Справа №293/625/22
Провадження №1-кп/293/157/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001341 від 27.07.2021 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою, АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого в ТОВ «Ресурс Трейдінг Україна» начальником служби безпеки, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.

26.07.2021 близько 19 год 00 хв на 148 км автодороги Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський», поблизу с.Андріївна Черняхівського району Житомирської області, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Hyundai» моделі «Accent» р/н НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м.Житомир в напрямку м.Коростень, порушуючи вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, ще це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; та п.10.4 Правил дорожнього руху України, утверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, вчинив зіткнення з автомобілем марки «Ореl» моделі «Omega» р/н НОМЕР_2 .

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди водійавтомобіля марки «Ореl» моделі «Omega» р/н ЗВ08761 (Чехія) ОСОБА_4 та пасажири: ОСОБА_5 і ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження, а саме:

-пасажир ОСОБА_5 у вигляді саден (без зазначення форми, розмірів, кількості, морфологічних особливостей), рани на обличчі; та перелому лівої стегнової кістки;

-пасажир ОСОБА_9 у вигляді садна на обличчі, підвивих міжхребцевих суглобів 2-3-го шийних хребців, забою лівої легені, синця на правій верхній кінцівці, перелому правої плечової кістки;

-водій ОСОБА_4 у вигляді перелому лівої ліктьової кістки, підвивих лівої променевої кістки.

Дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

Так, необережні дії ОСОБА_8 , які виразились в порушенні вимог пунків 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перебувають у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді спричинення потерпілим ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.286 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, та вказав, що дійсно 26.07.2021 у вечірній час коли їхав на роботу, щоб протабелювати вечірню зміну, поблизу с.Андріївна Черняхівського району Житомирської області, керуючи автомобілем марки «Hyundai» моделі «Accent» р/н НОМЕР_1 здійснив лобове зіткнення з автомобілем «Ореl» моделі «Omega» р/н НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій та двоє пасажирів автомобіля «Ореl» отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Він також отримав значні тілесні ушкодження. На той час пам`ятає сильний удар по легенях, розбите скло, він відтягнув ремінь безпеки та подушку, яка спрацювала, намагався вибратись з автомобіля. Відчував, що переламана нога. Почав втрачати свідомість. Внаслідок отриманих тілесні ушкоджень лікувався чотири місяці в лікарні. В подальшому трапився інсульт. Зазначив, що викладені в обвинувальному акті обставини відповідають дійсності. У скоєному щиро кається, просить суворо не карати. Погодився із запропонованою прокурором мірою покарання у виді обмеження волі та звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Щодо додаткового виду покарання просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки після перенесеної травми обмежений фізично в пересуванні; вказане покарання не впливатиме на його соціальну поведінку, а лише ускладнить можливість виконання вироку в частині відшкодування шкоди потерпілим. Зазначив, що внаслідок перенесеного інсульту лікарі заборонили керувати автомобілем, однак, вважає за можливе найближчим часом почати керувати транспортним засобом. Позовні вимоги потерпілих визнає частково. Вказав, що не наполягає на повному дослідженні доказів у справі.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтвердив обставини вчинення злочину. Погодився з думкою прокурора з приводу призначення обвинуваченому судом основного виду покарання у виді обмеження волі. При цьому потерпілий та його представник ОСОБА_6 просили позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами на певний строк, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, з підстав викладених в ньому та стягнути з обвинуваченого 100000,00 грн. моральної шкоди.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_7 в судовому засіданні також підтвердив обставини отримання його сином тілесних ушкоджень внаслідок дорожнього-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_8 . Щодо міри покарання наполягав на позбавленні обвинуваченого права керування транспортними засобами, щодо основного виду покарання, - погодився з думкою прокурора. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив стягнути з обвинуваченого 150000,00 грн завданої моральної шкоди.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті. Також пояснила, що 26.07.2021 вона з меншим сином ОСОБА_11 , 2012 р.н., зібралися на відпочинок та попросили знайомого ОСОБА_4 відвезти їх на автовокзал. По дорозі в цей день автомобіль марки «Hyundai» виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем, за кермом якого був ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП усі учасники отримали травми. Пам`ятає як приїхала швидка медична допомога, поклали її на ноші та відвезли до Черняхівського ТМО, а в подальшому в Житомирській обласній лікарні її прооперували (операція тривала понад 3,5 год). Цивільний позов підтримує в заявленому обсязі в сумі 100000,00 грн.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин справи, суд, встановивши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність будь-яких сумнівів у добровільності їхніх позицій, заслухавши їх думку та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, зокрема, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого , поясненнями потерпілих та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , визначивши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши обвинуваченого, вислухавши пояснення потерпілих, представника, законного представника малолітнього потерпілого, думку прокурора, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України доведена повністю.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Підстав, у відповідності до ч.3 ст.337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілих, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Вирішуючи питання про покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України, віднесене до категорії нетяжких злочинів.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 20,21 постанови ПВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При визначенні міри покарання ОСОБА_8 суд враховує: дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває;вчинення правопорушення вперше та не в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння; наслідки, що наступили від вчиненого,- завдану шкоду трьом потерпілим, які отримали середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження; також враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, його вік 42 роки, необережну форму вини, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують правопорушення, висновок досудової доповіді про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі на певний строк, тобто без ізоляції від суспільства, а тому дійшов до переконання, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити в межах санкції ч.1ст.286 КК України у виді обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Разом з тим, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

Щодо додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами, яке прокурор просив не застосовувати до обвинуваченого, враховуючи пом`якшуючу обставину, та те, що обвинувачений постраждав внаслідок ДТП, що вплинуло на його опорно-руховий апарат, водночас, потерпілі наполягали на позбавленні ОСОБА_8 права керування транспортними засобами, судом зазначається наступне.

Санкцією ч.1 ст.286 КК України, окрім основного покарання, передбачено також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до ч.2 ст.69 КК України на підставах, передбачених у ч.1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд, призначаючи покарання, «зв`язаний» системою покарань, і не може відступити від неї. Якщо додаткове покарання безпосередньо передбачене в санкції статті Особливої частини КК, то порядок його призначення залежить від особливостей конструкції цієї санкції. Якщо додаткове покарання передбачається як обов`язкове до призначення, то це вже вирішено самим законодавцем, який, створюючи таку санкцію, тим самим покладає на суд

обов`язок призначити додаткове покарання. При застосуванні таких санкцій

відмова від призначення обов`язкового додаткового покарання можлива лише

за наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 69 КК (Постанова колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 16.02.2023 у справі No 748/479/20).

Таким чином, у суду відсутні підстави не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті як обов`язкове.

Визначене обвинуваченому покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 під час досудового розслідування не обирався. Підстав, передбачених ст.177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

ІV. Щодо вирішення цивільних позовів

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до положень ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно вимог статті 129 цього Кодексу за результатами розгляду позову суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Приписами ч.ч. 1-2, 5 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є, крім іншого, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка користується джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 зазначеної Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вті слід відмітити, що відповідно до п.3 ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Стаття 26 КПК України (диспозитивність) передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Диспозитивність передбачає, що сторони у процесі вільно та на власний розсуд розпоряджаються своїми правами: надавати чи не надавати доказ, визнавати чи не визнавати певні обставини, надавати пояснення (показання) або відмовитися, заявляти клопотання або ні, та інше.

Суд позбавлений можливості за власною ініціативою збирати докази, вказувати учасникам кримінального провадження, які докази слід надати для доведення або спростування певних обставин, звертати їх увагу на доведеність або недоведеність обставин, на які вони посилаються.

Вирішуючи заявлені у кримінальному провадженні потерпілими цивільні позови, судом встановлено наступне.

Так, потерпілим ОСОБА_4 в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, що сталося 26.07.2021 за участі обвинуваченого ОСОБА_8 , він отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої ліктьової кістки, підвивих лівої променевої кістки.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди він, як потерпілий, зазнав сильних душевних хвилювань та страждань. Вказана ДТП викликала суттєві зміни у його житті, він постійно відчуває негативні хвилювання, постійно згадує момент ДТП, емоційні реакції та згадування, порушення сну, неприємні сновидіння, нервозність, відірваність від активного життя. Емоційний біль, значні моральні страждання призводять до порушення звичного життя, до погіршення здоров`я, зменшення активності. Позивач стверджує, що наслідки вказаної ДТП заподіяли йому глибоких душевних та моральних страждань (а.с.43-46).

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 в обґрунтування завданої моральної шкоди додатково пояснив, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень у виді перелому лівої руки він півроку був без роботи, фактично залишився без заробітку, дружина працює вчителем та фактично в цей період утримувала його та троє малолітніх дітей. Як наслідок перелому лівої руки, до цього часу не може в неї взяти більше 10 кг. До того ж вказав, що внаслідок ДТП, за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , автомобіль «Ореl» моделі «Omega» р/н НОМЕР_2 , який не був його власністю, зазнав значних ушкоджень, у зв`язку з чим змушений був компенсувати власнику дві тисячі доларів США.Вказані обставини завдають йому значних страждань та душевних хвилювань.

Прокурор в судовому засіданні підтримав цивільний позов, просив суд задовольнити його в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги заявлені ОСОБА_4 у сумі 50000 грн. При вирішенні позову просив суд врахувати його незначний майновий стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, годувальником якої він є, його значну втрату працездатності, та неможливість у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, спричиненим великими затратами на власне лікування, в повному обсязі відшкодувати заявлену моральну шкоду.

На думку суду, участь у ДТП, пошкодження автомобіля, спричинення тілесних ушкоджень та втрата роботи безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, однак не призвело до стійкої втрати працездатності та до непоправних наслідків.

Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. оцінені ним суб`єктивно та є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 50000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, суд бере до уваги визнання цивільним відповідачем позову в цій частині.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Крім того, з цивільним позовом в межах кримінального провадження звернувся законний представник потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , в якому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн.

Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, що сталося 26.07.2021 за участі обвинуваченого ОСОБА_8 , його син ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден (без зазначення форми, розмірів, кількості, морфологічних особливостей), рани на обличчі, та перелому лівої стегнової кістки.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди його малолітній син ОСОБА_5 зазнав сильних душевних хвилювань та страждань. Вказана ДТП викликала суттєві зміни у його житті, він постійно відчуває негативні хвилювання, постійно згадує момент ДТП, емоційні реакції та згадування, порушення сну, неприємні сновидіння, нервозність, відірваність від активного життя. Емоційний біль, значні моральні страждання призводять до порушення його звичного життя, до погіршення здоров`я та зменшення активності. Стверджує, що наслідки вказаної ДТП заподіяли ОСОБА_5 глибоких душевних та моральних страждань (а.с.50-53).

В судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_7 в обґрунтування завданої моральної шкоди додатково пояснив, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень у виді перелому лівої стегнової кістки його син ОСОБА_5 зазнав фізичного болю, значних душевних переживань, спричинених тривалим лікуванням; дитина пережила тяжку операцію (зміщена стегнова кістка), після якої весь час здригалась; місяць внаслідок травми ОСОБА_13 в лікарні лежав на витяжці та до цього часу повністю не реабілітувався.

Як доказ хірургічного втручання та тривалого лікування надав суду дві виписки із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_5 : № 5632, яка підтверджує перебування в стаціонарі у Відділенні госпіталізації Травматологічного відділення в період з 26.07.2021 по 20.08.2021; діагноз: перелом тіла стегнової кістки, закритий перелом лівої стегнової кістки в с/з зі зміщенням; та виписку № 7551,яка підтверджує перебування в стаціонарі у Відділенні госпіталізації Травматологічного відділення в період з 21.09.2021 по 07.10.2021; діагноз: стан одужання після лікування перелому, зростаючий перелом лівої стегнової кістки.

Прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, заявлені на відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_5 у сумі 100000,00 грн.

Доводи законного представника потерпілого знайшли своє підтвердження в судовому засіданні щодо глибоких моральних страждань малолітнього ОСОБА_5 , завданих ДТП. Суд вважає, що винними діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_5 заподіяна моральна шкода, оскільки останній зазнав сильного фізичного болю та душевних страждань, адже потерпілому на час вчинення ДТП було вісім років. Суд враховує характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.Однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи часткове визнання відповідачем позову в сумі 100000,00 грн, суд вважає, що до задоволення підлягає вказаний розмір моральної шкоди, в решті розміру моральної шкоди слід відмовити, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Також потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (надалі ПАТ «Страхова компанія «Вусо»), в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_8 100000,00 грн моральної шкоди та з ПАТ «Страхова компанія «Вусо» матеріальну шкоду в розмірі 24182,00 грн (а.с.57-61).

Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, що сталося 26.07.2021 за участі обвинуваченого ОСОБА_8 , вона отримала тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі, підвивих міжхребцевих суглобів 2-3-го шийних хребців, забою лівої легені, синця на правій верхній кінцівці, перелому правої плечової кістки. Внаслідок вказаної ДТП їй завдано матеріальний збиток, а саме витрати на лікування, які становлять 24182,00 грн. Та як потерпіла зазнала сильних душевних хвилювань та страждань. Вказала, що вказана дорожньо-транспортна пригода викликала суттєві зміни у її житті, постійно відчуває негативні хвилювання, постійно згадує момент ДТП, емоційні реакції та згадування, порушення сну, неприємні сновидіння, нервозність, відірваність від активного життя. Емоційний біль, значні моральні страждання призводять до порушення звичного життя, до погіршення здоров`я, зменшення активності. Позивач стверджує, що наслідки вказаної ДТП заподіяли їй глибоких душевних та моральних страждань.

В судовому засіданні ОСОБА_9 з приводу заявлених позовних вимог додатково надала пояснення, що внаслідок перелому правої плечової кістки, їй потрібна реабілітація для відновлення нерву. Як наслідок травми, заподіяної кримінальним правопорушенням, вона має проблеми з серцем. Паралельно постраждалий син ОСОБА_13 тривалий час проходив курс лікування в Житомирській обласній дитячій лікарні в с. Станишівка. Вказане спричиняло їй значний як фізичний біль, так і душевний.

Прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представником відповідача ПАТ «Страхова компанія «Вусо» - адвокатом ОСОБА_14 , який діє на підставі ордеру серії АІ № 1318028 від 23.11.2022, надіслано через «Електронний суд» клопотання про розгляд справи за відсутності представника ПАТ «СК Вусо», просить суд позовні вимоги ОСОБА_9 до ПАТ «Страхова компанія «Вусо» залишити без задоволення. В адресованому суду відзиві представник ПАТ «Страхова компанія «Вусо» вказує на безпідставність позовних вимог про стягнення витрат на лікування, зокрема, з тих підстав, що до позовної заяви долучено неналежні докази: копії фіскальних, товарних чеків, рахунків про оплату товарів, послуг, медикаментів, що не підтверджено призначеннями лікаря про необхідність такого придбання. Разом з тим, зазначає, що позовна заява не містить письмових доказів про розмір витрат на лікування, період лікування та їх обґрунтування в межах курсу лікування (а.с. 142-148).

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги заявлені ОСОБА_9 у сумі 50000 грн.

Оцінюючи доводи учасників, наявні в матеріалах справи докази, норми чинного законодавства, судом встановлено наступне.

Щодо позовних вимог про відшкодування з ПАТ «Страхова компанія «Вусо» матеріальної шкоди в розмірі 24182,00 грн.

Матеріали справи свідчать про те що, між ОСОБА_8 та приватним акціонерним товариством «Страховою компанією «Вусо» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Даним полісом забезпечений транспортний засіб «Hyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну та здоров`ю потерпілого.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (з наступними змінами та доповненнями, надалі Закон № 1961-IV) визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду в даній категорії справ послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Судом встановлено, що потерпілою ОСОБА_9 заявлені вимоги про відшкодування шкоди зі Страхової компанії «Вусо», пов`язаної саме з її лікуванням.

Вимогами ст. 24 Закону № 1961-IV передбачено право потерпілого на відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної з його лікуванням.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (п.24.1 Закону № 1961-IV).

На підтвердження вартості витрат на лікування позивачем надано суду: квитанцію №2 AT «Ощадбанк» від 28.07.2021 на суму 8340,00 грн.; рахунок на оплату №439 від 28.07.2021 металоконструкції для остеосинтезу діалізу плечової кістки на суму 8340.00 грн.; товарний чек №17 від 27.07.2021 р. на суму 6367,00 грн.; товарний чек № ЧП-Чк-0023262 від 29.07.2021 р. на суму 1641,82 грн.; фіскальний чек від 27.07.2021 на суму 129.90 грн.; фіскальний чек від 06.08.2021 на суму 1200,00 грн; фіскальний чек від 01.08.2021 на суму 19.39 грн; фіскальний чек від 02.08.2021 на суму 173,90 грн.; фіскальний чек від 02.08.2021 на суму 15.50 грн; фіскальний чек від 29.07.2021 на суму 50 грн; фіскальний чек від 28.07.2021 на суму 111,00 грн; фіскальний чек від 28.07.2021 на суму 264,39 грн.; фіскальний чек від 28.07.2021 на суму 07,00 грн; фіскальний чек від 02.08.2021на суму 11,00 грн; фіскальний чек від 03.08.2021 на суму 827,89 грн; фіскальний чек від 28.07.2021 на суму 62,30 грн.; фіскальний чек від 27.07.2021 на суму 218,63 грн.; фіскальний чек від 27.07.2021 на суму 440,70 грн.; фіскальний чек від 28.07.2021 на суму 16,40 грн.; фіскальний чек від 27.07.2021на суму 110,00 грн.; фіскальний чек від 05.08.2021 на суму 78,62 грн.; фіскальний чек від 28.07.2021 на суму 677,00 грн.; фіскальний чек від 28.07.2021 на суму 1563,43 грн.; фіскальний чек від 28.07.2021 на суму 417,75 грн.; фіскальний чек від 28.07.2021 на суму 45,00 грн; фіскальний чек від 11.08.2021 на суму 1504,20 грн (а.с. 65-72).

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що заявлена шкода в розмірі 24182,00 грн. цілком підтверджена витратами на лікування ОСОБА_9 , сумнівів у зазначених витратах на лікування завданих кримінальним правопорушенням тілесних ушкоджень у виді підвивиху міжхребцевих суглобів шийних хребців та перелому правої плечової кістки у суду не виникає, а тому суд вважає, що позов в цій частині про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Вусо» на користь ОСОБА_9 коштів у зазначеній сумі підлягає задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_8 в розмірі 100000,00 грн.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачці ОСОБА_9 були спричинені глибокі душевні та моральні страждання перенесені, як під час ДТП так і в подальшому під час лікування, однак не призвело до стійкої втрати працездатності та до непоправних наслідків. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_9 надала оригінал виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма якої затверджена Наказом МОЗ України 14.02.2012 № 110), що підтверджує період амбулаторного лікування хворої ОСОБА_9 , а саме: з 05.12.2022 по 09.12.2022, з діагнозом: гіпертонічна хвороба яка, на думку суду, може бути наслідком значних душевних страждань, підвищеної нервозності, занепокоєним душевним станом.

Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача, що мало наслідком заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості позивачці та її потерпілому сину ОСОБА_15 , заподіяло ОСОБА_9 моральні страждання, оскільки остання зазнала душевних страждань та хвилювань як за своє життя та здоров`я, так і свого малолітнього сина ОСОБА_13 , який тривалий час проходив курс лікування, однак, на думку суду, заявлені позивачкою вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. оцінені нею суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на часткове визнання позову відповідачем, вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги частково на суму 60000,00 грн., в іншій частині розміру моральної шкоди слід відмовити як надміру заявлену.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, частково знайшли підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_9 в частині стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

V. Рішення щодо речових доказів

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні постанови про їх визнання такими.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.

VІ. Процесуальні витрати

Статтею 124 КПК України визначено порядок стягнення процесуальних витрат у разі ухвалення обвинувального вироку.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

В межах даного кримінального провадження залучено експертів, якими проведено судові експертизи, вартість яких у загальному розмірі складає 6950 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят ) гривень 43 копійки.

Таким чином, з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в порядку ч. 2 ст. 124 КПК України

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Строк додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.

Арешт, накладений ухвалою Богунського районного суду міста Житомира (справа №295/9766/22) від 30.07.2021 на автомобіль марки «Hyundai» моделі «Accent» р/н НОМЕР_1 , та в подальшому частково скасований ухвалою від 16.05.2022 (справа №295/3972/22)в частині заборони володіти та користуватися даним транспортним засобом, скасувати.

Речові докази:

- автомобіль марки «Hyundai» моделі «Accent» р/н НОМЕР_1 , який передано на зберігання до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ГУ НП в Житомирській області, - повернути обвинуваченому ОСОБА_8 .

- автомобіль марки «Ореl» моделі «Omega» р/н НОМЕР_2 (Чехія), який повернутий ОСОБА_4 , - залишити у користуванні потерпілого ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_8 користь держави процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні Житомирським науково-дослідним експертно - криміналістичним центром МВС України експертиз в сумі 6950 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят ) гривень 43 копійки.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 50000 (п`ятдесят тися) гривень моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_7 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ), який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Цивільний позов ОСОБА_9 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 60000 (шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (адреса реєстрації: вул. Голосіївська,17, м. Київ, 03039, ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 24182 (двадцять чотири тисячі сто вісімдесят дві) гривні матеріальної шкоди.

Згідно ч.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО