Справа № 489/3928/23
Провадження № 1-кп/489/848/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

17 серпня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000165 від 07.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

встановив:

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, зазначивши про те, що він відповідає вимогам закону.

Обвинувачена, захисник та потерпіла не заперечували проти призначення провадження до судового розгляду.

Заслухавши учасників підготовчого засідання, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У зв`язку з цим, на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні покладений обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону, та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України - суд відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Не звільняє суд від такого обов`язку перевірки обвинувального акту на його відповідність вимогам закону і те, що відповідно до ст. 338 КПК України прокурор вже в ході судового розгляду має змогу змінити обвинувачення в суді, оскільки, по-перше, зміна прокурором обвинувачення на підставі ст. 338 КПК України стосується зміни кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, а не приведення обвинувального акту у відповідність до вимог закону за його формою та змістом, по-друге, таке право прокурору надане на стадії судового розгляду кримінального провадження, а суд зобов`язаний перевірити обвинувальний акт на його відповідність вимогам закону до цього на стадії підготовчого провадження.

Згідно з висновками, викладеними у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі №161/7092/20, вбачається, що «оскільки кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України відсилає до ст. 291 КПК України, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо)».

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Таким чином, місце, спосіб та обставини вчинення кримінального правопорушення належать до основних елементів предмету доказування з огляду на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Проте в направленому до суду обвинувальному акті у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення не зазначено в чому саме пролягали хуліганські спонукання ОСОБА_3 при вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Так, згідно з обвинувальним актом, передумовою вчинення ОСОБА_3 інкримінованих діянь, які стороною обвинувачення кваліфіковані як хуліганство, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, стало пред`явлення присутнім на місці вчинення правопорушення особам-учасникам слідчої дії, зокрема потерпілій ОСОБА_6 , претензій про їхнє перебування на даній ділянці дороги, що вказує на наявність певних причин, які сприяли виникненню в обвинуваченої наміру вчинити діяння, які стороною обвинувачення кваліфіковані як хуліганські дії.

Однак при подальшому викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення за вказаною статтею КК України в обвинувальному акті не викладено, в чому саме полягали та яким чином виражалися хуліганські спонукання ОСОБА_3 та її особлива зухвалість, які призвели до того, що в подальшому вона стала заподіювати тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 .

При цьому слід мати на увазі, що заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій особі за відсутності хуліганського мотиву в процесі їх нанесення тягне настання кримінальної відповідальності за іншими статтями КК, залежно від тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень.

Також ні у викладі фактичних обставин, ні у формулюванні обвинувачення не зазначено про те, яким саме чином обвинувачена заподіяла тілесні ушкодження потерпілій (якими частинами тіла чи предметами наносила удари, скільки було нанесено ударів та в які частини тіла потерпілої), а також не вказана тяжкість заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, що є необхідними відомостями для кваліфікації відповідного діяння як хуліганських дій або як заподіяння тілесних ушкоджень, та з метою забезпечення права обвинуваченої бути обізнаною з приводу суті пред`явленого їй обвинувачення, щоб мати можливість захищатися від нього.

Натомість згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди, пред`являючи високі вимоги щодо якості дізнання і досудового слідства, не повинні перебирати на себе функцію обвинувачення чи функцію захисту, а мають спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини справи були розглянуті всебічно, повно й об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених у судовому засіданні. Зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. При вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 КУпАП. Суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.

Таким чином, вказані недоліки обвинувального акту свідчать про неконкретність пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення без зазначення способу та обставин вчинення інкримінованих діянь та наслідків, що настали, мотиву та мети вчинених діянь, що вказує на те, що в обвинувальному акті фактично не викладені необхідні для розгляду обставини кримінального правопорушення, які є обов`язковими та суттєвими для даної категорії кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Також відповідно до сталої практики ЄСПЛ, кваліфікація правопорушення як кримінального дає особі, яка обвинувачується у його вчиненні, додаткові гарантії бути чітко та однозначно проінформованим про обставини пред`явленого їй звинувачення з метою забезпечення її права знати суть пред`явленого обвинувачення, висунутих проти неї, щоб мати змогу захищатися від нього.

Натомість вказані недоліки обвинувального акта позбавляють обвинуваченого права бути негайно і детально, чітко та однозначно поінформованим про характер і обсяг обвинувачення, висунутого проти нього, що має наслідком порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому вказані недоліки обвинувального акту та порушення прав обвинуваченого бути обізнаними про суть пред`явленого йому обвинувачення не можуть бути самостійно усунуті судом в ході судового розгляду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В п. 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

За такого, з урахуванням процитованих вище положень закону та практики Європейського суду з прав людини, вказані недоліки обвинувального акту описаних вище істотних обставин інкримінованого особі кримінального правопорушення щодо обставин та способу його вчинення, мотиву та мети вчинених діянь, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають встановленню та доказуванню, формулювання обвинувачення, з урахуванням визначених ст. 337 КПК України меж судового розгляду та передбаченого ст. 42 КПК України права обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що є невід`ємною умовою реалізації права на справедливий суд, вказують на те, що обвинувальний акт в даній частині є таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення такого обвинувального акта до судового розгляду.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості, зокрема: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

При цьому всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначені повні анкетні відомості (місце народження та громадянство) потерпілої ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За таких обставин, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України останній підлягає поверненню прокурору.

Керуючись статтями 314, 372 КПК України, суд

постановив:

Обвинувальний акт у кримінальному №0000165 від 07.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, - повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Суддя ОСОБА_1