Номер провадження: 11-кп/813/1565/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000368, внесеному до ЄРДР 01.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були задоволені.

Продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22.07.2023 року включно, без визначення розміру застави, стосовно кожного.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та запобігти доведеним прокурором ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 , не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:

- прокурор звернувся до суду з клопотанням, не дотримуючись вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, не надав копію клопотання про продовження строку тримання під вартою;

- прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що ґрунтуються на припущеннях, жодним чином доведено не було;

- обвинувачена не має наміру переховуватись від суду;

- ризик впливу на потерпілих відсутній, з огляду на те, що їх вже було допитано у судовому засіданні;

- судом першої інстанції не було враховано наявні у обвинуваченої соціальні зв`язки, а саме те, що ОСОБА_9 офіційно працевлаштована в ТОВ «Таласатрейд», одружена, має статус внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на викладене, обвинувачена просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати їй більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:

- клопотання про продовження строків тримання під вартою йому не надавалось;

- прокурор ОСОБА_6 не входить до групи прокурорів;

- стороною обвинувачення не надано суду жодних реальних доказів його вини;

- прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, жодним чином доведено не було;

- він офіційно працевлаштований, має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ;

Посилаючись на викладене, обвинувачений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаного з триманням під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , також підтримала вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просила задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Крім того, враховуючи положення ст.422-1 КПК, апеляційний розгляд проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_10 , який не заявляв клопотань про апеляційний розгляд за його участю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Суворовському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000368, внесене до ЄРДР 01.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, погодився з доводами прокурора, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, на даний час не зникли та продовжують існувати.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених про те, що в рамках даного кримінального провадження відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як вбачається з обґрунтованих висновків суду, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні продовжують існувати доведені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, які на час розгляду клопотання не зменшилися, що унеможливлює запобігання цим ризикам.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку що ризик того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду не зменшився, зважаючи на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, тому приймаючи до уваги той факт, що обвинувачені, будучи обізнаними про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання, яке загрожує останнім у разі визнання їх винними, підвищують ризик переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Колегія суддів вважає, що не відпав і не зменшився ризик можливого незаконного впливу обвинуваченими на потерпілих та свідків, з метою зміни останніми показань, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілі та свідки ще не допитані в судовому засіданні їх показання мають істотне значення для судового розгляду.

Також існує ризик можливого вчинення обвинуваченими іншого злочину, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 офіційно не працевлаштовані, тобто не мають постійного прибутку та стабільного джерела доходу, має місце ризик, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть вдатися до спроб вчинення інших злочинів з корисливих мотивів.

На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_9 , що вона не має наміру переховуватись від суду, апеляційний суд до уваги не приймає, адже жодних розумних гарантій добросовісної поведінки обвинуваченої на вказаній стадії кримінального процесу ані судді, ані апеляційному суду надано не було.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, оскільки на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст. 368 КПК України таке питання вирішуються судом при ухваленні вироку.

Щодо посилань обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про невручення їм клопотання про продовження відносно них запобіжного заходу, апеляційний суд зазначає наступне.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, із аналізу вищезазначених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що під час продовження строку застосування запобіжного заходу під час судового розгляду не вимагається обов`язкової наявності клопотання прокурора, суд 1-ої інстанції зобов`язаний в будь-якому випадку повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання особи під вартою.

Крім того, як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, оскаржуваної ухвали суду, прокурор надав письмові клопотання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у судовому засіданні обвинувачені та їх захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання та не просили відкласти розгляд справи для ознайомлення з ними.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно того, що у судовому засіданні у суді першої інстанції під час вирішення питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою був присутній прокурор, який не входить до групи прокурорів, призначених здійснювати повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки в матеріалах провадження міститься постанова про зміну групи прокурорів, від 24.05.2023 року, з якої вбачається, що прокурор ОСОБА_6 входить до групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000368, внесеному до ЄРДР 01.06.2022 року.

Соціальні зв`язки обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, наявність місця проживання не є достатньо переконливими обставинами, щоб нівелювати існуючі на час постановлення оскаржуваної ухвали ризики та жодним чином не свідчать про неможливість вчинення обвинуваченими спроб переховування, впливу на свідків чи іншого кримінального правопорушення в подальшому.

Крім того, обвинуваченими не надано будь-яких документів на підтвердження доводів щодо їх працевлаштування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинувачених підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000368, внесеному до ЄРДР 01.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4