Номер провадження: 11-сс/813/1348/23
Справа № 495/7561/23 1-кс/495/1544/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 25.07.2023 якою в межах к/п №000845 від 23.07.2023 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вигон Білгород-Дністровського р-ну Одеської обл., громадянина України, військовослужбовця, водія-моториста в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 25.07.2023 було задоволено клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУ НП в Одеській ОСОБА_9 та був застосований відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.09.2023 із утриманням в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя прийшов до висновку про те що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та у вказаному провадженні існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вказує на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою з таких підстав:

- слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу не дав належної оцінки існуванню заявлених стороною обвинувачення ризиків, а обмежився лише цитуванням ст.ст. 176-178 КПК України, не зазначено чому менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного;

- ОСОБА_8 є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем несення служби, має на утриманні дружину, має матір похилого віку, яка потребує постійного догляду;

- яким чином підозрюваний ОСОБА_8 зможе здійснювати вплив на учасників провадження у клопотанні слідчого не зазначено та у суді не доведено;

- підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою, органом досудового розслідування не було проведено всебічне розслідування, підозрюваний не був оглянутий на предмет наявних тілесних ушкоджень, залишився неперевіреним факт бійки між потерпілим та чоловіком на ім`я ОСОБА_10 , яка мала місце в день вчинення інкримінованого злочину;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Колегія суддів враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що 22.07.2023 о 23 год. 45 хв., він прийшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований АДРЕСА_2 Одеської обл., де продавцем працює його дружина, яка йому повідомила, що ОСОБА_11 під час розпивання алкогольних напоїв в магазині, чіплявся до неї.

В цей час, біля магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований АДРЕСА_2 Одеської області, ОСОБА_8 побачив ОСОБА_11 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим прямим умислом щодо завдання йому тілесних ушкоджень, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді завдання тілесних ушкоджень, шкоди життю та здоров`ю потерпілого ОСОБА_11 , наніс останньому один удар кулакам правої руки в область обличчя, від якого ОСОБА_11 упав на землю і при падінні ударився головою об землю, від якого втратив свідомість, чим спричинив останньому тілесні ушкодження які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Як вбачається зі змісту клопотання та матеріалів, які надані апеляційному суду, обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується заявою про вчинене кримінальне правопорушення, протоколами допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 23.07.2023 та іншими доказами у їх сукупності.

Що стосується посилання захисника відносно того, що органом досудового розслідування не було проведено всебічне розслідування, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Окрім того, провадження перебуває на стадії досудового розслідування, окрім того, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді відносно того, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_8 із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадження з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та експерта з метою схиляння їх до зміни показань.

Існування вказаних ризиків обумовлено зокрема тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, суспільно-небезпечним характером кримінального правопорушення, його обізнаністю про анкетні дані свідків. Колегія суддів також враховує, що підозрюваний є військовослужбовцем, що може свідчити про існування ризику переховування від органу досудового розслідування чи суду шляхом використання такого статусу.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника відносно того, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем несення служби, має на утриманні дружину та матір похилого віку, однак наголошує на тому, що такі обставини не зменшують існування вищенаведених ризиків та не можуть слугувати безумовною підставою для застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, з огляду на інші, встановлені судами 1-ої та апеляційної інстанції обставини.

Окрім того, апеляційний суд враховує повідомлену прокурором інформацію відносно стану здоров`я потерпілого, який на теперішній час знаходиться у реанімації.

Більш того, колегія суддів також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 пов`язаний із посяганням на здоров`я людини, які є, відповідно до норм національного та міжнародного права, найвищою соціальною цінністю та захищаються державою в першу чергу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Більш того, запобіжний захід застосований до ОСОБА_8 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буд перевірена слідчим суддею через нетривалий час в порядку, передбаченому ст. 194 КПК України.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який здатен запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 25.07.2023, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.09.2023 без визначення застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4