Справа № 727/9617/22
Провадження № 1-кп/727/123/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000503 від 02.06.2022 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , учня ЗОШ №4, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

законного представника Дворської- ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника органу ювенальної провенції ГУНП у Чернівецькій області, інспектора ОСОБА_8

представник служби у справах дітей ЧМР ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Обвинувачений, неповнолітній ОСОБА_3 , в березні 2022 року (дату, органом досудового розслідування не встановлено), спільно із неповнолітньою особою, яка не досягла віку, з якого наступає кримінальна відповідальність та матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, переслідуючи корисливу мету, направлену на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, використовуючи мобільний пристрій, під`єднаний до всесвітньої мережі загального доступу Інтернет в даній мережі, фотознімки неіснуючих у них товарів, а саме військової амуніції та завантажили їх на свій персональний мобільний пристрій, при цьому, для втілення свого злочинного умислу в соціальній мережі «Instagram» створили декілька Інтернет магазинів з продажу військової амуніції. Зокрема, користуючись створеними сторінками, розмістили завантажені фотознімки різного виду військової амуніцію на вказані сторінку, видаючи її як таку, що належить їм.

20.03.2022 року потерпілий ОСОБА_11 , знаходячись за місцем свого проживання - АДРЕСА_2 , увійшов до всесвітньої мережі загального доступу «Instagram», а саме до Інтернет магазинів з продажу військової амуніції, залишивши коментарі, про зацікавлений товар. В подальшому, 22.03.2022 року в особисті повідомлення потерпілому ОСОБА_11 надійшло повідомлення зі сторінки, під назвою «military.rs7» та шляхом переписки із продавцем з приводу покупки військової амуніції (плитконоски), останній домовився про часткову оплату товару, у розмірі 400 грн. передоплати за придбання вказаного товару, з перерахуванням коштів на картковий рахунок, названий продавцем, а саме за № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_3 та наступного дня, тобто - 23.03.2022 року о 10 год. 17 хв., потерпілий ОСОБА_11 , переказав грошові кошти в сумі 400 грн. на вище картковий рахунок AT «Універсал Банк» за № НОМЕР_1 . 24.03.2022 ОСОБА_11 знову почав вести переписку із користувачем облікового запису « ОСОБА_12 .rs7», щодо доставки та отримання замовленого товару, останній повідомив, що товар відправлено та надав потерпілому номер відправки товару (ТТН), однак після порівняння накладної, було встановлено, що цифр не вистачає, а зв`язок з продавцем товару, зареєстрованого в Інстаграм мережі Інтернет під назвою «military.rs7», був втрачений (заблокований) і замовлений товар ОСОБА_13 не отримав. В подальшому, ОСОБА_3 , коштами у сумі 400 грн., які йому скинув потерпілий ОСОБА_13 , розпорядився на власний розсуд, чим завдав останньому шкоду на вказану суму.

Надалі, 23.03.2022 року ОСОБА_14 , перебуваючи за адресою м. Чернівці, вул. Кобилянська, увійшла до всесвітньої мережі загального доступу «Instagram», для пошуку військової амуніції, - військових касок, де знайшовши сторінку під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». На вказану інстаграм сторінку написала дані про зацікавлений товар і в ході переписки із продавцем щодо покупки касок, було оговорено про часткову оплату товару в сумі 400 грн., а саме у якості передоплати за придбання вказаного товару. Зокрема, на картковий рахунок, який був вказаний продавцем, за № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_15 . В подальшому, 23.03.2022 року, близько 20 год. 42 хв. ОСОБА_14 , не підозрюючи обману, погодилась і переказала грошові кошти - 400 грн. на вказаний вище картковий рахунок, після чого, кошти 400 грн. В свою чергу, неповнолітня особа яка не досягла віку, з якого наступає кримінальна відповідальність та матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, о 20:48 год. шляхом переказу з своєї картки банку AT «Універсал Банк» № НОМЕР_2 , здійснив переказ вказаної суми на рахунок ОСОБА_3 за № НОМЕР_1 , що був відкритий в АТ «Універсал Банк».

24.03.2022р. потерпіла ОСОБА_14 повторно здійснила переписку із користувачем облікового запису « ОСОБА_16 », щодо доставки та отримання замовленого товару, зв`язок з уявним продавцем був втрачений і замовлений товар ОСОБА_14 не отримала. Отже, ОСОБА_3 спільно із неповнолітньою особою яка не досягла віку, з якого наступає кримінальна відповідальність та матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, розраховуючи на те, що увійшов в довіру до потерпілої ОСОБА_14 , вступивши із нею в договірні відносини, шляхом обману та зловживання довірою останньої, заволоділи її грошовими коштами на загальну суму 400 грн.

Окрім наведеного, 24.03.2022 року потерпілий ОСОБА_17 , знаходячись в батальйоні № 17, бригади АДРЕСА_3 , увійшов до всесвітньої мережі загального доступу «Instagram», для пошуку військової амуніції, а саме бронежилету та каски, де знайшов сторінку під назвою « ОСОБА_18 », де побачив світлину про продаж бронежилету, під якою залишив свої коментарі.

02.04.2022 року в особисті повідомлення Інстаграм сторінки ОСОБА_17 надійшло підмовлення зі сторінки під назвою « ОСОБА_18 », та під час переписки з продавцем щодо покупки бронежилету із розгрузкою ОСОБА_17 домовившись про оплату товару в сумі 3800 грн., на картковий рахунок, який був вказаний продавцем, за № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_15 ; після чого, 03.04.2022р. о 10 год. 22 хв. потерпілий ОСОБА_17 , не підозрюючи відносно нього обману, погодився і переказав грошові кошти в сумі 3000 грн. та о 10 год. 27 хв. переказав ще 800 грн. на картковий рахунок AT «Універсал Банк» № НОМЕР_2 та після надсилання грошових коштів, сторінка соціальної мережі «Іnstagram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » була видалена та зв`язок із уявним продавцем був втрачений, а замовлений товар ОСОБА_17 не отримав. В подальшому, 03.04.2022 року о 10 год. 23 хв., неповнолітня особа, яка не досягла віку, з якого наступає кримінальна відповідальність та матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, переказав отриманні грошові кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що був відкритий в АТ «Універсал Банк» на ім`я обвинуваченого ОСОБА_3 ; тим самим,останній, розраховуючи на довірливі стосунки з потерпілим ОСОБА_17 , шляхом обману та зловживання довірою потерпілого, заволодів його грошовими коштами на загальну суму 3000 грн.

Окрім наведеного, в квітні минулого року, обвинувачений ОСОБА_3 скористався дружніми стосунками із ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом обману, під приводом отримання грошових коштів з Онлайн гри, дізнався номер його карткового рахунку AT «Універсал Банк» № НОМЕР_3 ..

11.04.2022 року потерпілий ОСОБА_20 , увійшов до всесвітньої мережі загального доступу «Instagram», для пошуку військової амуніції, зокрема, воєнних касок, де віднайшов сторінку під назвою «voentorg.ua1», із зображенням світлин про продаж необхідної амуніції, під якою залишив свої коментарі. Надалі, в особисті повідомлення ОСОБА_20 надійшло повідомлення з вищевказаної сторінки «voentorg.ua1», щодо покупки військової каски; при цьому, останній, домовившись про оплату товару в сумі 3600грн., на картковий рахунок, який був вказаний продавцем за № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_19 мав перерахувати грошові кошти, що і здійснив о 10 год. 59 хв. 11.04.2022 року а саме на картковий рахунок за № НОМЕР_3 перерахував вищеозначені кошти. Після чого, потерпілий ОСОБА_20 продовжуючи вести переписку із користувачем облікового запису « ОСОБА_21 », щодо доставки та отримання замовленого товару, дізнався, що товар відправлено на підтвердження чого, останньому було повідомлено номер відправки товару (ТТН), однак, після порівняння накладної, потерпілим було встановлено, що цифр не вистачає, а зв`язок із уявним продавцем був втрачений та замовлений товар потерпілий ОСОБА_20 не отримав. Після чого, 11.04.2022 року о 11 год. 03 хв. ОСОБА_19 за усною вказівкою ОСОБА_3 , переказав отримані грошові кошти в сумі 3600 грн. на картковий рахунок за № НОМЕР_1 , що був відкритий в АТ «Універсал Банк» на ім`я обвинуваченого ОСОБА_3 . Таким чином, ОСОБА_3 , розраховуючи на довірливі стосунки з потерпілим ОСОБА_20 , вступивши з ним у договірні відносини, шляхом обману та зловживання довірою останнього, заволодів його грошовими коштами на загальну суму 3600 грн.

Позиція учасників провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні заперечив повністю. Надав показання про те, що добре знає ОСОБА_22 з дитинства, довіряв йому, із ОСОБА_23 також знайомий був на протязі 3х -4х років; вказав, що не створював акаунтів відносно продажу військової амуніції і не продавав через Інтернет магазину військову амуніцію; вважає що це зробив ОСОБА_24 , із яким він перебував в хороших, дружніх відносинах. В показах зазначив, що ОСОБА_24 займався продажем повсякденного одяну через Інтернет магазин та у 20 числах березня 2022 року останній йому зателефонував і повідомив що його картка заблокована і попросив переслати номер його картки, пояснив, що на його картку будуть приходити кошти від продажу товарів і попросив його щоби він кошти йому віддавав, що фактично він і робив. В наданих показах суду, не заперечував що в 15 років самостійно подав заявку на створення собі банківського рахунку, який поповнював коштам, спочатку тими, що йому дарували, а з 17 років він мав неофіційну роботу та зарплату, яку йому платили в конверті перераховував на свій рахунок; картку оформив для того, щоб із собою не носити готівку. Пояснив, що на його мобільний телефон приходили різні СМС повідомлення від різних людей з приводу купівлі товарів, серед якого товару військової амуніції не було та що саме він на смс - повідомлення відповідав не пам`ятав, при цьому, не заперечував, що його мобільний телефон був під`єднаний до належного йому карткового рахунку. Вказав у показах, що усі кошти які надходили на його рахунок від продажу товару, він віддавав ОСОБА_25 . Кошти на його рахунок приходили і від інших його друзів, і від ОСОБА_26 , при цьому, призначення коштів, які надходили на його рахунок, цікавим для нього не було, і сам цим питанням не переймався, так як усі питання надходження коштів були погоджені як з ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , так і ОСОБА_29 ; матері своїй, він не розповідав про поступлення на його картковий рахунок грошових коштів, від його друзів за продаж товарів, однак впевнено зазначив, що з її боку заборони не було б. Пояснив, що він не відшкодовував коштів потерпілим, чому це зробив, за нього ОСОБА_26 , йому відомо не було; вважав мабуть через те, що діяли вони разом.

В показах зазначив, що підстав оговорювати ні ОСОБА_30 , ні ОСОБА_31 , ані ОСОБА_32 в нього немає, вважав, що і відповідно в останніх також; алібі на момент вчинення злочинів, він не мав.

На запитання прокурора, не заперечував що проходив поліграф, де визнав свою провину в шахрайських діях з приводу отримання від потерпілих коштів за продаж товару, так званої військової амуніції, однак вважав, що надані ним пояснення при проходженні поліграфу, не можуть бути взяті до уваги судом, як доказ. Також пояснив, що в Монобанку, окрім відкритого вищенаведеного карткового рахунку, він має так званий банківський гаманць та усі кошти з його рахунку автоматично переходили в гаманець, якщо він їх не знімав. Просив відносно нього, кримінальну справу закрити, так як він злочинів не вчиняв і по суду його виправдати за ч.1, ч.2 ст.190 КК України.

Позиція в суді обвинуваченого, неповнолітнього ОСОБА_3 , підтримана в його інтересах захисником.

Потерпілі, відповідно ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 в судове засідання не з`явилися, хоча неодноразово повідомлялися судом про день, час та місце розгляду справи; останніми до суду скеровано суду власноручно написані заяви про неможливість явитись в судове засідання і розгляд кримінального провадження за їх відсутності; у заявах відповідно потерпілі зазначили, що завдана їм шкода відшкодована, претензій до обвинуваченого ніхто з потерпілих не заявив та просили покарання ОСОБА_3 призначити по закону, на розсуд суду.

У відповідності до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Суд, заслухавши думку прокурора, думку обвинуваченого та в його інтересах законного представника і захисника, які не заперечували проти розгляду справи у відсутність потерпілих, дійшов висновку, що судовий розгляд кримінального провадження, можливо провести без участі потерпілих - ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 .

Судом роз`яснено обвинуваченому вимогу ч.1 ст.337 КПК України, яка передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Незважаючи на не визнання вини ОСОБА_3 його вина за ч.1 та ч.2 ст.190 КК України доводиться наступними доказами по справі.

Так, свідок ОСОБА_33 , суду в залі суду під присягою надала покази про те, що між ОСОБА_24 та ОСОБА_34 були дружні відносини, будь-яких конфліктів або ж суперечок між ними не було. Пояснила, що вона перебувала в хороших відносинах з ОСОБА_35 , дівчиною ОСОБА_24 . В спілкуванні з ОСОБА_35 вона їй говорила, що ОСОБА_27 і ОСОБА_36 щось мудрують в Інстаграмі з приводу продажу товарів, яких не існує, і таким чином заробляють. Зазначила в показаннях, що в неї була у використанні власна банківська картка, однак, ні ОСОБА_27 , ні ОСОБА_36 , її не просили. Про те, що товаром, якого не було була військова амуніція дізналася в ході слідства.

Свідок ОСОБА_19 під присягою, суду надав показання про те, що жодних неприязних відносин із ОСОБА_37 немає, навпаки, у них були дружні відносини тому підстави для його обговорення відсутні. В показах зазначив, що одного разу, точно коли це мало місце не пам`ятав, в минулому році, ОСОБА_38 попросив в нього номер належної йому банківської картки, сказав, що йому це необхідно і коли на картку будуть приходити кошти, щоб він їх потім скидав йому. З якою метою потрібна була його картка ОСОБА_39 , йому не сказав. Через деякий час, на картку дійсно від невідомої йому осіб були здійснені перекази коштів пам`ятає суму 3600грн, іншй кошти не пам`ятає, які він як і говорив йому ОСОБА_39 , перекидав на банківську картку останнього. Пояснив, що йому про ніяку військову амуніції відомо не було, ОСОБА_36 нічого про це не говорив.

Свідок ОСОБА_40 , під присягою, будучи допитаним в судовому засіданні, надав покази про те, що ОСОБА_41 , якого знає з дитинства, повідомляв на його прохання, дані своєї банківської картки, і знав про те, що на неї буде здійснюватись зарахування коштів за товар військовий, якого насправді не було. Дворський ОСОБА_42 зі створеної сторінки в Інстаграмі, писав людям про продаж військової амуніції. Йому відомо що ОСОБА_24 також щось писав людям про товар зі сторінки ОСОБА_43 . Кошти, які поступали на рахунки від якоби продажу військової амуніції, якої не було в Інтернет магазині, перераховувалися на рахунок ОСОБА_3 , а потім ділили. Зазначив в показаннях, що він пам`ятає прізвище потерпілого ОСОБА_44 , так як за проханням ОСОБА_3 останній на його рахунок переказував кошти, в якій сумі не пам`ятав та прізвище ОСОБА_45 , яка перерахувала - 400 грн. На запитання сторони захисту зазначив, що йому було відомо про те, що ОСОБА_24 створював сторінку «мілітарі 7».

Під присягою в залі суду, свідок ОСОБА_46 , суду вказала, що їй нічого не було відомо з приводу продажу військової амуніції ОСОБА_37 . З останнім перебувала у дружніх відносинах, не відомі їй обставини з приводу шахрайства.

Свідок ОСОБА_47 в залі суду, під присягою надала показання про те, що 23.03.2022 року, вона здійснювала з колегами ОСОБА_48 і іншими дівчатами, пошук в мережі Інстаграм та Інтернет магазинах продажу шоломів для відправлення військовим ЗСУ та знайшла сторінку де висвітлювалось оголошення про продаж шоломів. Зв`язавшись з користувачем сторінки, вона з`ясувала ціну і їй було повідомлено вартість шолому - 2800 грн.; при цьому було повідомлено, що потрібно аванс - 400 гривень перерахувати на картковий рахунок. В розмові з колегами, ціна влаштовувала і того ж дня, числа і години не пам`ятала, у її присутності ОСОБА_49 здійснила за власні кошти оплату попередню 400 грн. на картковий рахунок що був названий в переписці, а у подальшому ними було з`ясовано, що сторінка в мережі Інстаграм закрита; вони зрозуміли, що попали на шахраїв.

Свідок ОСОБА_46 , під присягою суду надала покази, що їй нічого не було відомо з приводу продажу чи ні, військової амуніції або іншого товару ОСОБА_37 , із яким вона як в тому році, так і на даний час перебуває в дружніх відносинах.

Свідок ОСОБА_50 , суду пояснив, що з ОСОБА_37 дружив. В лютому-березні 2022 року, ОСОБА_38 попросив у нього номер його банківської картки, однак він йому спочатку відмовив, а потім погодився і надав. Зазначив у показах, що йому було відомо що ОСОБА_51 також надавав ОСОБА_52 номер банківської картки і саму картку. При цьому, ОСОБА_39 пояснив необхідність надання карток тим, щоб грати в Інтернеті у лотерею і говорив, що за виграш будуть приходити кошти на рахунок, які перекидати йому. Пояснив, що дійсно періодично на його картковий рахунок надходили кошти, від невідомих йому осіб, в різних сумах, яких саме не пам`ятав, а згодом на мобільний телефон зателефонував брат ОСОБА_53 - ОСОБА_54 і повідомив що ОСОБА_42 обманює шахрайським способом людей нібито продажем товару для військових, тому і на рахунки надходять кошти від різних осіб. Після цієї розмови, він пішов до Банку і заблокував свою картку, а згодом фактично дізнався що є ще багато створених віртуальних карток ОСОБА_55 це близько десяти карток. Зазначив в показаннях, що ніяких Інтернет сайтів, Інтернет магазинів він не створював ні самостійно, ні з ОСОБА_37 ; карткою своєю не користувався, в тому числі і віртуальними. В подальшому від працівників поліції дізнався, що ОСОБА_38 обманював людей, які хотіли купити військову амуніцію для військових ЗСУ.

На запитання прокурора, пояснив, що дійсно походив поліграф, пояснив, що буде звертатися до правоохоронних органів з заявою на ОСОБА_3 за наклеп на нього.

Окрім наведених показів свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема, в томі ОСОБА_56 :

А.с. 1-3, 6-9,12 витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000503 від 02.06.2022 за ч.1,2 ст.190 КК України

А.с. 4 постанова про об`єднання матеріалів кримінального провадження №0000503 від 02.06.2022 за ч.1 ст.190 КК України, №0002456 від 13.08.2022 за ч.2 ст.190 КК України та №0002980 від 28.09.2022 за ч.2 ст.190 КК України.

А.с. 13 протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, заявленого ОСОБА_17 який в заяві вказував, що 03.04.2022 о 10:20 та 10:27 невідома особа заволоділа шляхом обману його коштами в сумі 3800 гривень.

А.с. 18-20 інформація про рух коштів ОСОБА_17 за 03.04.2022

А.с. 21 витяг з ЄРДР №0000145 від 15.06.2022 за ч.2 ст.190 КК України

А.с. 23 постанови про об`єднання кримінальних проваджень №0000145 за ч.2 ст.190 КК України від 15.06.2022 та №0000503 від 22.02.2022 за ч.1 ст.190 КК України

А.с.33 протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення від 02.05.2022 ОСОБА_20 в якій він зазначає, що 11.04.2022 невстановлена слідством особа під приводом продажу військової амуніції через Інтренет - мережу «Інстаграм», заволоділа коштами у сумі 3600 грн.

А.с. 39 витяг з ЄРДР №002456 від 13.08.2022 за ч.2 ст.190 КК України

А.с. 44 протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення ОСОБА_11 який зазначає, що23.03.2022 близько 10:17 невстановлена особа, під приводом продажу військової амуніції заволоділа його коштами в сумі 400 грн.

А.с. 47-48 копія паспорта потерпілого ОСОБА_11

А.с. 49-53 виписка з карткового рахунку ОСОБА_11

А.с. 54 витяг з ЄРД №0002980 від 28.09.2022 за ч.2 ст.190 КК України.

А.с. 59 протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення ОСОБА_14 , в якій остання зазначає, що 23.03.2023 о 20:42 невідома особа під приводом продажу військових касок через соціальну мережу інстаграм з облікового запису serega-gov, шляхом обману заволоділа грошовими коштами у сумі 400 грн., які були перераховані на банківську картку.

А.с.62 заява ОСОБА_57 щодо добровільної видачі працівникам поліції коштів у сумі 200 грн., які у квітні місяці 2022 передав ОСОБА_58 зе те, що він користувався карткою ОСОБА_29 для передачі 3600 грн.

А.с. 63 заява добровільної видачі картки Монобанку ОСОБА_19

А.с. 64 протокол огляду картки Монобанку чорного кольору та 200 гривень, з фото таблицею а.с. 65.

А.с. 66 постанова про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів коштів та банківської картки Монобанку ОСОБА_19

А.с. 67 розписка ОСОБА_57 про те, що вона отримала кошти в сумі 200 грн. та банківської картки «Монобанку» ОСОБА_19

А.с. 79-84 копія паспорта ОСОБА_19 та його матері ОСОБА_59 , а також переписка ОСОБА_19 з ОСОБА_3

А.с. 93-108 роздруківка руху коштів ОСОБА_3 з карткового рахунку Монобанк на а.с. 98 11.04.2022 поступлення коштів від ОСОБА_60 в сумі 3600 грн., а.с. 107 23.03.2022 від потерпілого ОСОБА_61 надійшли кошти в сумі 400 грн.

А.с.113-117 копія роздруківки про рух коштів картки № НОМЕР_2 ОСОБА_62 та а.с. 118-124 довідка про рух коштів по картці ОСОБА_15 , від 03.04.2022 переказ коштів на картку ОСОБА_15 в сумі 800 грн., 03.04.2022 переказ коштів у сумі 3000 грн.,

а.с. 121 від 23.03.2022 переказ коштів від ОСОБА_63 в сумі 400 грн., а.с.122 від 23.03.2022 переказ кошів від ОСОБА_3 в сумі 300 грн.

А.с. 127-130 роздруківка з карткового рахунку Приват-Банк ОСОБА_64

А.с. 154 протокол добровільної видачі мобільного телефону ОСОБА_19

А.с. 160 протокол добровільної видачі мобільного телефону ОСОБА_62 ,

А.с. 161 протокол добровільної видачі мобільного телефону ОСОБА_65 .

А.с. постанова про тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю під час воєнного стану від 28.07.2022.

А.с. 169- 170 протокол огляду від 01.08.2022 три мобільні телефони з додатками та фото таблицею а.с. 171-226, та диском запису а.с. 227.

А.с. 228-229 протокол огляду носія інформації три мобільні термінали. З додатками фототаблиця 230-235.

А.с. 236-237 протокол огляду трьох мобільних телефонів які були добровільно надані свідками. Додатки фото-таблиця а.с. 238-240

в томі ІІ, зокрема досліджено докази:

А.с. 3-7 розписки про одержання (повернення) мобільних телефонів свідкам

А.с. 9 протокол тимчасового доступу до речей і документів від 30.08.2022 АТ «Універсал-Банк»

А.с. 10 опис речей і документів, які були вилучені на підставі постанови,

А.с.11 протокол огляду речей і документів від 02.09.2022 об`єктом огляду являється оптичний носій для лазерних систем зчитування марки «вербатіум» на якому міститься інформація по руху коштів банківського рахунку ОСОБА_3 . Додаток ДВД диск а.с.18. зокрема, зафіксовано про те, що 03.04.2022 о 10:23:52 год, від ОСОБА_66 надійшли кошти двома транзакціями в сумах 1000 та 315 грн. з яких частина коштів була витрачена на розрахунок за переведення на таксі, а наступного дня 04.045.2022 від ОСОБА_67 здійснюється поповнення коштів на суму 700 грн. о 12:07:46 год та о 13:05:55 від ОСОБА_66 надходять кошти. В подальшому фіксується зняття коштів. Отже, з дослідженого доказу, судом встановлено, що в період часу з 21.03.2022 11:58:19 по 09.04.22 о 18:30:46 від ОСОБА_24 здійснювалися систематичні платежі на різні суми коштів та були використані в подальшому на власний розсуд (заощадження, зняття готівки). А.с. 24-29 роздруківка переписки надана потерпілим

ОСОБА_68 с.30 копія паспорта ОСОБА_20

А.с. 41-44 постанова про тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю під час воєнного стану 15.08.2022

А.с. 46-48 протокол тимчасового доступу до речей і документів від 11.08.2022 документів що містять банківську таємницю що перебувають у володінні «Юніверсал-Банк» та до якого надається доступ в межах та у відповідності до вищевказаної постанови.

А.с. 49 опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 11.08.2022: копія анкети заяви ОСОБА_19 , копія паспорта ОСОБА_19 , копія картки платника податків ОСОБА_19 , фото ОСОБА_19 , рух коштів картки ОСОБА_29 , копія анкети-заяви ОСОБА_69 , копія паспорта, заяви на відкриття рахунку, та руху коштів ОСОБА_15 .

А.с. 50 копія постанови про тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом

А.с. 51-52 протокол огляду речей та документів від 18.08.2022 об`єктом огляду являється документи в паперовому вигляді печаткою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на 8-ми арк. отримані на підставі постанови про тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю під час воєнного стану, предметом огляду являється: анкета-заява до Договору про надання банківських послуг подана ОСОБА_15 , копія паспорту, заява та довідка про рух коштів по банківській карті ОСОБА_15 . Встановлено, що після зарахування частина коштів перераховується на банківську картку що належить ОСОБА_3 , та ОСОБА_70 .

На банківську карту що належить ОСОБА_15 відбувся зворотній переказ коштів від ОСОБА_64 та ОСОБА_3 03.04.2022 о 10:22:04, через термінал PUMB Online, від ОСОБА_17 15.05.1997(м. Запоріжжя, вул. Сусаніна, 6) на банківську карту ОСОБА_15 відбулося зарахування коштів в сумі 3000 грн. надалі цього дня о 10:23:52 год. кошти в сумі 1000 були перераховані на карту ОСОБА_41 .

Інша частина коштів у сумі 1000 о 10:24:05 год. були перераховані на банківську карту АТ КБ «Приват Банк» та видана на ім.»я ОСОБА_64 (який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 ). в подальшому, з метою приховання слідів своєї протиправної діяльності ОСОБА_64 використовуючи Інтернет-банкінг «Приват-24» заблокував свою банківську карту.(А.с. 60-61)

А.с.53-62 додатки до протоколу огляду речей: копія паспорта, роздруківка по руху коштів.

А.с. 63-64 протокол огляду речей і документів від 18.08.2022. Об`єктом огляду являються документи в паперовому вигляді «УНІВЕРСАЛ БАНК» на 8 арк., отримані на підставі постанови про тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю під час воєнного стану.

Предметом огляду є анкета заява ОСОБА_19 , копія його паспорту, виписка про рух коштів по банківській карті ОСОБА_19 .

Під час аналізу руху коштів встановлено наступне: 11.04.2022 о 12:51 год. від ОСОБА_71 відбулося зарахування коштів у сумі 3600 грн., цього ж дня о 11:03 год. з карти ОСОБА_19 відбувся переказ коштів в сумі 3600 грн. на банківську карту ОСОБА_3 , з додатками на а.с. 64-71 - копія відомостей з «Монобанк» ОСОБА_19 , картка платника податків, роздруківка руху коштів з банківського рахунку ОСОБА_19 зокрема а.с. 69 11.04.2022 о 10:59:54 надходять кошти від ОСОБА_71 в сумі 3600 грн., о 11:03:36 переказ відбувається на картку ОСОБА_3 в сумі 3000 грн.

А.с.111 роздруківка руху коштів ОСОБА_11 , де на а.с. 113 26.03.2022 вказано переказ коштів від ОСОБА_15 в сумі 400 грн. що підтверджує повернення ОСОБА_26 коштів потерпілому та а.с.115 відомості щодо переказу коштів з картки потерпілого ОСОБА_11 в сумі 400 грн.

А.с. 117-118 протокол впізнання за результатами проведення якої потерпілий ОСОБА_11 впізнав особу, яка відшкодувала йому кошти -

ОСОБА_72 с. 118-110, 111-124 довідка про рух коштів ОСОБА_73 .

А.с. 125-126 постанова про проведення процесуальних дій на іншій території від 30.08.2022 з метою проведення допиту потерпілого ОСОБА_20

А.с. 133 довідка Чернівецького обласного наркологічного диспансеру від 18.08.2022 на обліку у вказаному закладі на обліку не перебував.

А.с. 133 довідка Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 24.08.2022 за медичною допомогою не звертався, на обліку не знаходиться.

А.с. 135 довідка Чернівецького міського центру соціальних служб від 19.08.2022 родина неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку у вказаному закладі не перебуває.

А.с. 136 характеристика учня ЗОШ №4 ОСОБА_3 позитивна.

А.с. 137 довідка щодо судимості ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягувався.

А.с. 138-143 повідомлення про підозру неповнолітньому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.2 ст.190 КК України від 31.08.2022, з пам`яткою про процесуальні права підозрюваного.

А.с. 150-151 постанова про призначення психолого-психіатричної експертизи від 06.09.2022 відносно ОСОБА_3

А.с. 152-153 висновок судово-психіатричного експерта №507 від 07.09.2022, згідно резолютивної частини якого ОСОБА_3 на даний час ознак психічного захворювання не виявляє, він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг усвідомлювати та керувати ними. За своїм психічним станом на даний час, ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

А.с. 156-160- повідомлення про заміну раніше повідомленої підозри від 29.09.2022 за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

А.с. 163-165 постанова про виділення матеріалів кримінального провадження від 19.10.2022 виділено з матеріалів кримінального провадження №0000503 матеріали досудового розслідування по факту вчинення малолітнім ОСОБА_74 кримінального правопорушення.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, суд вважає, що вони відповідно до вимог ст.ст. 85-86 КПК України є належними та допустимими, оскільки дані докази кожний окремо, а також у своїй сукупності, за своїм змістом та послідовністю підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України й відповідно підтверджують вину ОСОБА_3 в пред`явленому обвинуваченні.

Разом з тим, судом на а.с. 136 т.1 досліджена довідка за результатами проведення психофізіологічного інтерв`ю із застосуванням поліграфа («детектора брехні») в процесі проведення досудового розслідування щодо ОСОБА_3 .

Захисником в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 заявлено клопотання, підтримане в засіданні останнім, про недопустимість даного доказу так як довідка за результатами проведення поліграфу не може бути прийнята судом як доказ, а експертного висновку проведено не було; при цьому, сторона захисту посилається на правових позиції Верховного Суду в справі 183/3452/19, який встановлено, що чинним законом не передбачено використання поліграфу під час досудового розслідування як перевірку показань за допомогою спеціального технічного засобу поліграф.

На клопотання сторони захисту прокурором подано заперечення, в якому, сторона обвинувачення вважає, що результати перевірок як показів ОСОБА_3 , так і ОСОБА_75 і ОСОБА_27 на поліграфі мають в процесі доказування орієнтовне, а не доказове значення, а висновки мають ознаки вірогідності. Прокурор просила в задоволенні клопотання відмовити.

Суд вивчивши доводи заявленого і відповідно заперечення, зважає на наступне.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство не передбачає перевірки показань особи із застосуванням спеціального технічного засобу поліграфа (детектора брехні) та використання отриманих відповідних даних як доказу.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК України використовується для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст.95 цього Кодексу.

Як було з`ясовано в судовому засіданні і даного не заперечував ОСОБА_39 , він слідчим був безпосередньо допитаний під час досудового розслідування а також обвинувачений безпосередньо був допитаний і в залі суду в порядку вимог ст. 351 КПК України.

Аналогічно свідки ОСОБА_75 і ОСОБА_27 пояснювали під час дачі показів в судовому засіданні, що окрім поліграфа їх відповідно було допитано і слідчим про обставини злочинів. Суд не бере як доказ результати використання поліграфа, у розумінні вимог ст. 84 КПК України відносно ОСОБА_43 .

Аналогічне стосується і дослідженої на а.с. 133 т.1 довідки за результатами проведення психофізіологічного інтерв`ю із застосуванням поліграфа («детектора брехні») в процесі проведення досудового розслідування щодо ОСОБА_64 та на а.с. 140-141 довідки за результатами проведення психофізіологічного інтерв`ю із застосуванням поліграфа («детектора брехні») в процесі проведення досудового розслідування щодо ОСОБА_76 .

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора. Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).

Отже, допустимість доказів як ознака їх якості визначається нормами кримінального процесуального закону. Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими, вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може послатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988 року, "Тейксейра де Кастро проти Португалії" від 09.06.1998 року, "Яллог проти Німеччини" від 11.07.2006 року, "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

Згідно приписів ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Суд, на дотримання вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, аналізуючи докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_3 з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вони є суперечливими, непослідовними, такими, що здобуті із порушенням встановленого порядку.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного суду від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. Наявність обгрунтованих сумнівів, встановлених судом, не узгоджується із принципом доказування поза розумним сумнівом. При цьому суд враховує правову позицію щодо визнання винності особи "поза розумним сумнівом" та визначення "стандартів доказування", висловлену Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 по справі № 688/788/15-к, в якій зазначається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, згідно яких - ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, суд вважає, що представлені до суду стороною обвинувачення докази, окрім визнаного недопустимим - результати поліграфу, здобуті з дотримання кримінального процесуального закону, в їх сукупності безпосередньо були досліджені судом. Такий обов`язок суду щодо забезпечення права на справедливий судовий розгляд, поєднуються з положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Отже, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, яка проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечувала, в їх сукупності, а також враховуючи і те, що інші досліджені вище докази, стороною захисту не оспорювалися, вважає, що вина ОСОБА_3 за пред`явленим йому обвинуваченням ч.1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України доведена.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст. 337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст.190 КК України, адже вина обвинуваченого у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві) та у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, повністю доведена в ході судового розгляду справи.

При вирішенні питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого суд враховує роз`яснення, надані в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно з якими відповідно до статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

У постанові від 27.02.2018 р. (справа № 541/440/15-к) Верховний Суд роз`яснив, що шахрайство - це форма заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому шахрайство - це злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідний спосіб.

Шахрайство вважається закінченим злочином, якщо винний заволодіває предметом злочину винятково за допомогою обману або зловживання довірою і після цього має реальну можливість розпорядитися ним як своїм. Це означає, що шахрайство передбачає такий перехід певного предмета у володіння винного, який дозволяє йому реально здійснити хоча б первісне розпорядження. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення шахрайства.

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2016 р. (справа № 5-250кс(15)16) висловив правову позицію, що згідно з судовою практикою особливістю шахрайства вважається те, що особа, яку зазвичай позначають як потерпілого (це власник або особа, якій ввірене чи під охороною якої перебуває майно) і воля якої сфальсифікована обманом чи зловживанням довірою, бере безпосередню участь у передачі майна чи права на нього. Для кваліфікації скоєного як шахрайства не має значення рівень витонченості обману, ступінь обачності або, навпаки, легковажності потерпілого. Важливо лише, щоб у конкретній ситуації потерпілий не усвідомлював факту застосування щодо нього обману (зловживання довірою), щоб обманні дії винного були ефективними в аспекті успішного заволодіння чужим майном (правом на нього). Обов`язковою ознакою шахрайства визнається вже згадувана добровільність передачі майна чи права на нього; щоправда, така добровільність має умовний (уявний) характер, адже насправді дії зазначених осіб щодо передачі майна чи права на нього зумовлені тим, що вони введені в оману. Між діянням винного і помилкою потерпілої особи, яка передає майно, повинен бути причинний зв`язок. Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість провигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Отже, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року роз`яснено, що обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Таким чином, при вчиненні шахрайства як шляхом обману, так і зловживанням довірою, потерпілий знаходиться у стані добросовісного переконання правильності власних дій та правомірності дій суб`єкту злочину.

А тому, щоб кваліфікувати дії суб`єкта злочину як шахрайство, необхідна наявність психічного впливу суб`єкта злочину на потерпілого шляхом обману або зловживання довірою, що має своїм наслідком добровільне передання коштів.

До суб`єктів обману при вчиненні шахрайства належать не лише власники, а й інші особи, уповноважені на вчинення юридично значущих дій стосовно майна. Введення таких осіб в оману дає підстави говорити про опосередковане вчинення шахрайства. Оскільки стаття 190 КК не вимагає, щоб особа, яка вводиться в оману при вчиненні шахрайства, і потерпілий від цього злочину (тобто той, кому заподіюється майнова шкода) збігались.

Згідно з частиною першою статті 32 КК повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 , стороною захисту не оспорювалась; в судовому засіданні достовірно встановлено, що умисел обвинуваченого був спрямований саме на заволодіння коштами потерпілих та обвинувачений вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

На думку суду, не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого відносно того, що він кримінальних правопорушень не вчиняв та не мав будь якого умислу на вчинення шахрайських дій відносно потерпілих; в цій частині доводи спростовуються дослідженими вище письмовими доказами по справі та показаннями свідків.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_3 і розцінюю покази останнього, як позицію його захисту та намагання уникнути кримінального покарання.

Таким чином, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_3 охоплюються складом злочину, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.190 КК України.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченим, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 р. (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 р. (справа № 760/115405/16-к) Верховним Судом зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 09.10.2018 р. (справа № 756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

При вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що Верховним Судом у постанові від 17.04.2018 р. (справа № 298/95/16-к) зазначено, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання суд враховує, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до нетяжких злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у невизнанні вини, відсутності розкаяння у вчиненому та дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, злочин ним вчинено в неповнолітньому віці.

Також суд при призначенні покарання бере до уваги досудову доповідь відносно ОСОБА_3 , з якої вбачається що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства (т.3 а.с. 47-52).

Судом враховується і те, що ОСОБА_3 не перебуває на обліку у лікаря нарколога, в лікаря психіатра.

Судом не встановлено обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання ОСОБА_3 , обставинами які пом`якшують його покарання, суд враховує вчинення кримінальних правопорушень у неповнолітньому віці.

Суд також бере до уваги думку потерпілих щодо покарання обвинуваченого, про те, що шкода відшкодована.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.1 ст. 190 та ч.2 ст. 190 КК України відповідно в межах санкції статей кримінального закону.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинувачених, попередження вчинення ними кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу. Інші заходи забезпечення кримінального провадження також не застосовувались.

Цивільні позови потерпілими не заявлено.

У кримінальному провадженні відсутні процесуальні витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності ст.. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст.369, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190 та ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому наступне покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України 80 годин громадських робіт;

за ч. 2 ст. 190 КК України один рік позбавлення волі

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 , п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 , 09.03.2006 року наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або навчання.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ за постановою слідчого від грошові кошти номіналом 200 грн. ГЖ2883803, карта Монобанк НОМЕР_3 , передані під розписку ОСОБА_77 , мешканки АДРЕСА_5 повернути останній (м.к.п66,67 т.1).

Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Чернівці, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1