ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/160/23 Справа № 185/7099/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Вирішено цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 400 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат та долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, і потерпілий ОСОБА_12 тривалий час проживали по сусідству і між їхніми родинами склалися усталені неприязні відносини.

05 травня 2019 року, у вечірній час доби, ОСОБА_7 , на той час будучи в неповнолітньому віці, допомагав по господарству своїй бабусі ОСОБА_13 , гнав двох корів до домоволодіння АДРЕСА_1 , де проживає його бабуся.

Прямуючи по АДРЕСА_1 , в напрямку домоволодіння № 58, приблизно о 19.50 год. 05 травня 2019 року, ОСОБА_7 побачив на вулиці ОСОБА_12 , який випасав домашню птицю, прямував на іншу сторону вулиці і перейшов тим самим шлях ОСОБА_7 та домашній худобі. Будучи незадоволеним діями ОСОБА_12 , який перейшов дорогу перед ним та коровами, ОСОБА_7 , став висловлюватися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_12 , що посилило неприязні стосунки, які сформувалися задовго до того часу, у зв`язку зі спором з приводу поділу земельних ділянок та встановлення межі між домоволодінням АДРЕСА_1 , де проживає бабуся ОСОБА_7 та домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_12 разом зі своєю родиною.

В ході словесного конфлікту, який виник з приводу образи ОСОБА_7 . ОСОБА_12 , на ґрунті неприязних відносин, у неповнолітнього ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_12 .

ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, усвідомлюючи протиправність та небезпеку своїх дій, діючи умисно, бажаючи настання смерті ОСОБА_12 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , маючи при собі короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю калібру 6,5 мм з маркуванням «STALKER 2918-S», до якого саморобним способом внесені зміни, дістав його із-за свого одягу та, використовуючи його як знаряддя злочину, приблизно о 19.53 хв, умисно здійснив з нього один постріл в область життєво важливого органу шиї потерпілого ОСОБА_12 . Після пострілу ОСОБА_12 зробив декілька кроків, після чого, ОСОБА_7 , наніс ОСОБА_14 дерев`яною палкою, яку тримав в руці, один удар в область ноги. Після цього потерпілий ОСОБА_12 впав на землю та помер на місці скоєння злочину на ділянці місцевості неподалік домоволодіння АДРЕСА_1 , 05 травня 2019 року приблизно о 19 год 55 хв.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді вхідного вогнепального поранення правої бокової поверхні шиї біля кута нижньої щелепи, синець на правій боковій поверхні шиї.

Смерть потерпілого ОСОБА_12 настала від внутрішньочерепної травми, що супроводжувалася великовогнищевими субарахноїдальними крововиливами з боку основи головного мозку, внаслідок сліпого вогнепального поранення правої поверхні шиї біля кута нижньої щелепи.

Крім того, 05 травня 2019 року приблизно о 19.50 год ОСОБА_7 незаконно зберігав і носив при собі стартовий пістолет «STALKER 2918-S», перероблений на короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю, калібру 6,5 мм, без передбаченого п. 9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, дозволу, порядок отримання якого визначений в Інструкції, затвердженій наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, в приміщенні житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

В період часу з 21 год 55 хв 05 травня 2019 року до 01 год 07 хв 06 травня 2019 року співробітниками поліції в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , в присутності понятих в приміщенні кімнати останнього було виявлено та вилучено стартовий пістолет «STALKER 2918-S», заводський номер НОМЕР_1 , калібру 9 мм. Р.А., промислового виробництва Туреччини, до якого саморобним способом внесені зміни, а саме: видалена передня частина ствола з захисним елементом, замість якого встановлено саморобну частину ствола з наскрізним гладким каналом, діаметром 6,5 мм. та заглушений отвір для виходу порохових газів, котрий відноситься до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї калібру 6,5 мм.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просити скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком десять років;

- за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на десять років.

Прокурор також просив доповнити резолютивну частину вироку словами: «Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після проголошення вручається сторонам кримінального провадження».

Просив виключити з мотивувальної частини вироку слова «Разом з тим, з обвинувачення ОСОБА_7 колегія суддів вважає за необхідне виключити кваліфікуючу ознаку «придбання вогнепальної зброї» у зв`язку з відсутністю такої ознаки в правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в обвинуваченні ОСОБА_7 ».

В іншій частині вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 на ґрунті неприязних відносин, які сформувалися вже до конфлікту, направив на неозброєну людину вогнепальну зброю та, коментуючи свої дії, мав намір не просто налякати потерпілого, а позбавити його життя.

Прокурор зазначив, що сукупність дій неповнолітнього, спосіб вчинення вбивства, знаряддя вбивства, локалізація заподіяних потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень з наслідками, які настали, свідчить про те, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій і бажав настання злочинних наслідків.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції в достатній мірі не врахував обставини, характер вчиненого і ступінь наслідків від вчинених злочинів, дані про особу винуватого, факт вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого та тяжкого злочинів стосовно неозброєної людини, наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання - неповнолітній вік обвинуваченого на час вчинення злочинів.

Прокурор також вважає, що суд першої інстанції не врахував невизнання вини обвинуваченим та відсутність будь-якого каяття у вчиненому, поведінку й оцінку скоєного, відсутність у нього критики до вчиненого, невідшкодування завданої моральної шкоди потерпілій, та навіть агресивне поводження в судових засіданнях стосовно неї.

Прокурор також зазначив, що в порушення ст. 374 КПК України, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку взагалі не зазначив строк і порядок набрання вироком законної сили та порядок отримання копій вироку учасниками судового провадження.

Крім того, прокурор зазначив, що в мотивувальній частині вироку судом було зазначено про виключення з обвинувачення ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки «придбання вогнепальної зброї» у зв`язку з відсутністю такої ознаки в правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в обвинуваченні ОСОБА_7 , при цьому саме така кваліфікуюча ознака, як придбання вогнепальної зброї взагалі не була інкримінована ОСОБА_7 стороною обвинувачення.

Тому прокурор вважає, що з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції необхідно виключити вказаний абзац.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції, постановити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 виправдувальний вирок та звільнити обвинуваченого з-під варти.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 не винуватий у вчинених злочинах, які йому інкримінуються.

Апелянт зазначив, що висновки експертів щодо причин смерті потерпілого є помилковими та ґрунтуються на припущеннях, а тиск у мозку ОСОБА_15 , який є причиною його смерті, був від ударів потерпілої ОСОБА_15 по його голові, коли вона наносила йому численні удари в голову, намагаючись його реанімувати. Це бачила свідок ОСОБА_16 , про що і надавала пояснення в суді першої інстанції під присягою.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що свідок ОСОБА_16 в деталях описала свій маршрут, де вона стояла на місці події, чому її не бачили, і що у обвинуваченого не було пістолета, коли він уходив.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не допитав експерта, який проводив криміналістичну експертизу і зазначив, що з пістолета можливо було стріляти свинцевими кулями, проте не зазначив, чи можна було з нього стріляти олов`яними кулями, враховуючи, що в рані потерпілого було виявлено олово та інші метали, а свинець не був виявлений.

На його думку, суд першої інстанції безпідставно не допитав повторно свідка ОСОБА_17 , та не з`ясував, чи паяв він оловом радіатор свого автомобіля у той день, враховуючи, що він торкався рани на шиї ОСОБА_15 .

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не провів повторну експертизу стосовно ще одного синця на шиї ОСОБА_15 поряд з раною глибиною 2 мм.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не визнав недопустимим доказом протокол обшуку, який здійснював слідчий ОСОБА_18 , оскільки слідчий не звертався за санкцією на проведення обшуку до слідчого судді; протокол слідчого експерименту, під час якого обвинувачений ОСОБА_7 обмовив себе під фізичним та психологічним впливом, враховуючи що він був на той час неповнолітньою особою, а його батько, як його законний представник, не був присутній під час проведення такої слідчої дії.

Посилається на те, що стороною захисту було неодноразово заявлено відводи складу суду, які не були задоволені, проте під час розгляду справи не було відомо про ще одну підставу для відводу перебування судді ОСОБА_1 у родинних зв`язках з потерпілою, що мало бути підставою для її самовідводу. Крім того, слідчий ОСОБА_19 , яка проводила слідчий експеримент, перебуває у родинних відносинах зі свідком ОСОБА_20 , який одночасно був присутній як понятий під час обшуку житлового приміщення у батька - законного представника обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, постановити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 виправдувальний вирок та звільнити обвинуваченого з-під варти.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно не було визнано недопустимим доказом протокол обшуку з фототаблицями від 05 травня 2019 року, враховуючи, що слідчий ОСОБА_21 до слідчого судді щодо проведення ним обшуку житла без постановлення ухвали слідчого судді не звертався, замість нього до слідчого судді звернулась слідча ОСОБА_19 , яка участь у проведенні обшуку не приймала, що, на думку захисника, є порушенням чинного законодавства.

Захисник також зазначив, що відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від травня 2019 року за участю неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 , в проведенні даної слідчої дії приймали участь: захисник адвокат ОСОБА_22 , соціальний педагог, законний представник неповнолітнього підозрюваного - ОСОБА_8 , участі не приймав і був відсутній. Суд погодився з думкою сторони захисту і визнав цей доказ недопустимим, як такий, що здобутий внаслідок істотного порушення прав на той час неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_23 .

За тих же підстав суд першої інстанції визнав недопустимим доказом висновок судово- психологічної експертизи № 15/14.1/72 від 14.06.2019 стосовно психологічних властивостей ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту від 11 травня 2019 року

Також, колегія суддів не прийняла до уваги висновок експерта № 291 від 12 червня 2019 року, оскільки на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2019 року було призначено комісійну судово-медичну експертизу до проведення якої вирішено залучити експертів судово-медичної лабораторії КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР». Однак експертиза була проведена одноособово судмедекспертом ОСОБА_24 .

При цьому, захисник вважає, що за правилом «отруйного дерева» є також недопустимим висновок комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року, який ґрунтується на висновку експерта № 290 від 12 червня 2019 року, який був визнаний недопустимим доказом.

Захисник вважає, що всі основні докази, від яких залежить обвинувачення, є недопустимими, що дає достатні підстави для винесення виправдувального вироку оскільки в діях ОСОБА_7 відсутні події та склади інкримінованих йому злочинів.

Також захисник зазначив про родинні стосунки між складом суду та потерпілою ОСОБА_10 , про що було викладено в апеляційній скарзі представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_8 , проте, ця обставина стала відома стороні захисту лише після винесення вироку.

В судовому засіданні обвинувачений, його захисник та законний представник підтримали апеляційні скарги сторони захисту та з підстав, викладених у скаргах, просили їх задовольнити, вирок суду скасувати та ухвалити виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_7 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, і просив її задовольнити, вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання.

Потерпіла в судовому засіданні та її представник підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисника про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що такі доводи є безпідставними, а вирок суду в цілому є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку.

В основу свого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання потерпілої ОСОБА_10 , яка в суді пояснила, що ОСОБА_7 - її сусід, з родиною якого у них давні неприязні відносини. 05 травня 2019 року о 19.00 год. в ході конфлікту ОСОБА_7 сказав: «Я тебе зараз пристрелю» і вистрелив у ОСОБА_12 , тримаючи пістолет у правій руці, а палку в лівій. Вона знаходилась приблизно в 5 метрах від чоловіка і бачила, що чоловік одразу не впав, а пройшов ще пару метрів. В цей час ОСОБА_7 вдарив чоловіка палкою по нозі, після чого він впав. Вона підбігла до ОСОБА_12 і побачила с правої сторони на його шиї дірку. В той день поминали померлих і вони з чоловіком трохи випили, але чоловік був спокійний, в руках нічого не тримав, на ОСОБА_7 не нападав.

Свідок ОСОБА_25 в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_7 його сусід. 05 травня 2019 року ввечері вони з жінкою почули постріл та крик жінки. Меркулова кричала, що ОСОБА_26 вистрелив в її чоловіка. Коли вийшли на вулицю, біля двору бабусі ОСОБА_7 лежав ОСОБА_12 . Зять підбіг і побачив, що у ОСОБА_12 в шиї дірка. На місці події ОСОБА_7 не було.

За змістом показань свідка ОСОБА_27 , ввечері 05 травня 2019 року, почувши постріл, він вибіг з двору та побачив лежачого біля будинку № 58 Меркулова, в якого була рана в шиї з правої сторони, текла кров, він помер у нього на руках.

Свідок ОСОБА_28 пояснила суду, що свідком подій 05 травня 2019 року вона не була, а була понятою при проведенні обшуку в будинку, де проживав ОСОБА_7 . Під час обшуку на письмовому столі у кімнаті ОСОБА_29 працівники поліції виявили пістолет та патрони.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_30 , одного разу вони з ОСОБА_31 гнали корів і той показав йому пістолет чорного кольору та зазначив, що це для відлякування собак, зробив постріл і собаки розбігалися. Цей пістолет він бачив у ОСОБА_7 неодноразово.

Свідок ОСОБА_32 очевидцем злочину не була, бачила вже наслідки вчиненого злочину та показала, що ОСОБА_33 часто обзивав нецензурними словами потерпілого.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_34 вона не була очевидцем подій, проте підтвердила, що з сім`єю ОСОБА_15 були неприязні відносини. Не знала про те, що у сина міг бути пістолет, який було вилучено в дитячій кімнаті будинку.

В судовому засіданні в суді першої інстанції допитаний експерт ОСОБА_24 , який зазначив, що робив розтин тіла потерпілого ОСОБА_12 . У нього було вогнепальне поранення шиї. Куля не була їм знайдена в тілі трупа, можливо вона випала на місці події, бо глибина рани невелика 0,2 см. Внаслідок вогнепального поранення шиї у потерпілого стався ушиб головного мозку. Додав, що після такого порання могли бути здійснені потерпілим неусвідомлені дії у дуже короткий проміжок часу. Експерт виключив, що смерть ОСОБА_12 могла настати від інсульту.

Відповідно до показань спеціаліста ОСОБА_35 , пошкодження на шматку шкіри трупа ОСОБА_12 носить характер вогнепального поранення і заподіяне снарядом, що володів значною кінетичною енергією.

Експерт відділу комісійних експертиз Харківського бюро СМЕ ОСОБА_36 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що в числі інших експертів проводив комісійну експертизу за матеріалами кримінального провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень, які призвели до смерті ОСОБА_12 . Його смерть настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась внутрішньочерепними крововиливами. 05 травня 2019 року ОСОБА_12 спричинено вогнепальне поранення шиї і між цим пораненням і закритою черепно-мозковою травмою є причинно-наслідковий зв`язок. Смерть ОСОБА_12 після спричиненого вогнепального поранення настала швидко. Таке поранення дуже небезпечне. Експерт категорично виключив виникнення тяжких тілесних тілесних ушкодження у ОСОБА_12 , які призвели до його смерті, внаслідок удару палкою чи при падінні з висоти власного зросту.

Винуватість ОСОБА_7 також підтверджується сукупністю наступних письмових доказів кримінального провадження:

- протоколом огляду місця події і фототабляцями до нього від 05 травня 2019 року зафіксовано розташування трупу ОСОБА_12 та рана на шиї трупу розміром 1,4 х 0,6 см, краї рани нерівні, навколо рани нашарування у вигляді чорних крапок, на 2 см ліворуч від рани виявлений синець неправильної форми розміром 2,5 х 1,5 см (т. 1 а.п.176 184);

- протоколом обшуку з фототаблицями від 05 травня 2019 року відповідно до якого проведено обшук будинку АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено в тому числі: пістолет марки «STALKER 2918S» з магазином; металева коробка синього кольору з відстріляними гільзами у кількості 4 шт., з маркуванням «9 мм. Р.А.»; полімерна коробка чорного кольору з набоями у кількості 8 шт., з маркуванням «9 мм Р.А.»; металевий ціпок, кінець якого обмотаний ізоляційною стрічкою синього кольору, який утворює руків`я та має петлю із синтетичного матеріалу сірого кольору; 2 металевих предмети сірого кольору, схожі на сюрікени, у чохлах чорного кольору; чотири ножа та ін. (т. 1 а.п. 186-194);

- протоколом слідчого експерименту від 19 червня 2019 року в ході якого потерпіла ОСОБА_10 відтворила обставини подій 05 травня 2019 року, показала, як на вул. Тімірязєва м. Павлограда виник конфлікт між обвинуваченим та її чоловіком ОСОБА_12 , в наслідок якого, ОСОБА_7 пістолетом, який тримав у правій руці, зробив постріл у бік чоловіка, від якого чоловік помер (т. 2 а.п. 219-223).

- висновком експерта № 2-263 від 09 липня 2019 року, відповідно до якого наданий на дослідження предмет схожий на пістолет, вилучений в ході проведення обшуку 05 травня 2019 року за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , є короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,5 мм. Пістолет придатний для проведення пострілів методом роздільного спорядження (холодний патрон калібру 9 мм Р.А. та свинцева сферична куля діаметром 6,5 мм. масою 1,6 грама), при цьому питома кінетична енергія експериментально відстріляних снарядів (куль) перевищує граничне значення 0,5 Дж/мм2. В конструкцію стартового пістолета «STALKER 2918-S», заводський номер НОМЕР_1 , калібру 9мм. Р.А., промислового виробництва Туреччини, саморобним способом внесені зміни, а саме: видалена передня частина ствола з захисним елементом, замість якого встановлено саморобну частину ствола з наскрізним гладким каналом, діаметром 6,5 мм. та заглушений отвір для виходу порохових газів (т. 2 а.п. 93-98);

- відповідно до висновку експерта № 8-403 від 29 липня 2019 року встановлено, що на рукоятці, затворі, спусковому крючку, курку, спусковій скобі, запобіжнику, рамці та кнопці магазина пістолета з маркуванням «STALKER 2918-S» встановлено наявність клітин з ядрами. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка букальних клітин ОСОБА_7 , клітин з ядрами на рукоятці, затворі, спусковому крючку, курку, спусковій скобі, запобіжнику та рамці пістолета з маркуванням «STALKER 2918-S». Генетичні ознаки клітин з ядрами на затворі співпадають з генетичними ознаками зразка букальних клітин ОСОБА_7 , зразки яких відібрано у обвинуваченого в присутності захисника протоколом 08 травня 2019 року. Ймовірність випадкового спів падіння генетичних ознак клітин з ядрами на затворі та зразка букальних клітин ОСОБА_7 складає 2,50х10-22. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 3,99х10-21 осіб (т. 2 а.п. 83-92);

- відповідно до висновку експерта № 1/5.1/1912 від 30 липня 2019 року на наданих на експертизу марлевому тампоні (в редакції слідчого судді «змивах, зроблених з поверхні шиї трупу ОСОБА_12 ») та марлевому тампоні (в редакції слідчого судді «змивах, зроблених з рук трупу ОСОБА_12 ») виявлено дифеніламін - речовина, яка може бути характерна для вибухових речовин та продуктів їх перетворення (продуктів пострілу) (т. 2 а.п. 39-51);

- згідно з протоколом обшуку, 22 травня 2019 року, за місцем проживання обвинуваченого вилучено ноутбук і телефон обвинуваченого (т. 2 а.п. 68-70);

- як слідує з висновку компютерно-технічної експертизи № 45/10.9/92 від 19.07.2019 року, на вилучених в ході обшуку 05 травня 2019 року за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , на накопичувачі ноутбука, вилученого в ході обшуку, відображені жорстокі сцени вбивства і відео тестування зброї і боєприпасів (т. 1 а.п. 186-194, т. 2 а.п. 54-62).

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року встановлено, що у ОСОБА_12 , внаслідок події від 05 травня 2019 року, мало місце вогнепальне дотичне поранення у вигляді рани на шкірі шиї в проекції кута нижньої щелепи праворуч із синцем в проекції нижньої частини соскоподібного відростку правої скроневої кістки з формуванням закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеню, дрібно вогнищевих крововиливів в кору головного мозку, по переважно базальній поверхні правих лобної і скроневої долей, праву півкулю мозочка, стовбур головного мозку із дифузними субарахноїдальними крововиливами в цих ділянках.

У зв`язку з вищенаведеним слід вважати, що вогнепальна рана з синцем на шиї праворуч та закрита черепно-мозкова травма у гр. ОСОБА_12 утворилися за єдиним механізмом, внаслідок дії поодинокого вогнепального снаряду (кулі), вистріляного з каналу ствола вогнепальної зброї з неблизької дистанції (за даними судово-медичного дослідження шматка шкіри з правої бічної поверхні шкіри шиї з раною № 505-МК від 14.05-12.06.2019, виконаного у Дніпропетровському обласному бюро судово-медичної експертизи), який на цій дистанції володів достатньою кінетичною енергією для ударно-контузійної дії. Згідно анатомо-топографічних даних, місце розташування вогнепальної рани на тілі трупа ОСОБА_12 знаходиться в проекції входу внутрішньої сонної артерії в піраміду правої скроневої кістки, яка являється складовим елементом основи черепа. Враховуючи анатомічний рельєф цієї ділянки шиї і голови, напрямок подовжньої осі рани та її анатомічне розташування, локальна ударно-контузійна дія снаряду прийшлась в ділянку проекції соскоподібного відростку праворуч, опосередковано - на кістки основи черепа і прилеглі до них мозкові структури, що і обумовило відповідний об`єм внутрішньочерепних ушкоджень.

При такій локалізації вогнепальної рани і синця, що розташовані на правій бічній поверхні шиї трупа ОСОБА_12 та наявності масивних крововиливів головного мозку, експерту необхідно було звернути увагу на анатомічну будову бокової поверхні шиї, а саме розташування судинно-нервового сплетіння та крупних судин на шиї праворуч і сосцеподібного відростку праворуч, які треба було дослідити додатково бо вони, найбільш вірогідно, могли мати характерні ушкодження (крововилив в інтиму судини; скіл, втиснення, тріщину скроневої кістки, тощо).

За наявними судово-медичними даними, достовірно встановити, від вогнепальної дії якого зразка зброї та якого виду набою утворилися вказані тілесні ушкодження, не уявляється можливим.

Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок отриманої закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася внутрішньочерепними крововиливами. Тому, між вогнепальним пораненням шиї з закритою черепно-мозковою травмою та настанням смерті ОСОБА_12 , є причинно-наслідковий зв`язок.

Комплекс тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 , як такий, що утворився за єдиним механізмом, за ступенем тяжкості розцінюється, як ушкодження, що носить ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм загрози для життя (керуючись п.п. 4.8, 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6).

Наявність крововиливу у важливі для життя структури головного мозку - стовбур головного мозку, поряд з іншими крововиливами, вказує на те, що смерть ОСОБА_12 настала швидко, на протязі перших декількох десятків секунд і при цьому, до втрати свідомості, він міг здійснювати самостійні дії, в тому числі і пройти декілька метрів.

Незначні морфологічні зміни з боку судин головного мозку (поодинокі атеросклеротичні бляшки), а також наявність алкоголю в крові трупа ОСОБА_12 (2,0%о) не могли вплинути на утворення закритої черепно-мозкової травми з внутрішньочерепними крововиливами.

Характер та локалізація крововиливів у головний мозок свідчать про те, що закрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_12 не могла утворитися внаслідок падіння з висоти власного зросту на площину та удару о тверду земляну поверхню, в тому числі, при різкому падінні на сідниці (т. 4 а.п. 35-51).

Винуватість ОСОБА_7 також підтверджується іншими доказами, дослідженими в суді першої інстанції та покладеними в основу вироку у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Усупереч твердженням в апеляційних скаргах захисника та законного представника місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Із матеріалів кримінального провадження, журналів судового розгляду та їх технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, які сторона захисту вважала недопустимими.

Твердження сторони захисту про безпідставність відмови суду першої інстанції в повторному допиті свідка ОСОБА_17 щодо того, чи мив він руки перед тим, як поліз в рану потерпілого та чи паяв він оловом радіатор в цей день, що на думку захисту, свідчить про неповноту судового розгляду, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки такими відомостями сторона захисту намагається пояснити виникнення слідів металів та олова в рані потерпілого, тим самим спростувати висновки суду про вогнепальний характер рани, виявленої на трупі поранення. Разом з тим, відмова суду в повторному допиті цього свідка не свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки вогнепальне поранення, виявлене на трупі, встановлене на підставі інших доказів у справі.

Так, допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції експерт відділу комісійних експертиз Харківського бюро СМЕ ОСОБА_36 в судовому засіданні від 06 грудня 2021 року, показання якого зафіксовані на технічному носії інформації та перевірені апеляційним судом, пояснив, що наявність або відсутність металів у рані не є ключовою, обов`язковою ознакою для висновку, що поранення є вогнепальним. Пояснив, якщо експерт не знаходить металів, то це означає, що це поранення не вогнепальне. Наявність або відсутність металів у рані потерпілого не є основоположним для визначення характеру тілесного ушкодження, тобто не є патанатомічним (час запису 07:00 хв. 09:35 хв).

Експерт пояснив, що зазначення у висновку експертизи про виявлення свинця може бути технічною опискою. Разом з тим, як видно з тексту вказаного висновку експертизи, комісія експертів не констатувала наявність свинцю в рані потерпілого, а тільки зазначили, що за даними спеціальної літератури, сполуки олова, міді і свинцю можуть входити в склад порохових газів.

В той же час експерт пояснив, що при вирішенні питання про характер рани, враховують низку інших ознак, а саме: характер самої рани, анатомічна локалізація, характер анатомічної поверхності, прилеглих кістяних утворень, об`єм внутрішньо черепних ушкоджень, характер кінців рани, які були виявленні під час дослідження трупу потерпілого. Вказаних ознак експертам було достатньо для одностайного висновку про вогнепальний характер рани та причинно-наслідкового зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Виявлене у потерпілого ушкодження головного мозку є конструктивним ушкодженням основи мозку, шляхом посереднього впливу.

На питання законного представника обвинуваченого як потерпілий, за показаннями потерпілої, міг пройти 46 кроків, експерт пояснив, що від такої рани людина не помирає миттєво і за такого характеру тілесного ушкодження потерпілий міг виконувати певні дії, чинити опір, пройти певну відстань, проте зі збільшенням кровотечі в найближчий час настає смерть.

В судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту зауважувала, що потерпілий пройшов близько 12 метрів після пострілу.

Експерт ОСОБА_36 категорично заперечив можливість виникнення виявленого тілесного ушкодження трупу ОСОБА_12 внаслідок ударів по голові потерпілого, які начебто, за версією захисту, йому наносила потерпіла з метою його приведення до тями, внаслідок удару палицею по голові, як і виключив можливість настання таких тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту (час запису 30:30 хв. - 36:15).

З огляду на вищевикладене, неспроможними є і доводи законного представника обвинуваченого щодо недопиту експерта, який проводив криміналістичну експертизу в частині можливості здійснення пострілів з вказаного пістолета олов`яними кулями, що знаходиться поза межами доказування у даній справі.

Крім того, як слідує з висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року вогнепальна рана з синцем на шиї праворуч та закрита черепно-мозкова травма у гр. ОСОБА_12 утворилися за єдиним механізмом, внаслідок дії поодинокого вогнепального снаряду (кулі), вистріляного з каналу ствола вогнепальної зброї з неблизької дистанції.

Вищенаведена частина висновку комісійної судово-медичної експертизи спростовує доводи апеляційної скарги законного представника обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду, яка на його думку, полягає у не проведенні повторної експертизи в частині вирішення питання походження вказаного синця.

Про вогнепальний характер поранення на трупі ОСОБА_12 свідчать й інші докази кримінального провадження, зокрема відповідно до висновку експерта № 1/5.1/1912 від 30 липня 2019 року на наданих на експертизу марлевому тампоні «змивах, зроблених з поверхні шиї трупу ОСОБА_12 » та марлевому тампоні «змивах, зроблених з рук трупу ОСОБА_12 » виявлено дифеніламін - речовина, яка може бути характерна для вибухових речовин та продуктів їх перетворення (продуктів пострілу).

Відповідно до висновку експерта № 8-403 від 29 липня 2019 року встановлено, що на рукоятці, затворі, спусковому крючку, курку, спусковій скобі, запобіжнику, рамці та кнопці магазина пістолета з маркуванням «STALKER 2918-S» встановлено наявність клітин з ядрами. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка букальних клітин ОСОБА_7 , клітин з ядрами на рукоятці, затворі, спусковому крючку, курку, спусковій скобі, запобіжнику та рамці пістолета з маркуванням «STALKER 2918-S». Генетичні ознаки клітин з ядрами на затворі співпадають з генетичними ознаками зразка букальних клітин ОСОБА_7 , зразки яких відібрано у обвинуваченого в присутності захисника протоколом 08 травня 2019 року. Ймовірність випадкового спів падіння генетичних ознак клітин з ядрами на затворі та зразка букальних клітин ОСОБА_7 складає 2,50х10-22. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 3,99х10-21 осіб.

Враховуючи вищевикладені докази, суд першої інстанції правильно встановив характер поранення, виявленого на трупі ОСОБА_12 , механізм спричинення тілесного ушкодження та їх причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті останнього, в чому у колегії суддів не виникає жодних сумнівів, а з огляду на висновок експерта № 8-403 від 29 липня 2019 року, поза розумним сумнівом встановлено, що такий постріл в ОСОБА_12 зробив саме обвинувачений ОСОБА_7 , що узгоджується з показаннями потерпілої, яка була очевидцем вказаних подій та з іншими доказами кримінального провадження у їх сукупності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг сторони захисту про неналежну правову оцінку показань свідків та висновків експертиз зводяться до власного їх аналізу і переоцінки, при цьому захист їх оцінює і тлумачить вибірково та відокремлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Стосовно доводів захисника про недопустимість висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року за правилом «отруйного дерева», оскільки він ґрунтується на висновку експерта № 290 від 12 червня 2019 року, який був визнаний недопустимим доказом, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

Як видно з оскарженого вироку, суд першої інстанції, посилаючись на положення ч. 1 ст. 87, ч. 1 ст. 227 КПК України, визнав недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 11 травня 2019 року за участю неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 під час якого законний представник неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 , участі не приймав і був відсутній (т. 2 а.п. 204 - 209).

Також, суд першої інстанції визнав недопустимим як доказ висновок експерта № 290 від 12 червня 2019 року, оскільки на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2019 року було призначено комісійну судово-медичну експертизу, до проведення якої залучити експертів судово-медичної лабораторії КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», однак експертиза була проведена одноособово судмедекспертом ОСОБА_24 (т. 1 а.п. 86-89).

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та повторно безпосередньо дослідивши частину доказів кримінального провадження, зокрема акт СМЕ (т. 1 а.п. 200-203), висновок СМЕ № 290 (т. 1 а.п. 204-207), ухвала слідчого судді про призначення комісійної СМЕ (т. 2 а.п. 138-138 (зворот)); протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого (т. 2 а.п. 204-208); ухвалу суду про призначення комісійної СМЕ (т. 3 а.п. 186-190) та висновок комісійної СМЕ (т. 4 а.п. 36-51), суд апеляційної інстанції вважає такі доводи захисника частково обґрунтованими.

Враховуючи, що суд першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, визнав недопустимим протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , то не може бути врахована і частина висновку комісійної експертизи, а саме твердження експертів в дослідницькій та підсумковій частинах такого змісту: Судово-медичних даних, які б вказували на те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_12 виникли внаслідок удару палицею, в т.ч. і із цвяхом, або іншою металевою частиною, у відповідності до показів ОСОБА_7 , експертною комісією не встановлено. Таким чином, тілесні ушкодження у ОСОБА_12 не могли виникнути внаслідок удару палкою, як вказує ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту від 01.05.2019, тому посилання суду на висновок комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року в цій частині є необґрунтованим.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказу в цілому висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року з посиланням на недопустимий доказ висновок експерта № 290 від 12 червня 2019 року.

Як слідує зі змісту даного висновку комісійної СМЕ, вихідні дані, які були надані комісії експертів містяться в інших допустимих доказах, зокрема в первинному акті судово-медичного дослідження № 290 від 05 травня 2019 року (т. 1 а.п. 200 - 203) під час якого вирішувались фактично всі ті ж питання, що й під час проведення експертизи № 290 від 12 червня 2019 року. В подальшому акт судово-медичного дослідження № 290 від 05 травня 2019 року був предметом безпосереднього дослідження комісією експертів, які у висновку № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року надали відповіді на ті ж питання, які ставились перед експертами у висновку № 290 від 12 червня 2019 року (визнаний судом недопустимим доказом).

Таким чином, висновок комісійної судово-медичної експертизи ґрунтувався, крім висновку № 290 від 12.06.2019, також на інших доказах, у тому числі на результатах розтину трупу, які зафіксовані в первинному акті СМЕ № 290 від 05.05.2019 (т. 4 а.п. 41) та інших висновках експертних досліджень, які визнані допустимими та достовірними доказами у справі.

Суд зазначає, що висновок експерта не може визнаватися цілковито недопустимим лише на тій підставі, що частина інформації, використана під час проведення експертизи, в подальшому судом була визнана недопустимим доказом з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, в даній справі - права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 під час проведення з ним слідчого експерименту за відсутності його законного представника.

Виключення цих фактичних даних, що стосувалися лише однієї з обставин вчиненого злочину (можливого іншого механізму заподіяння тілесного ушкодження), а по суті є відповіддю експертами на питання Чи могли утворитись тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_12 , при обставинах та умовах, на які вказав в ході проведення слідчого експерименту неповнолітній підозрюваний ОСОБА_7 .?, не тягне за собою недопустимість та недостовірність цього доказу в цілому.

На висновок додаткової СМЕ № 290 (т. 2 а.п. 225-225 зворот), суд першої інстанції не посилався як на доказ винуватості ОСОБА_7 .

Аналогічна правова позиція, сформульована в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) в постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 601/1143/16 (пункту 53-56) та у постанові від 22 травня 2023 року у справі № 497/582/20.

Як вже було зазначено вище, суд першої інстанції залучив та допитав за участю сторін кримінального провадження одного з експертів, який входив до комісії експертів, який підтвердив висновок експертизи, зокрема і в частині вогнепального характеру тілесного ушкодження, механізму його утворення та причинно-наслідкового зв`язку з настанням смерті потерпілого. Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив питання, які входять до предмета доказування і, перевіривши висновки суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про належність, допустимість та достовірність даного доказу в іншій частині, у зв`язку з чим відхиляє відповідні доводи сторони захисту.

У супереч доводам апеляційної скарги законного представника обвинуваченого, суд першої інстанції дав належну правову оцінку показанням свідків сторони захисту, в тому числі й свідка ОСОБА_37 , які оцінив критично, яка пояснила, що потерпілий ОСОБА_12 , начебто, душив за шию обвинуваченого, наполягали на тому, що ОСОБА_7 не мав пістолета і не стріляв в потерпілого, оскільки показання таких свідків спростовані сукупністю досліджених доказів. Крім того, свідок ОСОБА_13 є бабусею ОСОБА_7 , а ОСОБА_37 та ОСОБА_38 знайомими його родини і їх покази мають намір допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності. Як встановлено в суді першої інстанції вони не були присутні на місці події 05 травня 2019 року, що підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_39 та тим фактом, що свідок ОСОБА_37 не змогла правильно вказати на осіб, які були присутні під час поранення потерпілого, зокрема, вказала, що там була мати потерпілої ОСОБА_40 , в той час, коли остання не була присутня при тих подіях.

Відповідно до довідки Павлоградської міської лікарні № 4, тілесних ушкоджень 05 травня 2019 року у ОСОБА_7 не виявлено, що спростовує версію ОСОБА_7 та свідчення ОСОБА_37 та ОСОБА_13 що потерпілий душив обвинуваченого (т. 2 а.п.125).

Судом першої інстанції належним чином також перевірені показання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів розслідування з боку працівників поліції. За результатами такої перевірки ДБР проведено досудове розслідування та закрито кримінальне провадження за відсутності в діях працівників поліції ознак злочину (т. 4 а.п. 220 - 222).

Таким чином, суд першої інстанції належним чином перевірив версію та показання обвинуваченого ОСОБА_7 , що в ОСОБА_12 він не стріляв і не убивав останнього та обґрунтовано розцінив їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, оскільки така версія захисту спростована показами потерпілої ОСОБА_10 , яка була очевидцем вбивства її чоловіка, свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_41 , ОСОБА_25 , ОСОБА_42 , які чули звук пострілу і виявили потерпілого через декілька хвилин після скоєння його вбивства. Висновками експертиз встановлена наявність генетичних ознак ОСОБА_7 на затворі, спусковому гачку, курку пістолета «STALKER 2918-S». Твердження обвинуваченого про свою непричетність до умисного вбивства потерпілого та версія, що ОСОБА_12 вбила його дружина, яка намагалася привести його до тями, перевірена і судом апеляційної інстанції та визнається неспроможною і розцінюється колегією суддів як така, що обумовлена бажанням уникнути відповідальності за вчинені ним злочини.

Стосовно доводів апеляційних скарг захисника та законного представника обвинуваченого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущених органом досудового розслідування під час збирання доказів, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Доводи захисту зводяться до тези, що протокол обушку з фототаблицями від 05 травня 2019 року будинку 5а по провулку Річковому м. Павлограда, в ході якого виявлено та вилучено знаряддя вчинення злочину - пістолет марки «STALKER 2918S» є недопустимим доказом через те, що цю слідчу дію проводив слідчий ОСОБА_21 , а з клопотанням про отримання дозволу на обшук в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України до слідчого судді звернулась слідча ОСОБА_19 , яка участь у проведенні обшуку не приймала, що, на думку сторони захисту, є порушенням чинного законодавства.

Проте такі доводи суд апеляційної інстанції розцінює як безпідставні та такі, що ґрунтуються на власному, помилковому тлумаченні положень кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

За змістом ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

Як видно з протоколу від 05 травня 2019 року обшук будинку АДРЕСА_3 , ця слідча дія проведена слідчим СВ Павлоградського ВП ОСОБА_43 (т. 1 а.п. 186-190).

Відповідно до постанови про призначення групи слідчих від 05 травня 2019 року слідчий ОСОБА_44 та слідча ОСОБА_19 входять до складу групи слідчих у цьому кримінальному провадженні (т. 1 а.п. 167-168).

Відповідно до копії ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_45 від 07 травня 2019 року клопотання старшого слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_19 , погоджене із прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_46 , про проведення обшуку задоволено та надано дозвіл слідчому СВ Павлоградського ВП ГУПН в Дніпропетровській області лейтенанту поліції ОСОБА_47 проведення обшуку будинку АДРЕСА_3 (т. 2 а.п. 184 - 185).

Той факт, що слідчу дію проводив слідчий ОСОБА_48 , а з клопотанням про дозвіл на проведення цього обшуку звернувся інший слідчий, який входить у групу слідчих - ОСОБА_19 , на переконання апеляційного суду, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і не може бути наслідком недопустимості відомостей, які отримані в результаті цієї слідчої дії.

Кримінально процесуальний закон не обмежує коло слідчих, які входять в групу, які можуть звернутись з таким клопотанням до слідчого судді і не містить норми, яка б наділяла процесуальним правом тільки того слідчого, який проводив обшук, звертатись з клопотанням про його легалізацію в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України.

В розумінні статей 38, 39, 40 КПК України група слідчих діє як єдиний суб`єкт орган досудового розслідування з однаковим обсягом процесуальних повноважень та статусом.

Таким чином, той факт, що слідчу дію обшук, проводив один слідчий, а з клопотанням в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України до слідчого судді звертався інший слідчий і обоє входять до групи слідчих у цьому кримінальному провадженні, не свідчить, що ця слідча та процесуальна дії здійснювалися неуповноваженою особою і що отримані докази є недопустимими на цих підставах.

Відповідно до правового висновку, сформульованого в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17, невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Виходячи з наведеного суд може визнати дані висновку експертизи недопустимими доказами лише за умови, якщо призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи призвела до порушення прав і свобод людини, гарантованих Конвенцією або Конституцією України. У разі визнання даних висновку експерта недопустимими доказами у зв`язку з призначенням експертизи таким слідчим, суд у кожному випадку повинен аргументувати, які саме конвенційні чи конституційні права і свободи підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб були знівельовані, звужені чи обмежені та в чому це виразилося.

В апеляційній скарзі захисник посилаючись на вказані вище обставини, не мотивує, яким чином вони порушили чи могли порушити права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , які гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та або/ Конституцією України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові ККС ВС від 29 січня 2019 року у справі № 466/896/17, Об`єднаної падати ККС ВС від 06 грудня 2021 року у справі № 663/820/15-к та в постанові ККС ВС від 14 квітня 2020 року у справі № 761/64909/17, є нерелевантними, оскільки в зазначених справах суд касаційної інстанції вирішував суттєво інші правові ситуації, ніж ті, про які зазначає захисник, а саме щодо права слідчого доручити проведення обшуку працівнику оперативного підрозділу (суб`єкт виконання ухвали про обшук), а в постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 761/64909/17 суд касаційної інстанції вирішував питання, за яких умов та на підставі якого процесуального рішення Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники мають право доручити здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування.

Доводи законного представника обвинуваченого про родинні відносини між слідчої ОСОБА_19 та свідком ОСОБА_27 , який також був понятим під час проведення вищезазначеного обшуку, є безпідставними, оскільки не підтверджуються жодними об`єктивними даними. Крім того, законний представник зазначає ці доводи, як підставу незаконності слідчого експерименту за участю обвинуваченого, який і так судом першої інстанції визнаний недопустимим доказом, а мотиви апеляційного суду про право слідчої ОСОБА_19 звертатись до слідчого судді в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України наведені вище.

Стосовно доводів сторони захисту про незаконність складу суду у зв`язку з тим, що за версією сторони захисту, головуюча суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1 має родинні зв`язки з потерпілою, суд апеляційної інстанції, перевіривши вказані доводи, доходить таких висновків.

Так, за твердженням сторони захисту гр. ОСОБА_49 - є матір`ю потерпілої та проживала з гр. ОСОБА_50 , який є рідним братом гр. ОСОБА_51 - батьком судді ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційного суду 22.06.2023 потерпіла ОСОБА_10 спростувала вищезазначені твердження сторони захисту, надала відомості про своїх родичів, які не є тими особами, про які сторона захисту зазначала в апеляційній скарзі та в судовому засіданні. Пояснила, що суддя ОСОБА_1 не є їх родичем, а вказані обставини видумані законним представником обвинуваченого.

В цьому ж судовому засіданні була допитана, як свідок, мати потерпілої гр. ОСОБА_52 , яка пояснила, що гр. ОСОБА_53 вона не знає і з ним не знайома. Пояснила, що суддя ОСОБА_1 не є її родичем і в родинних відносинах не перебуває.

Таким чином, відповідні доводи сторони захисту перевірені апеляційним судом шляхом безпосереднього допиту в судовому засіданні свідка та вислухавши пояснення потерпілої ОСОБА_10 , встановлено відсутність будь-яких родинних зв`язків між головуючою у справі в суді першої інстанції суддею ОСОБА_1 та потерпілою ОСОБА_10 .

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що судовий розгляд в суді першої інстанції здійснювався колегіально у складі трьох професійних суддів, у зв`язку з чим та виходячи з порядку голосування суддів в нарадчій кімнаті, визначеного ч. 2 ст. 375 КПК України, голос одного судді зі складу колегії не має вирішального значення.

Отже, відповідні доводи сторони захисту про незаконний склад суду є безпідставними.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, відповідає положенням статей 50, 65 КК України з належним врахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, відомостей про особу обвинуваченого та врахуванням обставини, що пом`якшує покарання, до якої правильно відніс молодий вік обвинуваченого, який враховує і суд апеляційної інстанції при перевірці доводів прокурора і на переконання апеляційного суду таке покарання відповідає принципам законності, співмірності та справедливості, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів та не оскаржується стороною захисту, а прокурор відмовився від апеляційної скарги, поданої з цих підстав.

Будь-яких інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вказували на необхідність скасування вироку суду, апеляційні скарги сторони обвинувачення та захисту не містять.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4