ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5331/18 Головуючий в 1 інст. - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1040/23 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду клопотання прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Запорізького апеляційного суду перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001367 від 13 березня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено кожному покарання у виді 8 років позбавлення з конфіскацією майна.

Крім того, вказаним вироком відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2021 року вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2020 року змінено шляхом виключення з вироку суду ряду доказів, а в решті вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 червня 2023 року ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2021 року скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 серпня 2023 року включно.

28 липня 2023 року прокурор відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з клопотаннями про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотань прокурор зазначив, що на теперішній час не зникли та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належний рівень процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав подані ним клопотання та зазначив, що ризики не зменшились, обвинувачені спільно вчинили тяжкий злочин із застосуванням насильства, раніше неодноразово судимі, схильні до вчинення умисних злочинів, за вироком суду першої інстанції кожному з них призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що він має постійне місце проживання, підстави висловлювати кому-небудь погрози відсутні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що він має постійне місце проживання, раніше до нього вже застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і порушень він не допускав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення клопотання прокурора та зазначив, що підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою немає.

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

З огляду на частини 1-3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, і яке може бути задоволено при умові, що заявлений ризик, який став обґрунтуванням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Таким чином, у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання слідчого, прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, необхідно з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування такого запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, клопотання прокурора є обґрунтованими та належним чином умотивованими, викладені в клопотаннях обставини свідчать про доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а також встановлена неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії умисних тяжких злочинів проти власності, суворість призначеного судом першої інстанції кожному з них покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченим у разі залишення вироку суду першої інстанції без змін, факт неодноразового відбування ними покарання в місцях позбавлення волі у минулому, продовжує й надалі існувати ризик їх переховування від суду.

Колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачених переховуватися від суду.

Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, матеріальне становище обвинувачених, а також те, що вони мають реальну можливість вільної зміни свого місця проживання, окремо підвищують ймовірність їх переховування від суду, а у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджують наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Також не виключається можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків, оскільки кримінальне провадження знаходиться на стадії перегляду вироку судом апеляційної інстанції, тому зміна обраного щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може створити ризик тиску обвинувачених на потерпілого та свідків, що у випадку необхідності їх повторного допиту в суді апеляційної інстанції може спровокувати в останніх бажання відмовитися від наданих ними у суді першої інстанції показань або змінити їх.

Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше неодноразово судимі за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів проти власності, а маючи не зняті та не погашені судимості, вчинили новий умисний корисливий тяжкий злочин із застосуванням насильства, вони не працюють, суспільно-корисною працею не займаються, не мають постійного джерела доходу, що вказує на те, що вони заробляють на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення ними інших аналогічних корисливих злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, впливати на потерпілого чи свідків або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

Висловлена у судовому засіданні апеляційного суду думка обвинувачених та їх захисників про те, що оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають постійне місце проживання, то до них можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не є безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявність постійного місця проживання не є беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин провадження, колегія суддів вважає за необхідне продовжити застосування відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки останніх.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів до 28 вересня 2023 року включно.

Продовжити застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів до 28 вересня 2023 року включно.

Ухвала набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 333/5331/18