі сторони площі «Соборна» в напрямку вул. Першотравневої в м. Біла Церква, Київської області, при цьому зазначена дорожня розмітка виконана горизонтально білим кольором, у вигляді пішохідного переходу - зебра, ділянка дороги має асфальтобетонне покриття, яке було сухим та чистим, однак наявні сліди бурого кольору; транспортний засіб марки ВАЗ 21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 мав пошкодження у передній частині лобового скла з права та у правій частині бампера, а також пошкоджений номерний знак транспортного засобу. В ході огляду було вилучено транспортний засіб марки ВАЗ 21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 , змиви речовини бурого кольору.

До вказаного протоколу додана фототаблиця, згідно з якою на дослідницькій ділянці дороги, а саме на нерегульованому пішохідному переході в правій смузі руху навпроти будинку № 22 по вул. Я. Мудрого зі сторони площі «Соборна» в напрямку вул. Першотравневої в м. Біла Церква, Київської області відображено кінцеве розташування транспортного засобу марки ВАЗ 21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 з пошкодження лобового скла, бамперу та номерного знаку, крім цього зафіксовані сліди гальмування вказаного транспортного засобу на асфальтному покритті та сліди бурого кольору схожі на кров на асфальтному покритті та бордюрі.

Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, складеної старшим слідчим Білоцерківського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції України в Київській області ОСОБА_10 слідує, що вона містить зображення місця пригоди у вигляді схеми, яка оформлена на місці пригоди і підписана понятими та на якій графічно відображені й зафіксовані всі об`єкти та обставини, що стосуються події, та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, а саме: ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме нерегульований пішохідний переході напроти будинку № 22 по вул. Я.Мудрого в м. Біла Церква, Київської області, з двома полосами у кожний напрямок руху, тобто двостороння дорога, на схемі відображені сліди та предмети, що стосуються пригоди, відносно елементів проїзної частини, транспортний засіб; координати місця зіткнення відносно сталих орієнтирів; тобто у даному випадку підтверджується місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Отже, з дослідженої фототаблиці встановлено, що водій транспортного засобу марки ВАЗ 21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода передньою, правою частиною транспортного засобу.

Cудом, з боку слідчого при складанні протоколу ОМП від 05.08.2022, а також схеми, фототаблиці до нього, порушень вимог статей 104-106, 223, 237, 238 КПК України у ході судового розгляду не встановлено та сторонами не доведено.

Постановою від 05.08.2022 транспортний засіб марки ВАЗ 21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 визнаний речовим доказом по справі.

Згідно з протоколом огляду та перегляду відеозапису від 22.09.2022, складеного старшим слідчим відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 слідує, що з камери № 6 зовнішнього відеоспостереження на приміщенні Білоцерківської міської громади, за адресою: вул. Ярослава Мудрого, 15 в м. Біла Церква, Київської області оглянутий відео-файл, на якому на 3 хв. 11 сек. зафіксований наїзд на пішохода, який рухався з ліва на право по пішохідному переході відносно напрямку руху транспортного засобу ВАЗ 21051, який здійснив наїзд на пішохода.

При перегляді в судовому засіданні вмісту даного диску встановлено, що на ньому знаходиться один файл. При відкритті вказаного файлу наявний відеозапис з камери відеоспостереження розташованої на будівлі Білоцерківської міської громади, на 3 хв. 11 сек. вказаний відео-файл містить зафіксований наїзд автомобілем ВАЗ 21051 на пішохода, який рухався по пішохідному переходу по вул. Я. Мудрого напроти будинку № 22 в м. Біла Церква, Київської області.

Постановою від 06.09.2022 вказаний оптичний диск з відеозаписом з камери відеоспостереження № 6 на приміщенні Білоцерківської міської громади, за адресою: вул. Ярослава Мудрого, 15 в м. Біла Церква, Київської області за 05.08.2023 визнаний речовим доказом та зберігається при матеріалах судового провадження, як невід`ємна частина протоколу, що підтверджує факт набуття ними відповідного статусу у відповідності до норм КПК України.

Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

З досліджених судом, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судом встановлено наступне.

Відповідно висновка експерта № 1019/д від 28.09.2022 вбачається, що при вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_5 , 1945 року народження, знайдені наступні ушкодження: ушкодження на голові - перелом правого соскоподібного відростка, правої потиличної кістки, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, розрив правої барабанної перетинки, садна на обличчі; закритий перелом правої великогомілкової кістки; рана на ліктьовому суглобі.

Описані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля на пішохода, можливо, у строк указаний в постанові.

Ушкодження на голові відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які, згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ № 6 від17.01.1995, є небезпечними для життя. Закритий перелом правої великогомілкової кістки відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. Рана на ліктьовому суглобі відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 - тривалістю понад шести днів, але не більш як три тижні (21 день)).

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-22/32028-ІТ від 29.09.2022, гальмівна система автомобіля марки «ВАЗ 21051», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в технічно-несправному, непрацездатному стані, через заклинення поршня регулятора гальмових зусиль. Дана несправність виникла до ДТП.

Рульове керування автомобіля марки «ВАЗ 21051», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено.

Елементи підвіски автомобіля марки «ВАЗ 21051», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,на момент огляду знаходяться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП, не виявлено.

При проведенні дослідження автомобіля марки «ВАЗ 21051», реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлено, що в системі рульового керування та елементах підвіски несправностей не виявлено.

В системі робочого гальма виявлено несправність у вигляді заклинення поршня регулятора гальмівних зусиль в наслідок чого при прикладанні зусилля до педалі робочого гальма воно не передається на гальмівні механізми задніх коліс та як наслідок не відбувається їх блокування. Експлуатація автомобіля з вказаною несправністю гальмової системи знижує ефективність дії гальм та призводить до збільшення гальмівного шляху транспортного засобу. Заклинення поршня регулятора гальмових зусиль сталося до ДТП та водій мав можливість виявити дану несправність як при експлуатації автомобіля при застосуванні гальмування так і під час проведення технічного огляду гальмівної системи.

Вказаним висновком встановлена несправність гальмівної системи транспортного засобу «ВАЗ 21051», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка мала місце, ще до вчинення ДТП ОСОБА_3 05.08.2022, що в свою чергу потребувало збільшеного гальмувального шляху при застосуванні гальм, а враховуючи, що в судовому засіданні ОСОБА_3 зазначив, що потерпілого ОСОБА_5 побачив лише за 15 метрів до наїзду на нього, приводить суд до висновку, що ОСОБА_3 відволікався під час керування транспортним засобом та не був уважним, та не стежив за дорожньою обстановкою, а також не зміг вчасно застосувати гальма.

Крім цього, згідно з ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Тож, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено.

При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Крім цього, проаналізувавши інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти безпосередньо в частині доказів, які прямо стосуються фактів справи, суд установив, що відповідно з посвідченням водія НОМЕР_2 ОСОБА_3 з 09.09.2017 по 09.09.2047 має відкриті категорії А, В, С1, С на право керування відповідними транспортними засобами, куди також входить дозвіл на керування транспортним засобом ВАЗ 21051.

Згідно з висновком газоаналізатору «DRAGER Alcotest» 7510 від 05.08.2022 встановлено, що при проходженні тесту в зазначений день о 08.22 год. ОСОБА_3 , у стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Зазначені відомості суд бере до уваги, що співпадає з правовою позицією Верховного Суду колегії Першої судової палати Касаційного суду у постанові від 20.03.2018 в справі № 753/11828/13-к, де зазначено, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Враховуючи правову позицію ВП Верховного Суду, викладену в постанові від 21.09.2019 у справі № 682/956/17 (провадження № 13-31кс19) суд зазначає, що диспозиція ст. 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом момент ДТП.

Отже, під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас суд повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Так, об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною формою вини.

Так, з досліджених судом доказів по справі встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 під час керування несправним транспортним засобом марки ВАЗ 21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_3 керуючи несправним транспортним засобом у населеному пункту, знехтував перевагою пішохода, який перетинав дорогу, не порушуючи ПДР, грубо порушив ПДР, що призвело до тяжких наслідків, чим проявив байдуже ставлення до життя, здоров`я та безпеку людей, що згідно з Конституцією України є найвищими соціальними цінностями.

Отже, судом встановлено, що грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд, з урахуванням наведеного здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди.

Активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого виразилось у активному сприянні у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України.

Враховуючи, що відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди. Так, судом враховано часткове відшкодування потерпілому по кримінальну провадженню матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме те, що ОСОБА_3 вчинив його з необережності, однак, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким злочином, і внаслідок таких протиправних дій заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, у якого відсутні на утриманні члени сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, працюючий водієм - навантажувача ТОВ «Сполібудкомпані», на час вчинення кримінального правопорушення працюючого слюсарем ТОВ «Білоцерків МАЗ», де ОСОБА_3 характеризувався позитивно, крім цього ОСОБА_3 має постійне місце проживання, де останній характеризується позитивно, а також судом встановлено, що обвинувачений з 26.12.2019 проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 НГУ та був призначений на посаду водія-електрика вузла зв`язку 2-ї категорії, де також характеризувався позитивно. ОСОБА_3 під час проходження служби має грамоти та подяки за сумлінну службу та виконання службових обов`язків водія - техніка.

Отже, судом встановлено наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого. Крім цього судом враховується відсутність будь-яких попередніх адміністративних правопорушень у обвинуваченого, пов`язаних з порушенням ПДР, враховує позицію в судових дебатів прокурора, який вважав, за можливе призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією інкримінованого злочину, з призначенням додаткового покарання та призначенням остаточного покарання із застосуванням іспитового строку та з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Потерпілий просив призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду, якого підтримав його представник. Сторона захисту при цьому просила призначити мінімальний строк покарання, із застосуванням іспитового строку без позбавлення права керувати транспортними засобами.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 згідно зі ст. 16 Закону «Про дорожній рух» та п. 2 Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 № 340, отримував посвідчення водія на право керувати транспортними засобами серії НОМЕР_2 від 09.09.2017.

Крім цього суд призначаючи покарання виходить також з особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення та враховує, що ОСОБА_3 , керуючи не справним джерелом підвищеної небезпеки, порушив одночасно декілька пунктів ПДР, і саме недотримання ним правил призвело до наїзду на пішохода, який знаходився в цей момент на пішохідному переході, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Отже суд вважає, що виправлення і перевиховання, попередження з боку обвинуваченого ОСОБА_3 здійснення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання можливо без ізоляції від суспільства, останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції статті Кримінального Закону, із застосуванням до основного покарання ст. 75 КК України, звільнивши від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

На думку суду, застосування звільнення від покарання з випробуванням, у даному випадку є більш дієвим заходом впливу на обвинуваченого, оскільки перебуваючи під наглядом уповноваженого органу з питань пробації він відчуватиме відповідний тиск відповідальності, при цьому залишаючись соціально адаптованою особою, як такою, що поважає сімейні і соціальні цінності, відповідно зменшивши ймовірний тягар його утримання у місцях позбавлення волі.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Крім цього, суд вважає, що можливості застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України - стягнути з ОСОБА_3 у порядку статей 122, 124 КПК України.

Під час судового розгляду встановлено, що внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Представник потерпілого в інтересах потерпілого в судовому засіданні до початку судового розгляду по суті заявив цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 , зокрема на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 195 306,22 гривень та стягнення витрат на правову допомогу.

Крім цього, представником потерпілого в інтересах потерпілого подана заява про уточнення позовних вимог щодо уточнення суми стягнення витрат на правову допомогу, яка складає 10 000 гривень.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілого/цивільного позивача - ОСОБА_5 до обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 49 КК України потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. У справах про злочин, внаслідок яких сталася смерть потерпілого, права, передбачені цією статтею, мають його близькі родичі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Крім того, стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що транспортний засіб ВАЗ 21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 був застрахований ТДВ СК «Кредо», договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.07.2022. Відповідно до умов полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 320 000,00 гривень, за шкоду, заподіяну майну, - 160 000,00 гривень. Зазначеним полісом, забезпечена відповідальність осіб перед потерпілими за участю керованого автомобіля.

Тобто з урахуванням наявності договору страхування відповідальність у певних межах була покладена як на особу, яка застрахувала свою відповідальність, так і на страхову компанію.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивач зазначає, що 05.08.2022 внаслідок ДТП, яке вчинено ОСОБА_3 на транспортному засобі ВАЗ 21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 , потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Отже, в результаті ДТП ОСОБА_5 завдано матеріальну та моральну шкоду.

Матеріальна шкода полягає у витратах пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_5 під час стаціонарного лікування, а саме медичного обстеження та придбання ліків, що становить 33 875, 653 грн.

Враховуючи, що вказана сума матеріальної шкоди входить до встановленого ліміту, передбаченого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП покладається на страховика, а саме на ТДВ «СК «КРЕДО».

Також представник позивача зазначив, що внаслідок ДТП, яке мало 05.08.2022 ОСОБА_5 зазнав фізичного болю, тривале лікування та страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних страждань в зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку ОСОБА_3 . В наслідок ДТП ОСОБА_5 змушений постійно лікуватися, що призвело до зміни звичайного спокійного ритму його життя, ОСОБА_5 втратив сон та спокій, постійно роздратований, знервований, часто впадає в депресії, постійно змушений шукати моральної та психологічної підтримки серед своїх рідних. Спричинені страждання мають продовжений та інтенсивний характер, порушені його життєві плани та перспективи, постійно переживає за своє майбутнє, втратив можливості надалі здійснювати трудові обов`язки, оскільки станом на час ДТП був працевлаштованим, а саме займав посаду помічника президента Київської обласної (регіонально) торгово-промислової палати, не зважаючи на свій пенсійний вік, був зайнятою особою. Після ДТП ОСОБА_5 немає можливості пересуватися без допомоги ходунків, сильно болить голова, часті запаморочення, особливо при зміні погоди, став не впевнений в собі, а також часті болі в нозі. Звичайний спосіб життя ОСОБА_5 після ДТП значно змінився, це полягає в тому, що останньому важко переносити будь-які фізичні навантаження, в тому числі і звичайний рух без ходунків. Тривалий час використовується на постійні дослідження, консультації та лікування, вживання ліків, що направлено на покращення здоров`я після ДТП. Таким чином часу для звичного проведення дозвілля не залишилось, що призвело до припинення спілкування з друзями, знайомими, також постійні хвилювання перебувають у ОСОБА_5 за те що не зможе відновити попередній свій здоровий стан організму. Потерпілий ОСОБА_5 у зв`язку з наявними обмеженням у русі, вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб за для допомоги у транспортуванні при відвідуванні медичних установ та обстеженнях, що також завдає моральні страждання. При цьому винуватець ДТП, крім переказу грошових коштів у розмірі 3000,00 грн. нічим не допоміг та особисто не попросив вибачення. Таким чином ОСОБА_5 оцінює моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.

Так, при розрахунку моральної шкоди представник позивача врахував, що страховою компанією відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, відрахувавши з суми матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю позивача, а саме з 33 875, 65 гривень, 5 відсотків, становить (33 875,65х5%) = 1 693,78 грн.

Крім цього представник позивача врахував сплачені у добровільному порядку ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 3000,00 грн., а також враховуючи, що суму в розмірі 1 693,78 грн. підлягає сплати страховиком в рахунок відшкодування моральної шкоди, то розмір суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди становить 195 306,22 грн., вказана сума отримана з розрахунку 200 000,00 - 3 000,00 - 1 6993,78.

З наданого стороною захисти відзиву вбачається, що ОСОБА_3 не визнає позовні вимоги оскільки сторона захисту наголошує, що враховуючи наявний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності між ОСОБА_3 та страховою компанією, потерпілий не звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому його позовні вимоги до обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_3 не підлягають задоволенню. Крім цього у відзиві сторона захисту наполягала на збільшенні позовних вимог щодо матеріальних витрат потерпілого, який не врахував на думку сторони захисту тимчасову свою втрату працездатності.

З наведеного відзиву вбачається, що сторона захисту зазначає про неналежне визначення сторони цивільного відповідача, у зв`язку з тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність обвинуваченого була застрахована, суд вважає їх не спроможним.

Так, позовні вимоги потерпілим заявлені саме до обвинуваченого ОСОБА_3 , при цьому цивільні позови не містять будь-яких посилань щодо стягнення заподіяних збитків з третіх осіб.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страховик зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 999 ЦК України розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Статтею 7 Закону України «Про страхування» зазначені види обов`язкового страхування. До яких відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 401/1688/17 (провадження № 51-8184км18), аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив також у постанові від 17.11.2021 у справі № 333/384/20 (провадження № 51-3144км21), а саме право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена ст. 35 Закону «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Іншій спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймаються у зв?язку з визначенням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою про цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, вина у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі не звернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин з якими законодавець пов?язує підстави для виплати відшкодування.

Таким чином, що стосується доводів захисника про неналежне визначення сторони цивільного відповідача, враховуючи, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність обвинуваченого була застрахована, суд вважає їх неспроможним.

Так, позовні вимоги заявлені потерпілим саме до обвинуваченого ОСОБА_3 , при цьому цивільний позов не містить будь-яких посилань щодо стягнення заподіяних збитків з третіх осіб.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із винної особи шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення обравши на власний розсуд один з альтернативного можливих засобів захисту свого порушеного права.

Право потерпілих на відшкодування шкоди є абсолютним і не може бути припинено або обмежено будь-яким договором, у тому числі договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

На підставі викладеного цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягає повному задоволенню.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд враховує складність справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціну позову та/або значення справи для сторони. Обов?язковим переліком документів, які підтверджують витрати на професійну правову допомогу, незалежно від юрисдикції спору є: договір на надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з позначкою банка або іншій банківський документ, касові чеки тощо). КПК України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат у тому числі на правову допомогу, що входить до предмету доказування в кримінальному провадженні, вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.10.2022 у справі 753/10228/20 (провадження № 51-5868км21).

Отже, представником потерпілого - адвокатом у заяві про уточнення позовних вимог в частині стягнення процесуальних витрат, зазначена сума 10 000,00 гривень тобто витрати на правову допомогу, яку останній просить стягнути з ОСОБА_3 .

В обґрунтування розміру витрат на правову допомогу представник потерпілого послався на умови договору про надання правової допомоги № 227 від 09.08.2022, додатком до такого договору, актом про надання правничої допомоги, рахунком на оплату № 17, № 18, квитанціями про оплату відповідно.

Таким чином цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу також підлягає задоволенню.

Речові докази по справі, підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України, а саме транспортний засіб «ВАЗ 21051», державний номерний знак НОМЕР_1 , який повернутий ОСОБА_3 на відповідальне зберігання, після набрання вироком законної сили, залишити у останнього, як у власника майна.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_11 у справі № 357/6751/22 (провадження 1-кс/357/1188/22) на транспортний засіб марки «ВАЗ 21051», державний номерний знак НОМЕР_1 , підлягає скасуванню.

Процесуальні витрати, пов?язані з проведення судових експертиз, підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з іспитовим строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_11 у справі № 357/6751/22 (провадження 1-кс/357/1188/22) на транспортний засіб марки «ВАЗ 21051», державний номерний знак НОМЕР_1 - скасувати.

Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ 21051» державний номерний знак НОМЕР_1 , який повернутий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили, залишити у останнього, як у власника майна.

На підставі статей 122-124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи у розмірі 1887,80 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім гривень 80 копійок).

Цивільний позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та відшкодування витрат на правову допомогу - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 195 306,22 грн. (сто дев`яносто п`ять тисяч триста шість гривень 22 копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_12