Справа № 344/8881/23
Провадження № 1-кс/344/3537/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 ,

з участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

представника скаржника ОСОБА_4

слідчого ОСОБА_5

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 27.04.2023 р., про закриття кримінального провадження № 0001318, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся 18.05.2023 до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 27.04.2023, про закриття кримінального провадження № 0001318, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Скарга вмотивована тим, що слідчим відділенням Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (старший слідчий ОСОБА_5 ) проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001318 за ч.2 ст. 286 КК України, в якому він мав статус потерпілого, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження.

12 травня 2023 року стало відомо, що слідчим винесена постанова від 27 квітня 2023 року про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України. Про це рішення слідчий ОСОБА_5 його не повідомив, з постановою не ознайомив. Про її існування він дізнався 12.05.2023 в приміщенні Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, куди його викликали по адміністративній справі.

Скаржник вважає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено неповно та не всебічно, а постанова про закриття кримінального провадження від 27.04.2023 року є передчасною і підлягає скасуванню, виходячи з того, що слідчий не виконав покладений на нього законодавством обов`язок щодо всебічного і повного дослідження обставин кримінального провадження, не провів всіх необхідних і можливих слідчих дій, направлених на з`ясування всіх дійсних обставин і причин, за яких сталась дорожньо-транспортна пригода.

19 серпня 2022 року, приблизно о 09 год. 45 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул.Бельведерській у м. Івано-Франківську. На те-подібному перехресті, в зоні дії дорожнього знаку 5.38.1 ПДР) і дорожньої розмітки пішохідних переходів (1.14.1 ПДР) та велосипедних переїздів (1.15 ПДР) ОСОБА_6 виконав маневр повороту ліворуч на вул. Манюха, виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив наїзд на нього в той час, коли він рухався на електричному самокаті і в цей час перетинав по велосипедному переїзді, розташованому на його переконання в межах перехрестя доріг, проїзну частину вул. Манюха справа наліво відносно руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди скаржник отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Зазначає, що має чималий досвід керування велосипедом, а тому добре знає ПДР в частині прав і обов`язків велосипедиста. Також він знає, що законодавством України, в т.ч. ПДР, не врегульовано правила їзди на електричних самокатах. Тому, коли придбав електросамокат вирішив для себе, що коли буде на ньому їздити, то користуватиметься і виконуватиме вимоги ПДР як для велосипедиста. Використовував загальний принцип для громадянин і - «дозволено все, що не заборонено законом». Оскільки законодавством не було і не має заборони їздити на електросамокаті по велосипедній доріжці.

Зі змісту оскаржуваної постанова можна зробити висновок, що основним доводом для закриття кримінального провадження слідчий вважає висновок інженерно-транспортної експертизи від 06.03.2023 року №СЕ-19/109-23/250-ІТ.

Згідно цього висновку експерта у заданій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки ВАЗ 2107 ОСОБА_6 повинен був, із технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 12.4, 12.3, 16.2 та 16.13 Правил дорожнього руху України. Тобто, рухатись із швидкістю не більше 50 км/год., повертаючи на перехресті ліворуч надати перевагу у русі транспортним засобам, які рухаються по рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку прямо та дати перевагу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а з моменту виникнення небезпеки для руху (виїзду електросамокату на проїзну частину вул.Манюха) - негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. При заданому комплексі вихідних даних водій, автомобіля ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути наїзду на ОСОБА_3 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху. Причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, стали обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія електросамокату ОСОБА_3 вимогам ПДР України.

Звертає увагу суду на те, що не відповідність його дій вимогам ПДР України експертом не конкретизується. Тобто не вказується, які саме вимоги ПДР він не дотримався чи порушив. Під час досудового розслідування слідчий, не надав експерту всі встановлені слідчим шляхом вихідні дані, які могли суттєво вплинути на результати інженерно-транспортної експертизи.

Також слідчий без достатніх на те підстав і доказів вважає, що велосипедний переїзд, на якому зафіксовано місце події, знаходиться поза межами перехрестя.

Скаржник переконаний, що велосипедний переїзд, по якому він рухався на самокаті, розташований в межах перехрестя.

Початки заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг на місці події (перехрестя вулиць Бельведерської і Манюха) в жодному процесуальному документі досудового розслідування (протокол огляду місця події з додатками, протокол слідчого експерименту з додатками) не зафіксовано, а тому слідчим не встановлені уявні лінії між цими заокругленнями, в результаті чого не визначені межі перехрестя та розташування відносно цих меж велосипедного переїзду. Для їх фіксації необхідно провести додатковий огляд місця події.

Крім того, встановлення дорожньої розмітки, в т.ч. розмітки велосипедного переїзду, не здійснюється на власний розсуд, а відповідно до встановленого законодавством порядку. На його переконання слідчий мав би встановити організацію, яка підготувала проект нанесення дорожньої розмітки та дорожніх знаків на (і поблизу) перехресті вулиць Бельведерська і Манюха в м. Івано-Франківську, в передбачений КПК спосіб отримати проектну документацію, на основі якої вже можна робити висновок про межі перехрестя. За необхідності залучити спеціаліста для роз`яснення проектної документації або призначити відповідну експертизу.

Однак, слідчий ОСОБА_5 під час розслідування таких доказів не здобув. З метою повноти і всебічності розслідування названі вище слідчі дії обов`язково слід провести. Тому, що встановлення меж перехрестя має дуже істотне значення для правильної оцінки його дій та дії водія ОСОБА_6 ..

Крім того, для проведення вище названої інженерно-транспортної експертизи слідчим були подані не всі необхідні документи і докази, наявні в матеріалах досудового розслідування, а також не тільки не всі зафіксовані слідством вихідні дані, а й дані, які не відповідають дійсності. Це могло дуже суттєво вплинути на підсумки проведених досліджень і наданих експертом відповідей на поставлені слідчим питання.

Зокрема, у вихідних даних не має: 1) відомостей про дію дорожніх знаків та дорожньої розмітки на місці події; 2) параметрів проїзної частини дороги вулиць Бельведерська та Манюха в районі місця пригоди; 3) посилання на те-подібне перехрестя; 4) точного місця знаходженні автомобіля і самоката відповідно до протоколу огляду місця події; 5) перебування автомобіля відносно елементів дороги та його розташування на зустрічній смузі руху проїзної частини вул. Манюха; 6) точного визначення меж перехрестя; 7) точного розташування відносно меж перехрестя не тільки велосипедної доріжки, а й велосипедного переїзду.

У вихідних даних міститься неправдиві відомості щодо: 1) наявності на дорозі розмітки 1.6 ПДР (в дійсності її не має ні на вул. Манюха, ні на вул. Бельведерська); 2) скарзжник перетинав вул. Манюха не по в велосипедній доріжці, а по велосипедному переїзді, який позначений відповідною дорожньою розміткою; 3) велосипедний переїзд розташований не за межами перехрестя, а в його межах; 4) водій мав можливість спостерігати рух по велосипедній доріжці на віддаль не 9,55 м. (на цій відстані розташоване одиноке дерево ліворуч велодоріжки), а набагато далі; 5) скаржник рухався на електричному самокаті не 18-28 км/год., а не більше 18 км/год.

Скаржник переконаний, що слідчому слід призначити і провести повторну інженерно-транспортну експертизу із вихідними даними, які є повними і такими, що відповідають дійсності та підтверджені наявними у матеріалах провадження доказами. При цьому, на експертне дослідження слід надати не тільки постанову і протокол слідчого експерименту, а й інші докази, такі як протокол огляду місця події зі всіма додатками до нього, всі додатки до протоколу слідчого експерименту, протоколи допиту, як водія автомобіля ОСОБА_6 , так і протоколи його допиту як потерпілого.

Також слідчий чомусь не побачив і критично не оцінив, що ОСОБА_6 при здійснені маневру повороту ліворуч виїхав на зустрічну смугу руху проїзної частини дороги вулиці Манюха, чим порушив вимоги п. 10.5 ПДР України. Цей пункт ПДР встановлює вимогу до водія транспортного засобу: «Поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини.»

На підставі наведених обставин просив суд скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 27.04.2023 р., про закриття кримінального провадження № 0001318, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Скаржник ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав, додатково зазначив, що перед переїздом перехрестя пригальмував, переконався у відсутності інших ТЗ, а потім нічого не пам`ятає. Просив суд скасувати постанову про закриття кримінального провадження № 0001318.

Представник скаржника ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи скарги підтримав, додатково зазначив, що постанова про закриття кримінального провадження є передчасною, слідчим порушено ст.9 КПК України, а саме не всебічно, не повно досліджено обставини кримінального провадження, не надано їм належної правової оцінки. Просив задовольнити скаргу.

Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення даної скарги, вважає, що постанова про закриття кримінального провадження обґрунтована, законна. Додатково зазначає, що у свої скарзі потерпілий вказує на те, що має чималий досвід управління велосипедом і тому, рухаючись на електричному самокаті, прирівняв себе до водія велосипеда, що на думку слідства й стало його помилкою в оцінці дорожньої обстановки та надання чи отримання переваги у русі безпосередньо перед ДТП. Про це саме слідчим вказано і в оскаржувані постанові. Потерпілим вказується, що законодавством не врегульоване правило їзди на електросамокатах, але це не так, оскільки відповідно до Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами та внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», який набув чинності 4 квітня 2023 року зазначено, що електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка (важливо саме електрична) офіційно визнаються транспортними засобами.

Їх поділили на дві категорії:

- легкий персональний транспорт - колісний засіб, що приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами потужністю в діапазоні до 1000 Вт. Може бути з. одним, двома, трьома або чотирма колесами. Максимальна швидкість - до 25км/год;

- низькошвидкісний - приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами. Може також бути з різною кількістю коліс, але максимальна швидкість доходить до 50 км/год. Споряджена маса - не більше 600 кілограмів.

У свої скарзі потерпілий зазначає, що він рухався електросамокатом по велосипедній доріжці і що нібито це не заборонено Правилами дорожнього руху України, але наголошує, що саме у пункті 1.10 ТІДР України вказано, що велосипедна доріжка - це доріжка, яка призначена для руху на велосипедах. Ніби в цьому пункті не вказано, що по ній заборонено рухатись іншим транспортним засобам, але тут є чітка імперативна норма, яка вказує на те, кому дозволено по ній рухатись і відповідно усім решта заборонено. Якщо прислухатись до слів потерпілого, то у даному пункті не вказано, що заборонено рухатись механічним транспортним засобам, вантажним, самохідним і т.д. То що це означає, що їм також можна рухатись велосипедною доріжкою? Звісно, що ні. Імперативні норми - це такі норми, які визначають правила поведінки, обов`язкові для учасників цих правовідносин, і відступати від цих правил вони не можуть).

Вказуючи на те, що слідчим невірно визначено поняття знаходження велосипедної доріжки у межах перехрестя, то вказує на те, що ПДР України взагалі розрізняє три ніби й тотожні, але вони водночас різні поняття зокрема: перше це велосипедна доріжка, яка знаходиться поза межами проїзної частини і може бути поруч чи окремо від тротуару: друге - це велосипедний переїзд, який є продовженням велосипедної доріжки, але знаходиться у місці перетину проїзної частини у межах перехрестя або поза ним, а третє - це велосипедна смуга, яка якраз знаходиться вздовж чи у межах проїзної частини. Саме з урахуванням цього вказано у постанові, що потерпілий рухався саме по велосипедній доріжці, шо в принципі і підтверджує сам потерпілий. Вся різниця складається у тому, що якщо б потерпілий рухався по велосипедній смузі, яка б проходила вздовж проїзної частини вул. Бельведерська, то водій автомобіля, виконуючи маневр повороту ліворуч, зобов`язаний був би надати перевагу у русі велосипедистам, зауважте, що велосипедистам, а не водія електросамокатів або водіям електросамокатів, які б рухались вздовж правого краю проїзної частини. Якщо ж Шуба, як він сам і стверджує рухався велосипедною доріжкою, то відповідно він і не мав переваги у русі.

За таких обставин і відповідно до висновку інженерно-транспортної експертизи, на водія автомобіля марки ВАЗ-2105 покладався тільки обов`язок не надавати перевагу у русі, а зреагувати на небезпеку, яку створив ОСОБА_7 , виїхавши на проїзну частину. Згідно висновку експертизи проведеними розрахунками встановлено, що водій ОСОБА_6 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду.

Щодо нібито порушення ОСОБА_8 вимог п. 10.5 ПДР України слід відмітити, що є таке поняття, як правова доцільність певного пункту ПДР України. Зокрема правовою доцільністю п. 10.5 ПДР України є те, щоб водій, виконуючи маневр повороту ліворуч, не створив небезпеки чи перешкоди водіям, які рухаються по зустрічній смузі того напрямку, куди повертає ОСОБА_8 , а не з метою уникнення наїзду на пішоходів чи велосипедистів, які перебувають на зустрічній смузі, перетинаючи її. За таких обставин дії водія ОСОБА_8 , пов`язані з частковим виїздом на смугу зустрічного руху, не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

Оскільки слідством встановлено, що ОСОБА_7 рухався електросамокатом по велосипедній доріжці у межах тротуару, то відповідно вказано у постанові про порушення ним п. 11.3 ПДР України і рішення про винність ОСОБА_9 за цим пунктом ПДР не є предметом даного розгляду, а буде розглядатись уповноваженою на те особою.

Крім того, наголошує, що потерпілим та його представником уже оскаржувалась постанова про відмову у задоволенні клопотання з аналогічних підстав, які вказані у даній скарзі, і слідчим суддею було відмовлено у задоволенні даної скарги.

На підставі наведених обставин справи, просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали скарги, встановлено такі обставини.

Слідчим відділенням Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001318, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 27.04.2023 р., кримінальне провадження №0001318 закрито, у зв`язку із відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.8-11).

У рамках даного кримінального провадження була проведена інженерно-транспортна експертиза та є наявний висновок експерта від 06.03.2023 (а.с.20-28).

З урахуванням встановлених обставин, слідчий суддя вважає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявником може бути оскаржено до суду рішення слідчого про закриття кримінального провадження. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 307 КПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування постановлюється ухвала, якою може бути скасовано рішення слідчого чи прокурора, зобов`язано припинити певну дію, зобов`язано вчинити певну дію, відмовити у задоволенні скарги.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя, серед іншого, повинен перевірити наявність підстав для винесення такої постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження, тощо.

Положеннями ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, які виключають провадження у справі та зумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

При цьому, приймаючи процесуальне рішення, зокрема постанову про закриття кримінального провадження, слідчий зобов`язаний мотивувати прийняте ним рішення, дати правову оцінку зібраним та дослідженим обставинам справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Із змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження №0001318 вбачається, що органом досудового розслідування були проведені усі необхідні слідчі дії, проведена інженерно-транспортна експертиза. Тобто орган досудового розслідування всебічно та повно дослідив обставини кримінального провадження, виявив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку, забезпечив прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, в межах своєї компетенції вжив всіх передбачених законом заходів для встановлення обставин події кримінального правопорушення, слідчим було процесуально здійснено заходи по збиранню та дослідженню доказів в порядку ст. 91-94 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що постанова слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 27.04.2023 р., про закриття кримінального провадження № 0001318, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є законною та обґрунтованою.

Крім того, скаржником та його представником була подана скарга на постанову слідчого у про відмову у задоволенні клопотання про проведення додаткового слідчого експерименту, та з його врахуванням призначення додаткової інженерно-транспортної експертизи, у задоволенні якого ухвалою слідчого судді від 24.04.2023 р. було відмовлено.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 214, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 27.04.2023 р., про закриття кримінального провадження № 0001318, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 26.05.2023 р

Слідчий суддя Богдан АТАМАНЮК